OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Robòtica evolutiva

La robòtica evolutiva és una àrea de la robòtica autònoma en què es desenvolupen els controladors dels robots mitjançant l'evolució a utilitzar algorismes genètics. Habitualment es evolucionen xarxes neuronals, ja que se segueix el referent biològic i simplifica el disseny i la representació en l'algorisme genètic. La robòtica evolutiva té diversos objectius, sovint simultanis. El punt de vista de l'enginyeria crea controladors de robots per fer tasques útils en el món real. La Biologia i altres ciències del que viu obtenen simulacions que reprodueixen fenòmens des fisiològics fins ecològics. La filosofia de la ciència pot analitzar sistemes amb valor epistèmic.
La fundació de la RE està relacionada amb treballs al CNR de Roma en els 90, però la idea inicial de codificar el sistema de control d'un robot en un genoma i llur evolucionó, data de finals dels anys 80. Cliff, Harvey i Husbands de COGS a la Universitat de Sussex introduir el terme robòtica evolutiva l'any 1993. El 1992 i 1993 dos equips, Floreano i Mondada a la EPFL de la ciutat siussa de Lausanne i el grup de COGS informar dels primers experiments d'evolució artificial de robots autònoms. L'èxit inicial d'aquesta incipient investigació va llançar una gran activitat que intentava delimitar el potencial d'aquesta aproximació al problema. Darrerament, la dificultat de creixement de la complexitat de les tasques, igual que en l'aproximació simbòlica, ha orientat l'atenció al costat teòric de la disciplina abandonant el punt de vista de l'enginyeria.

## Vegeu també

* Computació evolutiva
* Intel·ligència artificial
* Cibernètica

## Bibliografia

* Stefano Nolfi i Dario Floreano, Evolutionary Robotics ISBN 0-262-14070-5
* Mukesh Patel, Vasant Honavar i Karthik Balakrishnan, Advances in the Evolutionary Synthesis of Intelligent Agents (Ed). Cambridge, MA: MIT Press. 2001. ISBN 0-262-16201-6

## Enllaços externs

* introduction to Evolutionary Robotics with Annotated Bibliography Arxivat 2015-09-27 a Wayback Machine..
* Dario Floreano, A gentle introduction to ER
* Lloc de robòtica amb articles de contingut tècnic i didàctic (en castellà)
# Treosa

La treosa, en anglès:Threose, és un carbohidrat monosacàrid de quatre àtoms de carboni amb la fórmula molecular C₄H₈O₄. Té un grup funcional aldehid terminal en lloc de la cetona en la seva cadena linear i, per tant, es considera que forma part de la família de l'aldosa. El nom de treosa es pot fer servir per als dos D- i L-estereoisòmers, i més generalment per la mixtura racèmica (D/L-, parts iguals D-iL-) com també a les estructures més genèriques de treosa. El prefix "treo" serveix per a la descripció de les estructures i centres quirals, "on els prefixos... designen la configuració relativa dels centres".

## Referències

* ↑ Formulas Using Other Configurational Notations, W. Rausch, accessed 1 March 2011
# Can Turrós

Can Turrós és una obra d'Argelaguer (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Hi ha una inscripció a la llinda de l'arc rebaixat i adovellat del portal que diu "JAUMA TVROS [ornament] ME FEV ANY / 17[ornament]49".

## Història

El nucli urbà d'Argelaguer ha crescut en tres fases molt diferenciades: la part més antiga es localitza a l'entorn de l'església parroquial de Santa Maria i del castell dels Montpalau. En el transcurs dels segles XVII i XVIII es bastiren nombroses cases pel costat de tramuntana que varen ésser fetes amb carreus poc escairats. Algunes conserven llindes, damunt la porta principal, remarcables. Durant la dinovena i l'actual centúria es construí l'Argelaguer modern a cada costat de la carretera comarcal que uneix la capital de la Garrotxa amb Girona.

