OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# KTNN

KTNN és una emissora de ràdio AM (Ona mitjana) que emet en navaho des de Window Rock, Arizona, la seu del govern de la Nació Navajo. Emet música tribal navajo i àudio cerimonial navajo (powwow) danses i música ameríndia, així com música country i bluegrass en anglès. La majoria dels anunciants són bilingües i retransmeten en navaho i anglès.
L'emissora és famosa perquè fou l'última emissora d'AM als Estats Units que va rebre una llicència per a una estacio de 50.000 watts en freqüència canal clar de la Federal Communications Commission (FCC). El senyal d'emissió nocturna de KTNN cobreix un ampli sector de la regió occidental dels Estats Units, incloent vastes zones rurals del sud-oest dels Estats Units i de tots els 67.000 quilòmetres quadrats de la Nació Navajo.
Molts llars a l'àrea d'emissió de la KTNN no tenen accés a la televisió per cable i altres reben notícies de les xarxes d'estacions procedents d'Albuquerque i Farmington, Nou Mèxic, deixant una gran necessitat per a les notícies i la informació directament relacionada amb els que viuen en i al voltant de la Nació Navajo. Per tant, la seva cobertura de la KTNN compleix la intenció històrica darrere de la concessió de llicències de la FCC d'estacions de 50.000 watts 'poderoses', ja que aquestes llicències per a canals clars es van emetre originalment per a proporcionar un mitjà d'arribar a aquells que vivien a les zones rurals amb servei de ràdio fiable.
El senyal diürn de KTNN cobreix gran part dels estats de les Four Corners; per contra, el seu senyal de la nit es pot escoltar a la major part de l'oest dels Estats Units, arribant a llocs tan llunyans com la Costa Central de Califòrnia i fins i tot els països de tot el Pacific Rim. Durant la nit, l'estació utilitza una antena direccional per protegir el senyal de WFAN a Nova York, com ho exigeixen les normes de la FCC, ja que WFAN és una estació de Classe A (antigament Classe I-A) que emet en 660 kHz, mentre que KTNN és Classe B (antigament Classe II-A). Les emissores de Classe A com WFAN una àrea de servei ionosfèrica nocturna protegida (secundària), però les estacions de classe B no la tenen.

## Referències

* ↑ Pritzker, Barry M., Native America Today: a guide to community politics and culture, ABC-CLIO Press (1999), ISBN 1-57607-077-8, p. 73
* ↑ Pritzker, Barry M., Native America Today: a guide to community politics and culture, ABC-CLIO Press (1999), ISBN 1-57607-077-8, pp. 72-73
* ↑ Rural Radio Magazine, Vol. 1 No. 1, Clear Channel Group (November 1938), p. 2

## Enllaços externs

* KTNNOnline.com
# L'habitació del pànic

L'habitació del pànic (títol original en anglès: Panic Room) és una pel·lícula estatunidenca de thriller del 2002, protagonitzada per Jodie Foster i Kristen Stewart, dirigida per David Fincher. Ha estat doblada al català.
En aquesta pel·lícula Fincher no dubta a exposar a l'espectador totes les peces que conformen la història, rebutjant jugar amb el recurrent efecte sorpresa utilitzat en les seves pel·lícules anteriors, En aquest sentit és la pel·lícula més clara i evident tant narrativament com argumentalment del director. El discurs moral de la pel·lícula està poc subratllat per deixar pas a l'acció, tot i que a la pel·lícula s'hi mostren amb realisme les pors i turments dels éssers humans quan es veuen arrossegats a viure i a lluitar en circumstàncies amenaçadores.

## Argument

Meg Altman, acabada de divorciar, i la seva filla Sarah, interpretades per Jodie Foster i Kristen Stewart respectivament, formen part d'un joc mortal amb tres intrusos que envaeixen brutalment casa seva: Brunham (Forest Whitaker), Raoul (Dwight Yoakam) i Junior (Jared Leto).
Totes dues dones es troben atrapades a «l'habitació del pànic» de casa seva a Nova York, una habitació amagada construïda com a refugi en cas de robatori, però la pròpia habitació serà el centre d'atenció, atès que el que busquen els intrusos és al se interior.

