OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Nadal (Sant Andreu de Llavaneres)

Can Nadal o Mas Nadal és una masia al terme municipal de Sant Andreu de Llavaneres (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Masia de planta rectangular amb coberta a dues aigües. La façana principal té un portal de mig punt adovellat sobre el qual hi ha uns carreus amb dates esculpides. Totes les obertures són de pedra picada. A la llinda d'entrada d'allò que havia estat el menjador hi ha gravada una figura molt rudimentària que sembla un cérvol. Les finestres tenen llindes amb decoració i festejadors a la banda de dins. Davant de la casa hi ha una era gran.
Aquesta masia del segle xvii fou reconstruïda després d'un incendi en el segle xviii. Damunt el portal adovellat hi ha una finestra que té les inscripcions de les dates: 1664 i 1716. A sobre d'aquestes l'actual propietari hi va afegir la de 1971, l'any en què va fer les reformes a la planta baixa perquè fos un restaurant. La família Nadal està inscrita als llibres de parròquia des del segle xvi. Jaume Nadal va ser batlle de Llavaneres (Sant Andreu i Sant Vicenç) els anys 1559, 1564, 1565 i 1569. El cognom Nadal perdurà fins al segle xix, quan la pubilla es casà amb un Costa, cognom que perdura encara avui.

## Notes

* 1 2 «Mas Nadal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Mare de Déu del Roser de Conill

La Mare de Déu del Roser de Conill és l'església del despoblat de Conill, al municipi de Tàrrega (Urgell), protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És datada per una façana construïda a base de carreus de pedra tallada disposada en filades regulars. La porta d'entrada és allindada i està coronada per un motiu escultòric triangular. El campanar que centra i corona la façana és d'espadanya amb dos ulls. Al capdamunt s'hi adossa una creu.

## Història

Un document de 1151 diu que l'església de Conill pertanyia a la canònica de Solsona.

## Referències

* 1 2 «Mare de Déu del Roser de Conill». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 gener 2017].
# Penjoll de gos de Susa

El Penjoll de gos de Susa conegut també com Petit chien à bélière al Louvre, és un penjoll d'or massís en forma de gos. El penjoll va ser trobat al jaciment de l'acròpolis de Susa i data del voltant de l'època de 3300 a. C. - 3100 a. C. L'anell unit a l'espatlla del gos és una de les primeres mostres de soldadura forta.

## Descripció

El penjoll és un objecte petit: només 1,5 cm de llargària. Es tracta d'un dels primers exemples d'orfebreria de finals del IV mil·lenni aC. Representa una síntesi de totes les tècniques metal·lúrgiques conegudes a la regió de Susa durant l'era d'Uruk. A més roporciona informació interessant sobre una de les dues races de gossos conegudes a la plana de Susa.
En aquesta època, les tècniques metal·lúrgiques utilitzaven un procés en què es fonia el mineral per extreure el metall i després aquest s'abocava en motlles, sovint a temperatures superiors als 800°C.
Entre les tècniques de fabricació es va utilitzar l'emmotllament a la cera perduda per a la major part del cos i l'estirament en calent de les orelles i la cua, amb material d'aportació per soldar l'argolla a l'esquena del gos.
La connexió de l'anell amb el cos principal no es pot realitzar amb una simple fusió, ja que hi ha el risc de fondre alguna d'ambdues parts, per la qual cosa és un dels primers exemples de l'ús de soldadura forta a la història, s'utilitza una barreja de coure i or com material d'aportació que té una temperatura de fusió més baixa, 889°C.
El gos no és representatiu dels elegants llebrers àrabs que es veuen als gots de ceràmica descoberts a les ciutats de Susa I, sinó que és una raça rústica domesticada que va ser adaptada per pasturar ovelles.

## Història

El penjoll va ser descobert gràcies a les troballes de R. de Mecquenem durant les excavacions de la ciutat de Susa el 1939.
Altres escultures d'aquest tipus:
* Escultura pertanyent a les col·leccions del Metropolitan Museum of Art.