## Referències

* 1 2 «Can Turrós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Àngel Fatjó i Bartra

Àngel Fatjó i Bartra (Reus, 28 de gener de 1817 - Barcelona, 15 de novembre de 1889) fou un gravador català representant del romanticisme i membre de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona.

## Biografia

Fou fill de Pau Fatjó i de Dolors Bartra. Es va formar a l'Escola de la Llotja, on va guanyar un concurs d'art el 1838 i un altre el 1845. El 1852 va esdevenir professor de dibuix de la mateixa escola, i el 1869 professor de gravat
Va realitzar exposicions a Madrid i Barcelona, on va rebre diversos premis. Va il·lustrar el llibre La Barcelona antigua y moderna, d'Avel·lí Pi i Arimon, entre altres llibres, com una edició del Quixot de Tomas Gorchs de 1857.
A l'Arxiu Històric de la ciutat de Barcelona es conserva un gravat seu amb un plànol geomètric de les muralles de Barcelona. Un germà seu, Pere Fatjó, va ser pedagog i mestre a les escoles públiques de Barcelona.

## Referències

* 1 2 Registre de Defuncions de l'Ajuntament de Barcelona, any 1889, número de registre 7581.
* ↑ Francesc Fontbona; Manuel Jorba. El romanticisme a Catalunya: 1820-1874. Pòrtic, 1999 [Consulta: 10 octubre 2010].
* ↑ Gras i Elies, Francesc. Historia de la ciudad de Reus desde su fundación hasta nuestros días. Reus: Imprenta de F. Arís e Hijo, 1906, p. 451.
* ↑ «Àngel Fatjó i Bartra». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Pilar Vélez. L'exaltació del llibre al Vuitcents: art, industria i consum a Barcelona. Biblioteca de Catalunya, 2008, p. 85–. ISBN 9788478450282 [Consulta: 10 octubre 2010].
* ↑ «Referència 04191 a l'arxiu Històric». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 10 octubre 2010].
# Oenotria Scopuli

Oenotria Scopuli és una formació geològica de tipus scopulus a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -1.79 latitud N i 88.75 ° longitud E, que fa 1.425 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1982 i fa referència a una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Oenotria Scopuli". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Hamida Aman

Hamida Aman (Kabul, 1973) és una empresària i periodista afganesa. Va fundar una emissora de ràdio a la seva ciutat natal, especialitzada a educar les nenes excloses de l'ensenyament públic per la segregació educativa per gènere.

## Biografia

La seva àvia havia estat una dona noble que tenia el títol de Begum. Ella i la seva família van emigrar a Suïssa quan ella tenia sis anys, per fugir de la guerra afgano-soviètica. El 2001, els talibans van caure i ella va aprofitar per visitar el país. Vivia amb la família a París, però va utilitzar els seus coneixements de comunicació i periodisme per posar en marxa diversos projectes a l'Afganistan.
El 2020 va fundar una organització anomenada "Organització Begum per a Dones".
El març de 2021, setmanes abans que les forces estatunidenques es retiressin de l'Afganistan, Aman va llançar una emissora de ràdio anomenada Radio Begum. Les lleis de l'emirat islàmic van donar lloc al que més tard es va denominar "apartheid de gènere", ja que les dones van ser excloses de la vida pública, i l'educació secundària i terciària van quedar reservades per a nens i homes.
Radio Begum era dirigida per un equip de dones i des de 2022 comptava amb el suport del Programa Internacional per al Desenvolupament de la Comunicació de la UNESCO. El finançament va permetre capacitar quaranta dones més, i el seu enfocament va haver d'ajustar-se a la llei per tal de continuar transmetent a l'Afganistan. S'estima que l'emissora de ràdio té vora mig milió d'oïents, a través de dotze radiotransmissors.

## Reconeixements

En 2024, la BBC va reconèixer el treball inspirador d'Aman quan va incloure-la en la llista anual 100 Women.