## Al voltant de la pel·lícula

Originàriament el paper de la Meg Altman havia de ser interpretat per Nicole Kidman, però va haver de rebutjar-lo per un problema al genoll. Jodie Foster només va tenir nou setmanes per preparar el paper. Foster estava embarassada del seu segon fill mentre va durar el rodatge i algunes de les escenes van ser rodades després del part.
La idea de la pel·lícula va sorgir d'un article de The New York Times sobre habitacions segures i sobre la història d'un escriptor que va quedar atrapat en un ascensor.

## Referències culturals

A l'escena en què la Sarah fa codi morse per demanar ajuda, la seva mare li pregunta on ho va aprendre, i la Sarah respon «Mirant Titanic», referint-se a la famosa pel·lícula de James Cameron, Titanic.
També quan la Sara intenta tranquil·litzar-se comença a recordar i a dir en veu alta títols dels discos de The Beatles.

## Crítica

* «Hi ha moments en els quals vull avisar-los del perill, però els personatges solen anar sempre un pas per davant de mi […] Foster està captivadora […] Puntuació: ★★★ (sobre 4)»
* «Fincher mostra amb estil les genialitats que una pel·lícula pot oferir per fer-nos saltar de les nostres butaques.»
* «Una extraordinària muntanya russa cinematogràfica […] Puntuació: ★★★★ (sobre 5)»

## Referències

* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > L'habitació del pànic». [Consulta: 2 octubre 2018].
* ↑ Scott, A. O. «FILM REVIEW; Luxury Home, Built-In Trouble» (en anglès). The New York Times.
* ↑ Ebert, Roger. «Panic Room Movie Review & Film Summary (2002) | Roger Ebert» (en anglès). [Consulta: 2 octubre 2018].
* ↑ Travers, Peter «Panic Room» (en anglès). Rolling Stone, 29-03-2002.
* ↑ Westbrook, Caroline. «Panic Room» (en anglès). [Consulta: 2 octubre 2018].
# Karl V. Teeter

Karl van Duyn Teeter (2 de març de 1929 - 20 d'abril de 2007) va ser un lingüista estatunidenc conegut sobretot pel seu treball en les llengües àlgiques.

## Vida i obra

Teeter va néixer a Berkeley (Califòrnia) fill de Charles Edwin Teeter, Jr, un professor de la universitat d'enginyeria acústica i Lura May (nascuda Shaffner) Teeter. Criat a Lexington (Massachusetts), va abandonar l'escola secundària i es va unir a l'Exèrcit dels Estats Units, on va servit com a sergent d'intendència el 1951-1954. El 1951 es va casar amb Anita Maria Teeter Bonacorsi, filla d'immigrants sicilians. Enviat al Japó per servir en les forces d'ocupació, es va interessar profundament pel japonès i en tornar rep una llicenciatura en Llengües Orientals de la Universitat de Califòrnia a Berkeley. Allà va continuar els seus estudis com a estudiant de postgrau de lingüística. La seva tesi, dirigida per Mary Rosamund Haas, era una descripció del gairebé extingit wiyot.
El treball de Teeter del wiyot no només proporciona les últimes i millors dades d'aquest idioma, sinó que va establir les bases per a la resolució de la controvèrsia ritwan. Teeter no només va proporcionar dades crucials sinó que va reconèixer moltes de les correspondències amb les llengües algonquines citades per Mary Haas. Més tard va contribuir a alguns dels arguments gramaticals que, juntament amb els realitzades pel seu alumne Ives Goddard, finalment va resoldre la qüestió.
Quan el treball de camp en wiyot ja no era possible, Teeter va dirigir la seva atenció al Malecite-Passamaquoddy, una llengua algonquina allunyada de Nova Brunswick i Maine. La seva obra en aquesta llengua estimulà la de Philip LeSourd.
Després d'un període 1959-1962 com a junior Fellow de la Universitat Harvard, Teeter va ser nomenat professor ajudant de Lingüística. Va romandre a Harvard durant la resta de la seva carrera; finalment es va retirar el 1989 com a professor de Lingüística.
El 1968 va signar el manifest "Writers and Editors War Tax Protest", jurant rebutjar el pagament d'impostos en protesta contra la guerra del Vietnam.
Va seguir treballant fins després d'haver-se jubilat, concentrant-se en completar el lèxic wiyot en què havia estat treballant des dels seus dies d'estudiant i el foment de la investigació sobre llengües amenaçades a través de la participació en organitzacions com la Foundation for Endangered Languages.