## Referències

* 1 2 «Réunion des Musées Nationaux-Grand Palais -». Réunion des Musées Nationaux-Grand Palais. [Consulta: 23 agost 2024].
* ↑ «Pendeloque».
* ↑ Favarello, Camila. «Temperaturas de fusión de las aleaciones metálicas» (en portuguès). Coppermetal, 26-04-2021. [Consulta: 23 agost 2024].
* 1 2 3 Agnès Benoit. «Pendeloque en forme de chien». www.louvre.fr. Arxivat de l'original el 2018-11-29. [Consulta: 16 novembre 2018]..
* ↑ «Temperatura de fusión del oro: todo lo que necesitas saber.» (en castellà). Compro Oro, 18-02-2023. [Consulta: 23 agost 2024].
* ↑ «Dog pendant». www.metmuseum.com. [Consulta: 7 desembre 2021].

## Bibliografia

* Alain-René Duval; Christiane Eluère; Loïc Hurtel; Françoise Tallon «La Pendeloque au chien de Suse. Étude en laboratoire d'une brasure antique». Revue du Louvre, 3, 1987, pàg. 176–179..

## Enllaços externs

* "Pendeloque" en la web del Museo del Louvre
# Club Bàsquet Tarragona

El Club Bàsquet Tarragona, és un club de bàsquet tarragoní. Amb més de 30 anys d'història, el club ha jugat en diverses ocasions l'ascens a la lliga ACB i és el club de les comarques de Tarragona amb millor palmarès.

## Temporades

| Temporada | Grup | Categoria | Posició | Post-temporada | Copa | TR | PO | Copa | Total |
| 1990–91 | 3 | 2a Divisió | | Playoffs promoció | − | | | | − |
| 1991–92 | 3 | 2a Divisió | | Playoffs promoció | − | | | | − |
| 1992–93 | 2 | 1a Divisió | 14 | − | − | 19–11 | 4–2 | – | 23–13 |
| 1993–94 | 2 | 1a Divisió | 17 | – | – | 8–22 | – | – | 8–22 |
| 1994–95 | 2 | EBA | 1 | Segona fase | – | 18–8 | 5–5 | – | 23–13 |
| 1995–96 | 3 | EBA | 13 | Descens | – | 13–17 | – | – | – |
| 1996–97 | 3 | EBA | 11 | Playoffs descens | – | – | – | – | – |
| 1997–98 | 3 | EBA | 10 | Playoffs descens | – | 10–16 | – | – | – |
| 1998–99 | 3 | EBA | 8 | – | – | 16–14 | – | – | 16–14 |
| 1999–00 | 3 | EBA | 8 | – | – | 10–16 | – | – | 10–16 |
| 2000–01 | 3 | LEB 2 | 3 | Semifinalista | Campió Copa LEB 2 | 21–9 | 5–5 | 2–0 | 28–14 |
| 2001–02 | 3 | LEB 2 | 2 | Promoció | Finalista Copa LEB 2 | 22–8 | 6–4 | 1–1 | 29–13 |
| 2002–03 | 2 | LEB Oro | 12 | – | – | 12–18 | – | – | 12–18 |
| 2003–04 | 2 | LEB Oro | 13 | – | – | 15–19 | – | – | 15–19 |
| 2004–05 | 2 | LEB Oro | 7 | Quart-finalista | – | 18–16 | 1–3 | – | 19–19 |
| 2005–06 | 2 | LEB Oro | 7 | Quart-finalista | – | 17–17 | 0–3 | – | 17–20 |
| 2006–07 | 2 | LEB Oro | 18 | Descens | – | 11–23 | – | – | 11–23 |
| 2007–08 | 3 | LEB Plata | 10 | – | – | 17–17 | – | – | 17–17 |
| 2008–09 | 3 | LEB Plata | 3 | Finalista | – | 17–13 | 4–2 | – | 21–15 |
| 2009–10 | 2 | LEB Oro | 16 | Playoffs descens | – | 12–22 | 3–1 | – | 15-23 |
| 2010–11 | 2 | LEB Oro | 13 | – | – | 12–22 | – | – | 12–22 |
| 2011–12 | 2 | LEB Oro | 16 | Playoffs descens | – | 11–23 | 3–0 | – | 14–23 |
| 2012–13 | 4 | EBA | 1 | Playoffs promoció | – | 25–5 | – | – | – |
| 2013–14 | 4 | EBA | 3 | Playoffs promoció | - | 14-6 | 2-1 | – | – |
| 2014–15 | 3 | LEB Plata | 10 | | - | 12-6 | – | – | – |
| 2015–16 | 3 | LEB Plata | 4 | Semifinalista | - | 14-12 | 3-3 | – | – |