## Referències

* ↑ Lopes, Emilie. «À Kaboul, Radio Begum, le seul média à fournir un accès à l'éducation des filles» (en francès). Madame Figaro. Le Figaro, 11-04-2022. [Consulta: 21 desembre 2024].
* 1 2 3 «Resilience amidst adversity: Hamida Aman, founder of women-led radio Begum, empowering Afghan women’s voices» (en anglès). Press Corner. UNESCO, 20-06-2023. Arxivat de l'original el 2024-12-27 [Consulta: 6 gener 2025].
* 1 2 Michel, Antoine; Revaz, Philippe. «La fondatrice de Radio Begum, la voix des Afghanes: "Nous sommes sans cesse confrontées à des embûches"» (en francès suís). RTS, 18-04-2024. Arxivat de l'original el 2024-12-21. [Consulta: 21 desembre 2024].
* ↑ Rai, Arpan «UN rapporteur calls for Taliban’s ‘gender apartheid’ to be codified as crime» (en anglès). The Independent, 19-06-2024. Arxivat de l'original el 2024-12-27 [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «BBC 100 Women 2024: Who is on the list this year?» (en anglès britànic). BBC News, 03-12-2024. Arxivat de l'original el 2025-01-01. [Consulta: 21 desembre 2024].
# Underscore.js

Underscore.js (en anglès "_" guió baix) és una bibilioteca JavaScript que proveeix de funcions per a fer tasques comuns de programació. Underscore.js és comparable a les propietats de Prototype.js i el llenguatge Ruby, però optimitza el vessant de funcionalitat en comptes d'expandir els objectes. Underscore va ser creada per Jeremy Ashkenas, qui també va crear Backbone i CoffeeScript.

## Propietats

* Underscore.js és una biblioteca de codi lliure i molt lleugera (5.7 KB en producció i 52 KB en desenvolupament).
* Proveeix d'una colla de funcions que simplifiques tasques comuns de JavaScript.
* Com dir el nom (underscore=guió baix), totes les seves funcions comencen amb "_".
* Underscore.js simplifica la gestió d'arrays (matrius), objectes i funcions.

## Exemples

* Funció _each
realitza iteracions en matrius de dades tot invocant una funció donada :
Amb JavaScript nadiu :
i el mateix resultat :
// outputs
value: a index: 0 list: a,b,c
value: b index: 1 list: a,b,c
value: c index: 2 list: a,b,c

## Referències

* ↑ «Underscore.js» (en anglès). underscorejs.org. [Consulta: 20 juliol 2017].
* ↑ «DevDocs — Underscore.js documentation (fast, offline)» (en anglès). http://devdocs.io.+[Consulta: 20 juliol 2017].
* ↑ «Getting Cozy With Underscore.js». Code Envato Tuts+, 20-07-2017.

## Vegeu també

* Prototype.js
# Can Noguer (el Torn)

Can Noguer és una masia a mig camí del poble del Torn, al Santuari de Nostra Senyora del Collell a la Garrotxa. És de planta rectangular amb un ampli teulat a dues aigües i els vessants vers les façanes laterals. Disposa de baixos, amb una àmplia porta adovellada, descentrada, situada cap al costat del llevant per tal de poder bastir l'escala amb revoltó de mig punt per pujar directament des de l'exterior a la planta d'habitatge. Aquesta disposa de petites obertures. Les golfes eren utilitzades com a graner i conserven dos petits badius de ventilació. Can Noguer va ésser bastida amb pedra petita del país, llevat dels carreus ben tallats que s'empraren per fer les obertures i els cantoners. El mas està voltat de diverses cabanes i pallisses.

## Referències

* ↑ «Masia de Can Noguer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Stuart Taylor

Stuart James Taylor (Romford, Gran Londres, 28 de novembre de 1980) és un futbolista anglès que des del 2009 juga de porter pel Manchester City Football Club.