## Referències

* ↑ "Writers and Editors War Tax Protest", January 30, 1968, New York Post

## Bibliografia

* The Wiyot Language (University of California Press Publications in Linguistics 37, 1964)
* Descriptive linguistics in America: Triviality vs. irrelevance, (Word 20.197-206, 1964)
* Wiyot Handbook (Algonquian and Iroquoian Linguistics Memoirs 10 and 11, 1993)

## Vegeu també

* Llei de Teeter

## Enllaços externs

* Linguist List: obituari
* Obituari al Boston Globe
# Juventae Dorsa

Juventae Dorsa és una formació geològica de tipus dorsum a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 3.71 ° latitud N i 291.94 ° longitud E, que fa 481.41 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1985 i fa referència a una característica d'albedo localitzada a 4 ° latitud S i 63 ° longitud O.

## Referències

* ↑ "Juventae Dorsa". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Carcinoma in situ

El carcinoma in situ (CIS), és la forma més habitual de neoplàsia in situ, és un petit carcinoma com a grup de cèl·lules anormals. Si bé són una forma de neoplàsia no hi ha acord sobre si el CIS s'hauria de ser classificat com a càncer. Aquesta controvèrsia també depèn del CIS en qüestió (és a dir, cervical, de pell, de mama). Alguns autors no el classifiquen com a càncer, tot i reconèixer que potencialment s'hi poden convertir. Altres classifiquen certs tipus com una forma no invasiva de càncer. També es pot utilitzar el terme "precàncer" o "neoplàsia precancerosa".
Així, aquestes cèl·lules anormals creixen al seu lloc habitual, o "in situ" (del llatí, "al seu lloc"). Per exemple, el carcinoma in situ de la pell, també anomenat malaltia de Bowen, és l'acumulació de cèl·lules displàstiques de l'epidermis només en l'epidermis, i que no ha aconseguit penetrar en la dermis profunda. Per aquesta raó, el CIS generalment no es mostrarà com un tumor. Més aviat, la lesió és plana (a la pell, al coll de l'úter, etc.) o segueix en l'arquitectura existent de l'òrgan (de la mama, de pulmó, etc.). Les excepcions inclouen els CIS del còlon (pòlips), de la bufeta (càncer papil·lar pre-invasiu), o el de mama (carcinoma ductal in situ o carcinoma lobular in situ).
Moltes formes de CIS tenen una alta probabilitat de progressió en càncer, i, per tant, se'n recomana l'eliminació. No obstant això, és ben sabut que la progressió del CIS és molt variable i no tots els CIS es convertiran en un càncer invasiu.
En el sistema d'estadiatge TNM, el carcinoma in situ es reporta com TisN0M0.

## Referències

* 1 2 Chang, Alfred. Oncology: An Evidence-Based Approach. Springer, 2007, p. 162. ISBN 9780387310565.
* ↑ «II Neoplams». [Consulta: 19 juny 2014].
* ↑ Organization, World Health. International statistical classification of diseases and related health problems. 10a edició. Geneva: World Health Organization, 2004, p. 38. ISBN 9789241546492.
* ↑ J.@Saclarides, ed. by Jonathan A.@Myers, Keith W.@Millikan, Theodore. Common surgical diseases an algorithmic approach to problem solving.. 2a edició. Nova York: Springer, 2008. ISBN 9780387752464.
* ↑ Allred, DC «Ductal carcinoma in situ: terminology, classification, and natural history.». Journal of the National Cancer Institute. Monographs, 2010, 41, 2010, pàg. 134–8. PMID: 20956817.
* ↑ Ridge JA, Glisson BS, Lango MN, et al. "Head and Neck Tumors" Arxivat 2009-07-20 a Wayback Machine. in Pazdur R, Wagman LD, Camphausen KA, Hoskins WJ (Eds) Cancer Management: A Multidisciplinary Approach Arxivat 2013-10-05 a Wayback Machine.. 11 ed. 2008.
* ↑ «Cancer Staging Fact Sheet». National Cancer Institute. [Consulta: 24 juny 2014].
# Mares i filles

Mares i filles (títol original en anglès, Mother and Child) és una pel·lícula dramàtica coral de 2009 escrita i dirigida per Rodrigo García Barcha. Alejandro González Iñárritu, Alfonso Cuarón i Guillermo del Toro s'uneixen a García per plasmar amb gran destresa el poderós lligam que existeix entre una mare i el seu fill.
La cinta es va estrenar el 14 de setembre de 2009 al Festival Internacional de Cinema de Toronto.