## Palmarès

* Copa LEB Plata (2001)

## Dorsals retirats

* 5 Berni Álvarez (1992–95, 2004–07, 2008–10)

## Referències

* ↑ Plantilla 2016 al web del Club
* ↑ Club Bàsquet Tarragona. Web oficial del club Arxivat 2009-05-18 a Wayback Machine.
* ↑ CB Tarragona a basquetcatala.cat
* ↑ CB Tarragona 2017 al web de la FEB

## Enllaços externs

* Club Bàsquet Tarragona - Lloc web oficial
# Rackets

Rackets és un esport indoor que va ser popular als segles xix i xx a països anglosaxons com els Estats Units, el Canadà i el Regne Unit. Es practica amb raquetes i una pilota, i és l'antecessor de l'esquaix.

## Reglament

Es juga en un camp de 9,14 x 18,28 metres (que equivalen a 30 x 60 peus o 10 x 20 iardes) amb una alçada fins al sostre d'almenys 9,14 m (30 peus), format per una mena de pati tancat. El camp és el mateix per als jocs individuals i de dobles. L'equip emprat inclou raquetes de fusta de 77,5 cm (30,5 polzades) de longitud i una pilota dura de 3,7 cm (7/16 de polzada).
El joc és molt ràpid i potencialment perillós, pel risc de rebre un cop de raqueta o de pilota. Els partits solen ser al millor de 5 jocs, i els jocs els guanya qui anota 15 punts. Només el servidor pot puntuar; mentre que el receptor aspira a recuperar el servei.
* Terreny de joc
* Raqueta

## Història

Tant el rackets com el jeu de paume tenen el mateix origen. Es comença a disputar en els patis de pubs i escoles, aprofitant les parets dels edificis, fins que l'any 1822 es va establir el primer reglament a l'escola Harrow. A partir de llavors, van proliferar instal·lacions específicament construïdes per a la pràctica de l'esport.
El rackets és gairebé exclusivament, un esport masculí, i va formar part del programa olímpic a Londres 1908. Com passa en el món dels esports, les modes van canviant i avui aquest és l'esport menys practicat dels de raqueta. El manteniment de la pista, les pilotes fetes a mà i les raquetes de fusta propenses a trencar-se el converteixen en un joc car. També requereix molta pràctica per jugar a bon nivell i de manera segura.
L'esquaix va derivar del joc del rackets, per la qual cosa els dos esports són semblants en la manera de jugar i les regles. Tanmateix, les regles de l'esquaix han anat evolucionant des dels seus orígens, mentre que al rackets s'han mantingut gairebé immutables. La principal diferència és que ara hi ha petits descansos entre la disputa d'un joc i el següent.

