OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell de la Guàrdia Lada

El castell de la Guàrdia Lada és una construcció aïllada situada a la part alta del poble de la Guàrdia Lada, a l'est de Montoliu de Segarra i a pocs metres de la capella de la Mare de Déu del Coll. Ha estat declarat bé cultural d'interès nacional.

## Història

L'any 1026, en el «Liber feudorum maior»,s'esmenta «Guardiam Grossam» en una delimitació del terme de Cervera que segurament correspon al de la Guàrdia Lada, ben documentat des de 1059. L'any 1075, Hug Dalmau de Cervera i la seva esposa Adalen, encomanen el castell de Guàrdia Lada a Guifré Bonfill i a la seva muller Sicarda, primers castlans coneguts.
Des de bon començament, el domini eminent del terme fou dels comtes de Barcelona que l'infeudaren als Cervera. L'any 1076 apareix entre les possessions de Ramon Berenguer I, el llegà als seus fills bessons Ramon Berenguer II i Berenguer Ramon II.
La fortificació va anar passant per diferents famílies de castlans. Segurament per aquesta raó, el castell donà lloc a un llinatge (Guàrdia o Guàrdia Lada), descendents dels Cervera. El 1223 la família Guàrdia torna a emparentar-se amb els Cervera en casar-se Marquesa, filla de Ramon de Cervera, amb Guillem de Guàrdia Lada. Quan Marquesa enviudà, es feu monja de l'Hospital i ingressà a la comanda de Cervera. Marquesa va cedir el castell a l'orde de l'Hospital, cessió que fou confirmada pel rei Pere el Gran l'any 1261. L'orde cedí el castell a diversos castlans com Ramon de Viure (1305), Jaume de Guanalor (1318) o a fra Ponç de Benviure (1318). Al segle xix, amb l'abolició de les senyories, el castell deixà de ser propietat de l'orde de l'Hospital.

## Arquitectura

És una de les fortificacions més notables de la comarca, tant per la seva situació com per la seva tipologia. És de planta pentagonal, formar per un mur perimetral sense presència de cap torre integrada que en trenqui la regularitat. Hi ha dues portes d'accés, la principal oberta al mur sud de llevant, i una més petita, al nord del mur de ponent. A l'interior hi ha estructures semi-subterrànies, com ara una estança rectangular coberta amb volta de canó però el que més destaca és el fossat que voreja els costats nord i oest. L'obra presenta un parament format per carreus regulars de pedra del país, units amb morter.
La major part de l'estructura conservada és baix-medieval però el fonament d'una torre circular de 6,25 m de diàmetre i un gruix de mur d'1,80 m es pot identificar clarament com a primitiva construcció alt-medieval, que es dataria al segle xi. La resta de l'actual castell, que aprofità com a pedrera o basament dels murs la construcció primitiva, es pot datar el segle xv. Consta, però, que el 1660 ja només se'n mantenien les muralles.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Catalunya Romànica, vol. XXIV El Segrià Les Garrigues El Pla d'Urgell La Segarra L'Urgell. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1997, p. 423. ISBN 84-412-2513-3.
# La Talleda

La Talleda és una masia de Sant Hilari Sacalm (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Masia aïlalda situada als afores del nucli urbà de Sant Hilari Sacalm.
L'edifici, de planta baixa, pis i golfes, està cobert per una teulada a doble vessant, desaiguada als laterals.
A la façana principal, a la planta baixa trobem la porta d'entrada principal, en arc de mig punt format per dovelles a la clau del qual hi ha una mena d'escut amb la inscripció "IOA TAY EDA 1582". La porta té carreus als brancals. Al costat esquerre hi ha una finestra amb brancals, llinda i ampit de pedra. Al costat dret hi ha una petita obertura quadrangular.
Al pis, sobre la porta d'entrada, un balcó amb llinda monolítica, brancals de carreus de pedra i barana de fusta. A dreta i esquerra, dues finestres amb brancals, llinda i ampit de pedra.
A les golfes, una petita obertura al centre, en l'eix de la porta d'entrada i el balcó, en arc conopial amb una creu incisa.
Els murs són de maçoneria.
Adossat al costat dret hi ha un porxo.
Al costat esquerre, adossat, hi ha una capella dedicada a la Mare de Déu dels Dolors. La porta d'entrada té llinda monolítica i brancals de carreus de pedra. Sobre la porta hi ha un ull de bou. La campana de la capella s'ubica en una estructura de ferro forjat en arc de mig punt decorada amb arabescs, i coronada per una creu.
Al voltant de la casa hi ha diverses edificacions abans de treball (la pallisa, per exemple, s'ha adequat com a habitatge).