## Referències

* ↑ Hugman, Barry J. The PFA Premier & Football League Players' Records 1946–2005. Queen Anne Press, 2005, p. 603. ISBN 1852916656.

## Enllaços externs

* «Perfil i estadístiques d'Stuart Taylor» (en alemany). transfermarkt.de.
# Argentea Planum

Argentea Planum és una formació geològica de tipus planum a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -63.86 latitud N i 337.89 ° longitud E, que fa 1.370,64 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 2003 i fa referència a una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Argentea Planum". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Argyre Rupes

Argyre Rupes és una formació geològica de tipus rupes a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -59.88 latitud N i 294.26 ° longitud E, que fa 335.42 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1973 i fa referència a una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Argyre Rupes". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Banc d'Europa

El Banc d'Europa fou una entitat financera constituïda a Catalunya el 1973 i activa fins al 2007.

## Història

Fundat el 1973, el seu president era Carles Ferrer Salat i el vicepresident Enric L.Llorens. El grup impulsor estava format pel mateix Ferrer Salat, per Joaquim Boixareu, Antonio Gallardo Ballart i Rogelio Raich Mill.
Tenia activitat als territoris de parla catalana, però es van acabar expandint per la península ibèrica. A principis de la dècada dels 90, van començar a tenir problemes econòmics. El desembre de 1993 la junta d'accionistes va acordar vendre un 75% de la seva titularitat a La Caixa. En aquell moment tenia 38 oficines i una plantilla de 246 persones. El banc va acordar reduir un 80% el seu capital i la caixa va pagar 4.860 milions de pessetes pel 75% de l'entitat, i va nomenar Juan Llopart com a nou conseller delegat. Carles Ferrer Salat era cosí de Josep Vilarasau Salat, president executiu de La Caixa durant 27 anys (entre 1976 i 2003).
El 1995 va fer una ampliació de capital. El 1997 tenia us recursos propis de 8.600 milions de pessetes. El 2007 La Caixa el va convertir en un banc de microcrèdits i li va canviar la denominació social per la de MicroBank de la Caixa.

## Referències

* ↑ «Banc d’Europa | enciclopedia.cat». [Consulta: 24 febrer 2023].
* ↑ fmones. «D27cx – Els final dels darrers bancs catalans, absorbits per Caixabank…: Banc d’Europa, la darrera Memòria (e3)», 17-05-2021. [Consulta: 24 febrer 2023].
* ↑ “La Vanguardia” – pàg. 5 – 24 de gener del 1973
* ↑ «Més que una entitat financera». Anuaris.cat. Fundació Catalunya, 2004. Arxivat de l'original el 2010-10-01. [Consulta: 31 gener 2011].
* ↑ La Vanguardia. Pàgina 68- 23 de març del 93
* ↑ La Vanguardia. 13 de gener de 1994
* ↑ La Vanguardia, 8 de febrer de 1994 (breu)
* ↑ fmones. «D26xx – El final dels darrers bancs catalans, absorbits per Caixabank… : Banc d’Europa, de l’etapa postolimpica fins a la seva absorció (e2)», 03-05-2021. [Consulta: 24 febrer 2023].
* ↑ Vinton, Roger. La gran teranyina : els secrets del poder a Catalunya. [Barcelona]: Edicions del Periscopi, 2017, p. 26. ISBN 978-84-946014-1-5.
* ↑ Garganté, Toni. «La fusió de caixes catalanes que va espantar els bancs», 06-07-2014. [Consulta: 24 febrer 2023].
* ↑ «Registros oficiales de entidades. Variaciones producidas en mayo de 2007» (en castellà). Banc d'Espanya, maig de 2007. Arxivat de l'original el 2009-12-14. [Consulta: 31 gener 2011].
# Gustav Kessler