## Referències

* 1 2 3 «Rackets | History, Rules & Equipment» (en anglès). Britannica. Arxivat de l'original el 2023-09-29. [Consulta: 13 novembre 2024].
* 1 2 «How to Play Rackets» (en anglès). Arxivat de l'original el 2024-09-25. [Consulta: 13 novembre 2024].
* ↑ Atkins, John Ringwood. The Book of Racquets. A Practical Guide to the Game and Its History, and to the Different Courts in which it is Played, Etc (en anglès). F. Warne&Company, 1872.
* ↑ The Fourth Olympiad: Being the Official Report of the Olympic Games of 1908 Celebrated in London Under the Patronage of His Most Gracious Majesty King Edward VII and by the Sanction of the International Olympic Committee (en anglès). British Olympic Association, 1909.
* ↑ «Squash rackets | Equipment, Rules & History» (en anglès). Britannica, 19-10-2024. Arxivat de l'original el 2024-05-21. [Consulta: 13 novembre 2024].
# Regla Torres Herrera

Regla Torres Herrera (L'Havana, Cuba 1975) és una jugadora de voleibol cuabana, guanyadora de tres medalles olímpiques d'or.

## Biografia

Va néixer el 12 de febrer de 1975 a la ciutat de l'Havana.

## Carrera esportiva

Va participar, als 17 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya), on amb la selecció cubana de voleibol aconseguí guanyar la medalla d'or en la competició femenina de voleibol. Repetí aquest èxit en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units) i també als Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia).
Amb la selecció cubana aconseguí, així mateix, dues victòries en el Campionat del Món de voleibol els anys 1994 i 1998.

## Enllaços externs

* (anglès) www.fivb.org - Regla Torres
# Rei Zulu

Casimiro de Nascimento Martins, conegut professional com Rei Zulu (São Luís, 9 de juny de 1947), és un lluitador brasiler retirat.
Rei Zulu es va fer famós al Brasil per sortir en caravana pel país, fent espectacles en totes les ciutats on parava, reptant a tothom a enfrontar-se contra ell en combats de lluita lliure. Zulu era expert en tarracá (una modalitat de lluita lliure tradicional del Maranhão) i diverses arts marcials mixtes, com el vale-tudo.
Després de 150 victòries (no hi ha registres que verifiquin aquesta dada), Rei Zulu va desafiar Rickson Gracie, membre de la família que va desenvolupar el jujitsu brasiler. Rickson es presentava imbatut al combat, afirmant que havia guanyat les 230 lluites que havia disputat (sense registres i incloent combats no oficials). El 25 d'abril de 1980 es van enfrontar tots dos a Brasília, en el combat que havia de resoldre, no només qui era el major lluitador del Brasil, sinó quina especialitat era superior: jujitsu o lluita lliure. Tot i que Rei Zulu era el favorit (més alt, pesat i expert que el seu contrincant), als onze minuts de combat, Gracie va practicar una tècnica d'ofegament sobre Zulu, que va haver de rendir-se. Quatre anys després es va disputar el combat de revenja, guanyada novament Rickson Gracie.
Rei Zulu va continuar lluitant fins ben passats els 50 anys, com a manera de guanyar-se la vida. El seu fill Wágner da Conceição Martins també es dedica a les MMA, amb el nom de Zuluzinho.

## Referències

* ↑ Awi, Fellipe. Filho teu não foge à luta (en portuguès brasiler). Editora Intrinseca, 2012-03-13. ISBN 978-85-8057-175-2.
* ↑ Marinho, Adriano. «Maracanãzinho consagra Rickson e vê aurora de nova geração histórica» (en portuguès brasiler). Combate. Grupo Globo. [Consulta: 17 juliol 2022].
* ↑ Caldwell, George. «Rickson Gracie in crazy no-rules fight against GIANT in 1980» (en anglès). MMA Underground, 03-01-2022. [Consulta: 17 juliol 2022].
* ↑ Jones, Phil. «Throwback: Watch Rickson Gracie v Rei Zulu» (en anglès). Jits Magazine, 15-06-2022. [Consulta: 17 juliol 2022].
* ↑ «MMA: Zuluzinho, luchador de 170 kilos, es noqueado en concurso de cachetadas» (en castellà). América TV, 09-11-2021. [Consulta: 17 juliol 2022].