## Història

La Talleda o Taieda ja apareix esmentada en la dotació de l'església el 1199 i en el fogatge del 1553. La construcció actual, com indica la inscripció a l'arc de la porta d'entrada, és del 1582.
La capella de la Verge dels Dolors és del segle xviii. Es donà el permís per construir-la el 23 de maig del 1776.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 «La Talleda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Laura López i Granell

Laura López i Granell (Poblenou, Barcelona, 24 de maig de 1968) és una poeta catalana, llicenciada en Filologia Catalana.
Ha exercit de correctora i redactora, assessora literària, formadora en comunicació i consultora de creativitat. És professora de l’Escola d’Escriptura de l'Ateneu Barcelonès.
Ha publicat tres poemaris: Itineraris (1993), Forat (2014) i Coratge (2020). També és autora del conte La història del drac xiulet (2008) i de diverses antologies.

## Obres publicades
### Poemaris

* Itineraris (Columna Edicions, 1993) ISBN 978-84-7809-575-9
* Forat (Godall Edicions, 2014) ISBN 978-84-9416-232-9
* Coratge (Godall Edicions, 2020) ISBN 978-84-1206-849-8

### Infantil

* La història del drac xiulet (Cim Edicions, 2008) ISBN 978-84-9349-726-2

## Referències

* ↑ «https://godalledicions.cat/autors/laura-lopez-granell/». [Consulta: 23 novembre 2021].
* ↑ Pons Alorda, Jaume C. «Laura López: “Vint anys sense treure llibre no han estat vint anys sense escriure”». Núvol [Barcelona], 30-08-2015.
* ↑ «https://www.campusdescriptura.com/CA/claustre#cbp=/inline/CA/professorat/55/Laura-lopez». [Consulta: 23 novembre 2021].
* ↑ «https://www.elnacional.cat/lallanca/ca/critica/coratge-laura-lopez-granell_476085_102.html». [Consulta: 23 novembre 2021].
* ↑ «https://www.todostuslibros.com/autor/lopez-granell-laura». [Consulta: 23 novembre 2021].
* ↑ «‘Coratge’, un oratge valent: nou poemari de Laura López Granell». El Nacional, 20-03-2020. [Consulta: 30 maig 2020].
* ↑ Laura López i Granell al Qui és Qui de les Lletres Catalanes

## Enllaços externs

* Blog personal
# Castle Clinton National Monument

Castle Clinton o Fort Clinton és un fort circular fet de gres situat a Battery Park a l'extrem sud de Manhattan, a New York. És un monument nacional americà. El fort deu el seu nom a DeWitt Clinton, el governador de New York que va fer reforçar les defenses sobre la badia.

## Història

La construcció del fort va començar el 1808 i va ser acabada el 1811 sobre una illa coneguda amb el nom de West Battery (de vegades South-west Battery), segons els plànols dels arquitectes John McComb Jr. i Jonathan Williams.
West Battery tenia per objectiu completar Castle Williams a Governors Island, que estava situat a East Battery per defensar la ciutat de les forces britàniques durant les tensions que van marcar el conflicte de la Guerra de 1812, però que no va participar mai en cap batalla.
El 1823, el fort va ser rebatejat Castle Garden i va ser reconvertit en un espai de lleure i de concerts. Així per exemple el 1853, el molt popular i excèntric director d'orquestra i compositor de música lleugera Louis-Antoine Jullien (1812-1860) hi oferirà un seguit de grans concerts amb un immens èxit. Castle Garden va servir de centre d'immigració entre 1855 i 1890, abans de l'obertura d'Ellis Island, després va acollir l'Aquari de New York el 1896, abans de tancar les portes el 1940.
Va ser restaurat als anys 1970 en qualitat d'indret històric.