Gustav Kessler (ortografia alemanya: Keßler) (1832-1904) va ser un sindicalista alemany.
Es va incorporar al Partit del Progrés el 1883 i va ser l'editor de Bauhandwerker, una revista sindicalista per a treballadors de la construcció des de 1884 fins a 1886. Com a resultat de les Lleis antisocialistes alemanyes, va ser expulsat de Berlín el 1886 i finalment d'altres pobles també. El 1899, va ser delegat en el congrés fundacional de la Segona Internacional a París. Va ser editor del diari socialista Volksblatt für Teltow-Beeskow-Storkow-Charlottenburg des 1890. El 1890 i 1891, va ser el delegat de l'SPD des de Calbe-Aschersleben. Va ser membre del Reichstag en diverses ocasions. Una figura important en el localisme d'aquell temps del moviment obrer alemany, va ser un dels fundadors de l'Associació Lliure de Sindicats d'Alemanya el 1897 i l'editor del seu òrgan Einigkeit fins a la seva mort el 1904.

## Referències

* Müller, Dirk H. [1985]. Gewerkschaftliche Versammlungsdemokratie und Arbeiterdelegierte vor 1918: Ein Beitrag zur Geschichte des Lokalismus, des Syndikalismus und der entstehenden Rätebewegung (en alemany). Berlín: Colloqium Verlag. ISBN 3-7678-0650-9. . Pg. 36.
# Patents reials

Les Patents reials (en italià: Regie patenti) eren documents oficials, lleis o decrets, emesos pel monarca en carta oberta, per tal de permetre el sorgiment de projectes a gran escala relacionats amb les àrees d'especial importància per a l'Estat.
L'oposat a una patent (que prové del llatí litterae patents) era una carta closa (en llatí: litterae clausae); aquestes eren de naturalesa personal i segellada, de manera tal que solament el destinatari podia llegir-ne el contingut.

## Exemples

En són exemple les patents reials de 13 de juliol de 1814, de fundació dels Carabinieri,; i les emeses amb data de 21 de setembre 1828, que prohibien la caça de la cabra dels Alps al territori del Regne de Sardenya (Piemont-Sardenya), amb què es donava una primera protecció al territori que més tard esdevingué Parc Nacional del Gran Paradiso; contribuïren a salvar de l'extinció la cabra salvatge alpina.

## Referències

* ↑ «Le origini: ecco tutto quello che dicevano le regie patenti» (en italià). sito ufficiale dei carabinieri. [Consulta: 1r desembre 2014].
* ↑ Stagnoli, 1971, p. 18.

## Bibliografia

* Stagnoli, G. L.. Parco nazionale del Gran Paradiso (en italià), 1971.

## Vegeu també

* Lettres de cachet
* Patent de cors
* Carta patent
# Casa la Palma

Casa la Palma és una obra del municipi de Palau-saverdera (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada al bell mig del nucli urbà de la població de Palau-saverdera, formant cantonada entre la plaça de la Diputació i el carrer Nou.
Edifici de planta més o menys rectangular format per tres crugies adossades amb un gran jardí lateral. L'edifici principal presenta la coberta a dues vessants de teula i està distribuït en planta baixa i pis. La cantonada està arrodonida i s'hi situa la porta d'accés principal. Es tracta d'una obertura rectangular emmarcada dins d'un gran arc de mig punt, amb la dovella clau gravada amb la inscripció: G.R. 1908. També hi ha el nom donat a la casa, La Palma, decorant la llinda de la porta. Al lateral dret hi ha un antic portal d'arc de mig punt, actualment convertit en finestra. Al pis hi ha quatre balcons exempts, amb les llosanes motllurades sostingudes per mènsules decorades i les baranes de ferro treballat. Els finestrals són rectangulars amb guardapols a la part superior. La façana està rematada amb una cornisa motllurada, que també ressegueix els dos vessants de la teulada, a la part de la façana que dona al carrer. La part de la plaça, en canvi, presenta una barana d'obra decorada amb motius geomètrics. Adossat al sud hi ha un cos de dues plantes, amb una terrassa semi coberta al pis superior, delimitada per una barana d'obra. Al costat est de l'edifici principal hi ha un altre cos adossat, amb la coberta a un sol vessant i una porta a cada planta.
Tota la construcció es troba arrebossada i pintada de blanc, amb els motius decoratius de color gris. Tota la façana presenta un gran sòcol esglaonat de pissarra.

## Referències

* 1 2 3 «Casa la Palma». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Can Carrau (Mataró)

Can Carrau és una obra noucentista de Mataró (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casal de planta baixa i dues plantes pis. Les obertures de la façana combinen la utilització dels arcs de mig punt i arcs carpanells molt rebaixats. Destaca la balconada de ferro treballat sustentat per quatre grans carteles al primer pis. Al segon pis quatre finestres amb arcs de mig punt separats per fines columnes. Rematant l'edifici hi ha tres ulls de bou de forma ovalada i una cornisa amb dentellons i acroteri. La façana presenta un estucat picat marcant els carreus en planta baixa i estucat llis a la resta, marcant garlandes al balcó i part de les obertures del primer pis.

## Referències

* ↑ «Can Carrau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Pelatge sooty

Els pelatges coneguts en anglès com a "sooty" (sutjós o mascarat en català) tenen pèls negres o foscos barrejats amb els pèls més clars de la capa de base. Se suposa que el modificador "sutjós" es pot heretar encara que no es coneixen prou bé els detalls d'actuació d'aquest suposat gen.

## Trets generals dels pelatges sutjosos

El modificador sutjós segueix un patró característic. Sobre un pelatge de base relativament clar fa aparèixer pèls negres o foscos barrejats amb els pèls de base.
Sovint els pèls foscos es concentren en la zona dorsal, quedant la part ventral més clara per contrast. També és freqüent la presència d'una ratlla fosca dorsal (falsa ratlla negra dorsal) imitant la ratlla negra de mula dels pelatges dun.
En els casos més pronunciats els pèls foscos del cap es concentren en les parts menys carnoses, formant una mena de màscara. El modificador sutjós és responsable de molts pelatges "foscos" : castany fosc (en alguns casos castany sutjós), palomino sutjós i falb-crema sutjós. Sobre els pelatges negre, bru i semblants (negre-fumat, bru-fumat) els pèls foscos "afegits" no es poden apreciar per coincidir amb els del pelatge de base.

## Aspectes genètics

Originalment es pensava que hi havia un gen "sooty" que provocava les tonalitats més fosques de l'alatzà ("liver chestnut"). No se sap però, que el modificador "sooty" es manifesti en forma d'un enfosquiment uniforme dels pelatges afectats. D'acord amb estudis realitzats amb ratolins sembla que la causa dels pelatges sutjosos en els cavalls podria ser poligènica. Això és : resultat de l'acció combinada de dos o més gens.

## Enllaços externs

* Mustang4us; pelatge sutjós http://www.mustangs4us.com/Horse%20Colors/sooty.htm Arxivat 2010-11-26 a Wayback Machine. (anglès)

## Referències

* ↑ Dan Phillip Sponenberg. «Horse Color Genetics». Arxivat de l'original el 2002-10-20.
* ↑ «Modifiers». Equine Color, 2003. [Consulta: 5 març 2008].
* ↑ Silvers, Willys K. The Coat Colors of Mice: A Model for Mammalian Gene Action and Interaction. Springer Verlag, 1979 [Consulta: 14 maig 2009].

## Vegeu també

* Marques en el pelatge del cavall
* Genètica de pelatges dels cavalls
* Marca de carn en el cavall
# Arimanes Rupes

Arimanes Rupes és una formació geològica de tipus rupes a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -8.31 latitud N i 212.85 ° longitud E, que fa 192.67 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1985 i fa referència a una característica d'albedo que pren el nom de la deitat persa de la maldat.

## Referències

* ↑ "Arimanes Rupes". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Thomson, J. Oliver. J. M. Dent and Sons Ltd.. Everymans Classical Atlas, 1963.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.