## Enllaços externs

* Vídeo del 1r combat entre Rei Zulu i Rickson Gracie a YouTube
# Robert Sears

Robert Wilson Sears (Portland, Oregon, 30 de novembre de 1884 - Atlanta, Geòrgia, 9 de gener de 1979) va ser un tirador d'esgrima i pentatleta estatunidenc que va competir a començament del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va disputar dues proves del programa d'esgrima. Guanyà la medalla de bronze en la competició de floret per equips, mentre en la d'espasa per equips sisè. En aquests mateixos Jocs disputà la competició del pentatló modern, que finalitza en setena posició.
El 1909 es va graduar a l'Acadèmia Militar dels Estats Units i va ser capità de l'equip de l'Exèrcit que va guanyar dues vegades el títol per equips de l'Intercollegiate Fencing Association. Va passar la major part de la seva carrera militar com a oficial de l'Ordnance Corps, però durant la Segona Guerra Mundial va ser comandant de la 35a Divisió d'Infanteria a França. Amb 60 anys fou el soldat de combat més vell de l'Exèrcit estatunidenc a Europea. Es va retirar el 1946 amb el rang de coronel.

## Referències

* 1 2 3 «Robert Sears Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 1r setembre 2017].
# Salsa20

Salsa20 i el ChaCha estretament relacionat són xifratges de flux desenvolupats per Daniel J. Bernstein. Salsa20, el xifrat original, va ser dissenyat l'any 2005 i posteriorment enviat per Bernstein al procés de validació criptogràfica eSTREAM de la Unió Europea. ChaCha és una modificació de Salsa20 publicada el 2008. Utilitza una nova funció rodona que augmenta la difusió i augmenta el rendiment en algunes arquitectures.
Tots dos xifratges es basen en una funció pseudoaleatoria basada en operacions d'addició-rotació-XOR (ARX): addició de 32 bits, addició per bits (XOR) i operacions de rotació. La funció bàsica mapeja una clau de 256 bits, un nonce de 64 bits i un comptador de 64 bits a un bloc de 512 bits del flux de claus (també existeix una versió Salsa amb una clau de 128 bits). Això dona a Salsa20 i ChaCha l'avantatge inusual que l'usuari pot buscar de manera eficient qualsevol posició del flux clau en temps constant. Salsa20 ofereix velocitats d'entre 4 i 14 cicles per byte en programari en processadors x86 moderns i un rendiment de maquinari raonable. No està patentat i Bernstein ha escrit diverses implementacions de domini públic optimitzades per a arquitectures comunes.

## Estructura

Internament, el xifrat utilitza addició bit a bit ⊕ (OR exclusiu), addició mod 2$^{32}$ ⊞ de 32 bits i operacions de rotació a distància constant <<< en un estat intern de setze paraules de 32 bits. L'ús només d'operacions d'afegir-rotar-xor evita la possibilitat de cronometrar atacs en les implementacions de programari. L'estat intern està format per setze paraules de 32 bits disposades com una matriu de 4×4.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| 4 | 5 | 6 | 7 |
| 8 | 9 | 10 | 11 |
| 12 | 13 | 14 | 15 |

## Estàndards d'Internet

S'ha publicat una referència d'implementació de ChaCha20 a RFC 739. La implementació de l'IETF va modificar l'algoritme publicat de Bernstein canviant el comptador de blocs de 64 bits i nonce de 64 bits a un comptador de blocs de 96 bits i de 32 bits. El nom no es va canviar quan es va modificar l'algorisme, ja que és criptogràficament insignificant (tots dos formen el que un criptògraf reconeixeria com un nonce de 128 bits), però el canvi d'interfície podria ser una font de confusió per als desenvolupadors. A causa del comptador de blocs reduït, la longitud màxima del missatge que es pot xifrar amb seguretat per la variant de l'IETF és de $^{232}$ blocs de 64 bytes (256 GiB). Per a aplicacions on això no és suficient, com ara el xifratge de fitxers o discs, proposa utilitzar l'algorisme original amb nonce de 64 bits.