## Referències

* ↑ Brodsky Lawrence pg. 314
* ↑ George Whitney Martin pg. 184

## Enllaços externs

* Web oficial
* A GORP Arxivat 2009-07-19 a Wayback Machine.
* The Battery Conservancy
* Castle Garden Immigration Database Arxivat 2020-01-14 a Wayback Machine.
# Harald Ingemann Nielsen

Harald Ingemann Nielsen (Frederikshavn, 26 d'octubre de 1941 - 11 d'agost de 2015) fou un futbolista danès.

## Trajectòria esportiva

Harald Nielsen debutà al club de la seva ciutat natal, el Frederikshavn fI, el 1959 a la segona divisió danesa. En aquesta temporada fou màxim golejador i assolí l'ascens a primera divisió. La següent temporada a la màxima categoria tornà a ser màxim golejador i el club acabà en la cinquena posició. El 1961, marxà a Itàlia, on esdevingué professional al Bologna FC.
A Bolonya fou campió de lliga el 1963-64 i capocannoniere el 1963 i 1964. Passà a integrar la plantilla de l'Internazionale FC el 1967, en un traspàs que fou el més car de la història del moment. Més tard jugà a la SSC Napoli i la UC Sampdoria. Acabà la seva carrera el 1970.
Harald Nielsen disputà el seu primer partit amb la selecció de Dinamarca el 13 de setembre de 1959 davant Noruega a Oslo, essent el jugador més jove en debutar amb la selecció amb només 17 anys. Marcà un gol en la victòria per 4-2. L'estiu de 1960 representà la seva selecció als Jocs Olímpics de 1960 a Roma. Dinamarca acabà segona i Nielsen fou el màxim golejador del torneig. Quan esdevingué professional, li fou prohibit jugar amb la selecció, ja que l'Associació Danesa no permeté el professionalisme a la selecció fins al 1971. Per aquest motiu, i amb només 19 anys no tornà a jugar amb la selecció. En total disputà 14 partits amb la selecció i marcà 15 gols entre 1959 i 1960.

## Palmarès
### Club

* Lliga italiana de futbol: 1963-64

### Selecció

* Medalla d'argent als Jocs Olímpics: 1960

### Individual

* Futbolista danès de l'any: 1961
* Màxim golejador de la lliga italiana de futbol: 1962-63, 1963-64

## Bibliografia

* (danès) Joakim Jakobsen, "Guld-Harald: Topscorer, Idol, Rebel", Denmark, 2009
* (italià) AA.VV. L'enciclopedia dei cento anni: 1909-2009 Bologna football club il secolo rossoblu, Bologna, Minerva Edizioni, 2009
* (danès) John Lindskog, "Kaerlighed A/S - Historien om Guld-Harald og Rudi": Denmark, 2007
* (italià) Fabrizio Calzia - Francesco Caremani, "Angeli e Diavoli RossoBlu", Italy, 2003

## Enllaços externs

* Perfil a la DBU
* (danès) Perfil a 1960erne.dk Arxivat 2010-02-25 a Wayback Machine.
# Vilaespinosa

Vilaespinosa, o Villaespinosa, és una masia catalogada com a monument del municipi de Vilanova de Sau (Osona) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català.

## Descripció

Masia de planta rectangular coberta a dues vessants, amb el carener perpendicular a la façana, orientada a migdia. El portal és d'arc rebaixat i es troba descentrat del cos de l'edificació. A la planta s'obre una finestra i dues més al pis, que conserven els ampits i les espieres, amb lloses als angles per a posar-hi flors. A ponent s'hi adossen dos cossos, al primer pis s'obre una finestra i sobresurt un canal de pedra. A aquesta part hi ha altres obertures de construcció recent. A la cara nord hi ha petites cobertures. A llevant s'hi adossa un altre cos amb un balcó.
Es va construir fent servir granits i gresos calcaris units amb morter de calç, els escaires i obertures són de pedra picada. L'estat de conservació és bo.
La Cabana és un edifici situat a l'era del mas. És de planta quadrada (6 x 6 m), coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana, orientada a migdia. A esquerra i dreta s'adossen dos cossos de construcció moderna que s'abriguen sota els vessants del teulat. Al centre de l'edificació s'obre un portal a la planta i un altre al primer pis que segueix la inclinació del teulat, la llinda és de fusta i segueix una forma triangular. Els materials constructius són gresos blanquinosos i rogencs units amb morter de calç. L'estat de conservació és bo.