## Argument

Davant de la insistència de la seva mare, Karen (Annette Bening) va donar en adopció la filla que va tenir amb 14 anys. Ara, 36 anys més tard, mentre segueix lamentant la pèrdua de la seva filla, troba a un home que està disposat a donar-li una família i una mica d'alegria a la seva vida. Elizabeth (Naomi Watts) és aquella nena que ara ha d'enfrontar-se als seus propis problemes de família, sexualitat i poder. I, mentrestant, Lucy (Kerry Washington) està esperant un nen que no vol.

## Repartiment

* Annette Bening: Karen
* Naomi Watts: Elizabeth
* Samuel L. Jackson: Paul
* Jimmy Smits: Paco
* Eileen Ryan: Nora
* David Morse: Tom
* Cherry Jones: Germana Joanne
* Kerry Washington: Lucy
* Elpidia Carrillo: Sofía
* Amy Brenneman: Dra. Eleanor Stone
* Tatyana Ali: Maria
* Brittany Robertson: Violet
* Lisa Gay Hamilton: Leticia

## Referències

* ↑ Títol català a Eldoblatge

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès)
* Mares i filles a Fotogramas (castellà)
# Al-Qahira Vallis

Al-Qahira Vallis és una formació geològica de tipus vallis a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -14.41 ° latitud N i 165.36 ° longitud E, que fa 600 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1973 i fa referència a una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Al-Qahira Vallis". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ List of names for Mars in various languages provided by Carl Sagan.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Kikkia

Kikkia o Kikkiya va ser rei d'Assur en època incerta però propera al 1900 aC, segons la Llista dels reis d'Assíria.
És esmentat en dues inscripcions: la primera del rei Aixurrimnixeixu, que va regnar potser entre els anys 1398 aC i 1390 aC, i la segona de Salmanassar III (859 aC a 824 aC), que diu que Kikkia va ser el primer constructor conegut de les muralles que ell mateix ara arranjava, i en un text separat especifica que es tracta de la muralla de la ciutat d'Assur, cosa confirmada també perquè la inscripció estava en una part d'aquesta muralla. La història assíria i babilònia mostra que quan es conqueria una ciutat es destruïa la muralla, fins i tot quan la rendició era voluntària, però quan es feia independent es reconstruïa. Per tant, cal pensar que Kikkia va ser el primer governant independent després de la dominació d'Assur per la Tercera dinastia d'Ur.
Kikkia hauria estat contemporani a la dinastia paral·lela d'Ekal·latum. El seu successor va ser Akiya.

## Referències

* 1 2 «The Assyrian king list». Livius.org. [Consulta: 28 octubre 2021].
* ↑ Lewy, Hildergard. "Assyria ca. 2600 - 1816 BC". A: The Cambridge Ancient History: vols. 1/2. Cambridge: Cambridge University Press, 1966, p. 78-79
# Kong: L'illa Calavera

Kong: L'illa Calavera (originalment en anglès, Kong: Skull Island) és una pel·lícula estatunidenca de monstres de 2017 dirigida per Jordan Vogt-Roberts i escrita per Dan Gilroy, Max Borenstein, i Derek Connolly. És un rellançament de la franquícia King Kong, i serveix com el segon film del MonsterVerse de Legendary Entertainment. És protagonitzat per Tom Hiddleston, Samuel L. Jackson, John Goodman, Brie Larson, Jing Tian, Toby Kebbell, John Ortiz, Corey Hawkins, Jason Mitchell, Shea Whigham, Thomas Mann, Terry Notary, i John C. Reilly. La pel·lícula està ambientada en el 1973, quan un equip de científics i soldats de la guerra del Vietnam viatgen a una illa no registrada del Pacífic anomenada illa Calavera. Allí es troben amb criatures terrorífiques abans de topar-se amb el poderós Kong, un gegantí simi que és l'últim de la seua espècie. L'1 de gener de 2021 va estrenar-se la versió doblada al català a TV3.