## Referències

* ↑ «Salsa20 specification» (en anglès). [Consulta: 16 maig 2024].
* ↑ Daniel J. Bernstein. «Snuffle 2005: the Salsa20 encryption function» (en anglès), 16-05-2013.
* ↑ «Salsa20: Software speed» (en anglès), 11-05-2007.
* ↑ «ChaCha20 and Poly1305 for IETF protocols» (en anglès). [Consulta: 7 agost 2017].
# Santjoan

El Santjoan és una muntanya de 1.122 metres que es troba al municipi de Bellver de Cerdanya, a la comarca de la Baixa Cerdanya.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# 796
## Esdeveniments

* Monastir (Tunísia): Per ordre del Califa Harun ar-Raixid el governador àrab Harthama ben Ayan s'inicia la construcció d'un castell per fer front als atacs romans d'Orient.
* Califat de Còrdova: Al-Hàkam I succeeix al seu pare, Hixam I, com a tercer emir omeia de Còrdova.

## Necrològiques

* 17 d'abril, Còrdova, Califat de Còrdova: Hixam I, segon emir omeia de Còrdova (788-796).
# Turó de Santa Maria

El Turó de Santa Maria és una muntanya de 446 metres de la serra de Collserola que es troba entre els municipis de Barcelona i Sant Cugat del Vallès.
Al Cim hi ha una pedra amb inscultures. Es tracte d'un bloc de granit de 1,20 m d'alt on es pot apreciar una figura antropomorfa i algunes cassoletes.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Iñaki Núñez, Excursions per la història de Collserola, Cossetània Edicions (2015), p. 26.
# Wallops Flight Facility

La Wallops Flight Facility (WFF) (codi IATA: WAL, codi OACI: KWAL, FAA LID: WAL) és un port espacial, dedicat principalment al llançament de coets per donar suport a les missions científiques i d'exploració de la NASA i altres agències federals. És ubicat a la costa est de l'estat de Virgínia, als Estats Units d'Amèrica, aproximadament a 100 km al nord-est de Norfolk. La instal·lació és gestionada pel Goddard Space Flight Center amb seu a Greenbelt. Les instal·lacions de Wallops inclouen àmplia gamma d'instal·lacions i instruments per donar suport al llançament de més d'una dotzena de tipus de coets sonda. Així com llançadores suborbitals i orbitals d'un sol ús, vols de Globus meteorològics i vols de prova d'avions convencionals i vehicles aeris no tripulats.
Des de la seva fundació l'any 1945 s'han realitzat més de 16.000 llançaments de coets. Els vehicles de llançament varien en grandària i potència des dels petits coets meteorològics Super Loki fins a vehicles de classe orbital com el coet orbital Antares.
El Wallops Flight Facility també és emprada per les missions científiques de la National Oceanic and Atmospheric Administration (NOAA), així com de missions per a governs estrangers o finalitats comercials. Wallops també s'ha utilitzat per a proves de desenvolupament i exercicis militars de les forces armades dels Estats Units, emprant els radars i instruments per a fer seguiment de míssils navals, essent propera a la base de Virginia Capes, a prop de l'entrada a la Badia de Chesapeake.
A més de la instrumentació estàtica, també disposen de receptors mòbils de radar, telemetria i ràdio, permetent seguir i controlar el llançament de coets en ubicacions remotes. Aquests s'han utilitzat per donar suport al llançament de coets des de punts de l'Àrtic, l'Antàrtic, Amèrica del Sud, Àfrica, Europa, Austràlia, i en plataformes marítimes.
El personal de la Wallops Flight Facility inclou aproximadament 1.000 treballadors a temps complet, tant de la NASA com d'empreses privades, 30 persones Marina dels EUA i uns 100 de la NOAA.

## Referències

* ↑ «Sounding Rocket Vehicles». Nasa Wallops Flight Facility. [Consulta: 22 abril 2013].
* ↑ «Expendable Launch Vehicles». Nasa Wallops Flight Facility. [Consulta: 22 abril 2013].
* ↑ «NFIRE». Nasa Wallops Flight Facility. [Consulta: 22 abril 2013].
* ↑ «http://www.marsspaceport.com/mid-atlantic-spaceport-mission Overview». Mid-Atlantic Regional Spaceport. Arxivat de l'original el 29 de juny 2013. [Consulta: 22 abril 2013].
* ↑ «Activities at Wallops Flight Facility». American Astronautical Society. [Consulta: 22 abril 2013].

## Per a més informació

* Wallops Station and the Creation of an American Space Program Arxivat 2006-09-30 a Wayback Machine., by Harold D. Wallace (NASA History Series) (Paperback). ISBN 0-16-054740-7. NASA SP-4311
* Wallops Island (Images of America: Virginia), by Nan Devincent Hayes and Bowen Bennett (Paperback). ISBN 0-7385-0666-4

## Enllaços externs

* Wallops Flight Facility - Lloc web oficial
# Xu Shixiao

Xu Shixiao (Jiangxi, Xina, 16 de febrer de 1992) és una piragüista xinesa que competeix en la modalitat d'aigües tranquil·les.
Shixiao ha participat en 1 Olimpíada, guanyant la medalla d'or en la prova del C-2 500m femení als Jocs Olímpics de Tòquio 2020. A més ha guanyat 2 medalles d'or en els Campionats del Món.
Va néixer en una zona muntanyosa i no va ser fins als 13 anys que va començar a practicar el piragüisme. Tot i que als 21 anys va abandonar la pràctica de l'esport, degut que el piragüisme encara no era un esport olímpic i es va dedicar professionalment a la direcció de recursos humans. El 2017, amb 25 anys, va tornar al piragüisme després que la prova femenina s'introduís als Jocs Olímpics. El 2018, va guanyar la seva primera medalla d'or en la Copa del Món celebrada a Szeged a Hongria en la prova de C-1 500m i el 2019, va aconseguir, juntament amb la seva compatriota Sun Mengya, la medalla d'or al Campionat del Món en la prova de C-2 500m. Passada l'aturada per la pandèmia del Covid-19, la mateixa parella va guanyar la medalla d'or als Jocs Olímpics de Tòquio 2020 i el 2022 van tornar a guanyar la medalla d'or en la mateixa prova del Campionat del Món de Dartmouth, al Canadà.

## Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Categoria |
| 2020 | Tòquio | 1 | C-2 500m |
| Campionat del Món ||||
| 2018 | Montemor-o-Velho | 4a posició | C-1 500m |
| 2018 | Montemor-o-Velho | 5a posició | C-2 500m |
| 2019 | Szeged | 1 | C-2 500m |
| 2022 | Dartmouth | 1 | C-2 500m |

## Referències

* ↑ «Perfil oficial» (en anglès). Federació Internacional de Piragüisme. [Consulta: 20 juliol 2023].
* ↑ «Perfil olímpic» (en anglès). olympics.com. [Consulta: 20 juliol 2023].
* ↑ «Wave of courage» (en anglès). China Daily, 06-01-2022.
* ↑ «Resultats Campionat del Món» (en anglès). Federació Internacional de Piragüisme, 20-05-2018.
* ↑ «Resultats del dia» (en anglès). Federació Internacional de Piragüisme, 25-08-2019.
* ↑ «Team China win first-ever women's canoe double gold at Tokyo Olympics» (en anglès). CGTN, 07-08-2021.
* ↑ «Resultats» (en anglès). Federació Internacional de Piragüisme, 06-08-2022.