## Història

Antiga masia que, malgrat no conservar cap dada constructiva, es troba registrada al fogatge de la parròquia i terme de Sau de l'any 1553. Aleshores habitava el mas un tal MARCH VILLAESPINOSA que era el batlle de la població.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Villaespinosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «Villaespinosa». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Ratpenat de ferradura alció

El ratpenat de ferradura alció (Rhinolophus alcyone) és una espècie de ratpenat de la família dels rinolòfids. Viu a Camerun, República del Congo, República Democràtica del Congo, Costa d'Ivori, Guinea Equatorial, Ghana, Guinea, Kenya, Libèria, Nigèria, Senegal, Sierra Leone, el Sudan, Togo i Uganda. El seu hàbitat natural és el bosc humit tropical, però també s'estén a la sabana on hi ha bosses d'hàbitat adequades. No hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, tot i que és afectada per la pèrdua d'hàbitat.

## Referències

* ↑ Jacobs, D.; Cotterill, F.P.D.; Taylor, P.J.. Rhinolophus alcyone. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 29-04-2013.
Espècies vivents de rinolofoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Hipposideridae :
Família Megadermatidae :
Família Nycteridae :
Família Rhinolophidae :
Família Rhinonycteridae :
# Ratpenat de ferradura arcuat

El ratpenat de ferradura arcuat (Rhinolophus arcuatus) és una espècie de ratpenat de la família dels rinolòfids. Una espècie sinònima és el ratpenat de ferradura d'Andersen (Rhinolophus anderseni). Viu a Indonèsia, Malàisia, Papua Nova Guinea i Filipines. El seu hàbitat natural són terres agrícoles, boscos secundaris i primaris. No hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, tot i que està afectada per la pèrdua del bosc.

## Referències

* ↑ Rosell-Ambal, G.; Tabaranza, B.; Wright, D.. Rhinolophus arcuatus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 29-04-2013.
Espècies vivents de rinolofoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Hipposideridae :
Família Megadermatidae :
Família Nycteridae :
Família Rhinolophidae :
Família Rhinonycteridae :
# Ratpenat de ferradura del Turkestan

El ratpenat de ferradura del Turkestan (Rhinolophus bocharicus) és una espècie de ratpenat de la família dels rinolòfids. Viu a l'Afganistan, l'Iran, el Kazakhstan, el Kirguizstan, el Tadjikistan, el Turkmenistan i l'Uzbekistan. El seu hàbitat natural són contraforts muntanyosos desèrtics. Habita coves i galeries de les mines abandonades. No hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, tot i que està afectada per la pèrdua d'hàbitat.

## Referències

* ↑ Benda, P.; Aulagnier, S.; Hutson, A.M.; Tsitsulina, K.. Rhinolophus bocharicus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 29-04-2013.
Espècies vivents de rinolofoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Hipposideridae :
Família Megadermatidae :
Família Nycteridae :
Família Rhinolophidae :
Família Rhinonycteridae :
# Ratpenat de ferradura de Creagh

El ratpenat de ferradura de Creagh (Rhinolophus creaghi) és una espècie de ratpenat de la família dels rinolòfids. Viu a Brunei, Indonèsia, Malàisia i Filipines. El seu hàbitat natural és el bosc primari de terres baixes, prop de fins a almenys 700 m sobre el nivell del mar. No hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, tot i que està afectada per la pertorbació de les zones de descans, l'extracció de pedra calcària i la mineria del guano, i també es veu afectada per la desforestació a causa de la tala i el desenvolupament agrícola.

## Referències

* ↑ Hutson, A.M.; Kingston, T.; Esselstyn, J.; Maryanto, I.. Rhinolophus creaghi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 29-04-2013.
Espècies vivents de rinolofoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Hipposideridae :
Família Megadermatidae :
Família Nycteridae :
Família Rhinolophidae :
Família Rhinonycteridae :
# Ratpenat de ferradura de Robinson

El ratpenat de ferradura de Robinson (Rhinolophus robinsoni) és una espècie de ratpenat de la família dels rinolòfids. Viu a Malàisia i Tailàndia. El seu hàbitat natural és al bosc caducifoli mixt pristi. No hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, tot i que està afectada per la pèrdua de boscos a causa de la tala, l'agricultura, les plantacions i els incendis. Les coves on descansen són pertorbades pel turisme.