## Referències

* ↑ Williams, Trey. «de març de 2017 Kong: Skull Island is Step 1 in Warner Bros. reboot of 1933 classic as monster franchise». Market Watch, 11-03-2017. [Consulta: 26 febrer 2018].
* ↑ Rabin, Nathan. «The Monkey and the Metaphor: What Every King Kong Movie Is Really About». Vanity Fair, 13-03-2017. [Consulta: 26 febrer 2018].
* ↑ «Kong: L'illa Calavera». ésAdir. [Consulta: 16 setembre 2022].

## Enllaços externs

* Kong: L'illa Calavera - Lloc web oficial
* Kong: L'illa Calavera a Goita què fan, ara!
# Azzo VI d'Este

Azzo VI d'Este (1170 - Verona, 18 de novembre de 1212), conegut com a Azzolino, va ser Marquès d'Este (marchio Eystensis), títol concedit el 1196 pel papa Celestí III, si bé els seus hereus foren designats tan sols podestà de la ciutat. La designació d'aquest títol fou realitzada per part del papa, ja que la ciutat de Ferrara formava part en aquells moments dels Estats Pontificis i, per tant, era considerada com un feu papal.
Azzo va estar implicat fortament en les lluites entre Güelfs i gibel·lins de la Llombardia de la primera dècada del segle xiii, servint com a 'podestà' de Ferrara (1196, 1205, i 1208), Pàdua (1199), Verona (1206-1207), i Mantua (1207-1208 i 1210-1211).
El 20 de gener de 1210 fou nomenat Marqués d'Ancona i Comte de Loreto per l'emperador Otó IV. El 10 de maig de 1212 va ser reafirmat pel Papa Innocenci III.
Va ser cap dels güelfs condottiero, i va lluitar en una guerra prolongada amb els Salinguerra Torelli. El 1205 va conquerir i arrasar el castell de Frotta, residència dels Salinguerra. El seu adversari va respondre aliant-se amb Ezzelino II da Romano i va fer fora Azzo, però l'any següent (1206) va reconquerir Frotta i el va mantenir sota el seu poder fins al 1209.
La cort d'Azzo va ser un centre cultural a Itàlia del nord, portant poetes i artistes d'arreu. Va fer d'amfitrió i patró als trobadors Aimeric de Peguilhan, Peire Raimon de Tolosa, i Rambertino Buvalelli. Rambertino festejava la filla d'Azzo (Beatrice) en totes les seves cançons d'amor, un acte obertament polític en el clima dels temps. El mateix caràcter d'Azzo és referit en un vers contemporani de la seva filla:
    era bonic, gairebé més que tots els altres homes. Un home prudent tot i ardir, valerós en proeses d'armes i perspicaç de saber: un conversador assenyat i meravellós.
La primera muller d'Azzo, una filla del comte Aldobrandino, va morir el 1192, i ell es va tornar a casar amb una filla d'Humbert III de Savoia, anomenada o Sophia o Eleanor (segons l'epitafi de la seva filla Beatrice). Va morir el 3 de desembre de 1202. El 22 de febrer de 1204 Azzo es va tornar a casar per tercera vegada amb Alice, filla de Reynald de Châtillon, Príncep d'Antioquia.
De la seva primera dona, Azzo tenia un fill, Aldobrandino, que va succeir el seu pare el 1212. De la seva segona dona, la seva única filla, l'esmentada Beatrice. Per la seva tercera dona va deixar un fill Azzo VII, que finalment va succeir el seu germà més gran i es va convertir en cap de la família.

## Referències

* ↑ Ferrara and its province (text: Carlo Bassi i altres) Milano. Touring 2005
* ↑ Azzo VI
* ↑ Les tres dones d'Azzo VI

## Bibliografia

* Ferrara and its province (text: Carlo Bassi i altres) Milano: Touring, 2005.
* Bertoni, I Trovatori d'Italia: Biografie, testi, tradizioni, Roma: Società Multigrafica Editrice, 1915.
* Cabré, Miriam. «Italian and Catalan troubadours», pp. 127-140, The Troubadours: an Introduction, Simon B. Gaunt and Sarah Kay, Cambridge University Press, 1999, ISBN 0-521-57473-0

## Enllaços externs

* Foundation for Medieval Genealogy: Medieval Lands Project — Modena/Ferrara, D. Marquesos d'Este
# Escoles Francesc Macià

Les Escoles Francesc Macià és una escola de Vilassar de Dalt (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici civil format per dos cossos longitudinals col·locats perpendicularment, de manera que formen una planta de creu. A nivell d'alçada, té baixos, pis, golfes i està cobert per una teulada amb quatre vessants a un dels cossos i a l'altre amb dos. El carener és perpendicular a la façana.
Destaquen les grans obertures de la façana que recorren la planta baixa i el pis; les dues portes amb trenca aigües al damunt, i els ulls de bou de les golfes. El voladís de la teulada està realitzat amb diverses fileres de maons. Els angles de l'edifici presenten grans carreus vistos.
El conjunt està envoltat d'un ampli pati. Hi ha un cos i una escala lateral construïda posteriorment, que comunica directament amb l'esmentat pati.

## Referències

* 1 2 3 «Escoles Francesc Macià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2017].
# Arnus Vallis

Arnus Vallis és una formació geològica de tipus vallis a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 16.38 ° latitud N i 71.24 ° longitud E, que fa 311.61 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1985 i fa referència a una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Arnus Vallis". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Thomson, J. Oliver. J. M. Dent and Sons Ltd.. Everymans Classical Atlas, 1963.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Le Peuple migrateur

Le Peuple migrateur (estrenat en anglès com Winged Migration i en castellà com Nómadas del viento) és una pel·lícula documental francesa dirigida per Jacques Perrin, Jacques Cluzaud i Michel Debats, i que fou estrenada al cinema el 2001.

## Sinopsi

La pel·lícula es va rodar al llarg de quatre anys als set continents. Es va rodar mitjançant càmeres de vol, la majoria de les imatges són aèries i l'espectador sembla volar al costat d'ocells d'espècies successives, sobretot oques del Canadà. Recorren tot tipus de clima i paisatge, i cobreixen grans distàncies en un vol de supervivència. Els realitzadors van exposar més de 590 milles de pel·lícula per crear una peça de 89 minuts. En un cas, es van editar dos mesos de filmació en un lloc fins a menys d'un minut a la pel·lícula final.
Bona part del material aeri es va treure d'ocells “domesticats”. Els cineastes van criar aus de diverses espècies, incloses cigonyes i pelicans, des del naixement. Els ocells recent nascuts van impromptar als membres del personal i van ser entrenats per volar juntament amb l'equip. Els ocells també van estar exposats als equips de pel·lícula al llarg de la seva vida per assegurar-se que els ocells reaccionarien com volguessin els cineastes. Algunes d'aquestes espècies no s'havien imprès mai abans. La pel·lícula es va rodar des d'ultralleugers, parapents i globus d'aire calent, a més de camions, motos, barques a motor, robots controlats a distància i un vaixell de guerra de la Marina Francesa. El seu productor diu que la pel·lícula no és ni un documental ni una ficció, sinó un "conte natural".
La pel·lícula afirma que no es van utilitzar efectes especials en la filmació de les aus, tot i que alguns segments completament d'imatge generada per ordinador que veuen la Terra des de l'espai exterior augmenten les imatges reals.

## Banda sonora

La banda sonora de la pel·lícula de Bruno Coulais va ser enregistrada pel grup vocal búlgar Bulgarka Junior Quartet, així com Nick Cave en anglès i Robert Wyatt. Els efectes vocals inclouen seqüències en què el panteix està sobreposat als batecs d'ala per donar l'efecte que l'espectador és un ocell.

## Premis

La pel·lícula va estar nominada als Premis Oscar 2003 en la categoria al millor documental. Va guanyar el César al millor muntatge als 27è Premis César, on va estar nominat a les categories de millor música i millor debut. També fou nominada al Goya al millor documental.

## Referències

* ↑ Le Peuple Migrateur Fondation Bettencourt Schueller
* ↑ Nómadas del viento a Fotogramas
* ↑ "Making of" special feature on the DVD
* ↑ «NY Times: Le Peuple Migrateur». NY Times. Arxivat de l'original el 2009-09-05. [Consulta: 23 novembre 2008].
* ↑ Nómadas del viento al web dels Goya