## Referències

* ↑ Bumrungsri, S.; Csorba, G.. Rhinolophus robinsoni. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 01-05-2013.
Espècies vivents de rinolofoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Hipposideridae :
Família Megadermatidae :
Família Nycteridae :
Família Rhinolophidae :
Família Rhinonycteridae :
# Ratpenat de ferradura trifoliat

El ratpenat de ferradura trifoliat (Rhinolophus trifoliatus) és una espècie de ratpenat de la família dels rinolòfids. Viu a la Xina, l'Índia, Indonèsia, Malàisia, Myanmar i Tailàndia. El seu hàbitat natural és el bosc humit tropical primari i secundari de terres baixes. No hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, tot i que està afectada per la desforestació.

## Referències

* ↑ Hutson, A.M.; Kingston, T.; Francis, C.; Molur, S.; Srinivasulu, C.. Rhinolophus trifoliatus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 02-05-2013.
Espècies vivents de rinolofoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Hipposideridae :
Família Megadermatidae :
Família Nycteridae :
Família Rhinolophidae :
Família Rhinonycteridae :
# Ratpenat d'espatlles grogues de Mistrató

El ratpenat d'estrelles grogues de Mistrató (Sturnira mistratensis) és una espècie de ratpenat de la família dels fil·lostòmids. És endèmic de Colòmbia. El seu hàbitat natural són els boscos primaris. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ Muños, A.; Mantilla, H. Sturnira mistratensis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 4 gener 2009.
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Ratpenat pilós de Smith

El ratpenat pilós de Smith (Kerivoula smithii) és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. Viu al Camerun, la República Democràtica del Congo, Kenya, Nigèria i Uganda. El seu hàbitat natural són els boscos tropicals humits de plana i de muntanya, els boscos tropicals secs i els boscos d'aiguamolls. No hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ Fahr. J. Kerivoula smithii. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 4 gener 2009.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Miniopterus newtoni

Miniopterus newtoni és una espècie de ratpenat de la família dels minioptèrids. És endèmic de l'illa de São Tomé (São Tomé i Príncipe). El seu hàbitat natural són els boscos i plantacions. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.
Fins fa poc se'l considerava un sinònim de M. minor.

## Referències

* ↑ Juste, J. Miniopterus newtoni. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 4 gener 2009.
# Miniopterus egeri

Miniopterus egeri és una espècie de ratpenat de la família dels minioptèrids. És endèmic de Madagascar. El seu hàbitat natural són els boscos amb afloraments rocosos on es pugui refugiar, a entre 50 i 550 msnm. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ Goodman SM, Ramasindrazana B, Maminirina CP, Schoeman MC and Appleton B (2011). Morphological, bioacoustical, and genetic variation in Miniopterus bats from eastern Madagascar, with the description of a new species. Zootaxa 2880: 1–19.
# Ratpenat ripari

El ratpenat ripari (Myotis riparius) és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. Viu a l'Argentina, Bolívia, el Brasil, Colòmbia, Costa Rica, l'Equador, El Salvador, la Guaiana Francesa, Hondures, Nicaragua, Panamà, el Paraguai, el Perú, Trinitat i Tobago, l'Uruguai i Veneçuela. Es tracta d'un animal insectívor que viu en colònies. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Barquez, R.; Pérez, S.; Miller, B.; Díaz, M. Myotis riparius. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 1 octubre 2013.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Ratpenat de Nova Gal·les del Sud

El ratpenat de Nova Gal·les del Sud (Myotis australis) és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. És endèmic d'Austràlia. S'ha posat en dubte la validesa taxonòmica d'aquesta espècie, car només se la coneix a partir d'un exemplar que fou trobat a Nova Gal·les del Sud al segle xix i que podria ser en realitat un exemplar errant de M. muricola.

## Referències

* ↑ Reardon, T.; Lumsden, L. Myotis australis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 9 octubre 2013.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Ratpenat negre

El ratpenat negre (Myotis nigricans) és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. Viu a l'Argentina, Colòmbia, Costa Rica, l'Equador, El Salvador, Grenada, Guatemala, Hondures, Mèxic, Montserrat, Nicaragua, Panamà, el Paraguai, el Perú, Trinitat i Tobago. El seu hàbitat natural són els boscos, tot i que també se'l troba a jardins i zones agrícoles. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Barquez, R.; Pérez, S.; Miller, B.; Díaz, M. Myotis nigricans. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 18 octubre 2013.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :