OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Punt i coma

El punt i coma (;) és un signe de puntuació que es forma posant un petit cercle sobre una coma ordinària a la part inferior de la línia d'escriptura. S'usa per separar elements en una enumeració (on pot haver-hi comes dins els elements enumerats) o per marcar el final d'una frase en una pausa intermèdia, més breu que la del punt. Pot introduir també una conclusió després d'un raonament. És un dels signes menys usats actualment. El punt i coma no és una espècie de punt, per tal raó, la paraula que va després d'ell, ha d'escriure's amb minúscula. Només s'escriu majúscula després d'aquest signe, quan es tracta de separar enunciats independents, per exemple, oracions.

## Història

El punt i coma va ser inventat com un signe tipogràfic per l'impressor italià Aldus Manutius per a dos usos: marcar que una paraula és l'antònim d'una altra, i per separar les proposicions gramaticals independents en una frase.
Però aquest signe és el més antic que es troba en manuscrits medievals com un signe d'abreviació especialment per la síl·laba «et». Així, «deb;» es llegeix «debet».

## Ús

La tendència actual és fer servir frases curtes i, per tant, l'ús exclusiu del punt i de la coma. Sylvie Prioul en parla en el seu llibre La ponctuation ou l'art d'accommoder les textes, i demana salvar aquest signe.
En els xats digitals es fa servir junt amb el signe de tancament del parèntesi per fer un aclucament d'ull « ;) ».
En un escrit sempre el segueix una lletra minúscula, excepte, és clar, que es tracti d'un nom propi.

### En grec

En grec modern i en grec antic, el punt i coma es fa servir en lloc del signe d'interrogació.

### En informàtica

El punt i coma fa de «separador» en diversos llenguatges informàtics: C, C++, Java, JavaScript, PHP, Cascading Style Sheets (CSS), etc. Per exemple en CSS :
En el llenguatge Smalltalk, el punt i coma permet demanar missatges en cascades.
En molts llenguatges procedimentals marca la fi d'una instrucció informàtica.
En llenguatge assembler i en Common Lisp, el punt i coma introdueix un comentari: qualsevol text a la dreta del punt i coma no serà considerat després de l'execució del codiefineix una funció.
El punt i coma es fa servir en nombrosos emoticons.

## En matemàtica

En la llista d'arguments d'una funció matemàtica $f(x_{1},x_{2},\dots ;a_{1},a_{2},\dots )$, es pot usar el punt i coma per separar variables i paràmetres.
En la geometria diferencial, un punt i coma precedint una índex es fa servir per indicar la covariant derivativa d'una funció amb respecte la coordinada associada amb aquest índex.

## Un exemple d'ús de punts i comes

«Quan va sortir de Leta, em vaig trobar entre dues dones; les odalisques estaven d'esquena; elles no em van voler despertar; es van asseure en silenci al meu costat; o fingien que dormien, o tenien molta son, els seus caps queien sobre les meves espatlles.»
Chateaubriand: Mémoires d'outre-tombe, segona part.

## Notes i referències

* ↑ Un appel du mouvement contre la disparition du point-virgule | Rue89

## Enllaços externs

* Histoire du point-virgule
# Era del Manuel

Era del Manuel és una obra de Selvanera, al municipi de Torrefeta i Florejacs (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció de pedra de dos d'aixecada i una planta baixa.
Al nord es troba la façana principal, en la qual hi ha una porta d'accés amb una llinda, en la que hi ha representades tres creus de diferents dimensions, i quatre obertures disposades de dos en dos, una sempre més gran que l'altra. Al pis superior es repeteix l'esquema de les quatre finestres, però aquestes no tenen ampit i són de la mateixa grandària. Les façanes est i oest queden anul·lades per edificis adjunts construïts amb posterioritat. Només al sud es poden veure dues obertures més.
Les quatre façanes mostren filades de carreus irregulars de pedra de petita mida.

## Referències

* 1 2 3 «Era del Manuel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2017].
# Yvonne Useldinger

Yvonne Useldinger, amb nom de naixement Yvonne Hostert, (Steinfort, 6 de novembre de 1921 - Esch-sur-Alzette, 11 de febrer de 2009) fou una política luxemburguesa activista de la Resistència durant la Segona Guerra Mundial. Membre del Partit Comunista de Luxemburg des del 1938.
Yvonne Hostert va passar la seva infància a Differdange, i va esdevenir l'any 1937 en membre de les Joventuts Socialistes. El 1940 es va casar amb Arthur Useldinger, una figura d'alt nivell al Partit Comunista de Luxemburg. El 1941 va ser arrestada per primera vegada per la Gestapo, però va ser alliberada per falta de proves en contra seu. Un any més tard, moment què ella estava embarassada, va ser arrestada novament junt amb els seus pares i germà. La seva filla, Fernande, va néixer en una presó a Trèveris. A la fi de juny 1943 va ser deportada a un camp de concentració de Ravensbrück, on més tard va esdevenir membre d'una organització clandestina il·legal.
El seu pare havia estat deportat primer al camp de concentració d'Hinzer, per a posteriorment enviar-ho a Mauthausen; el seu germà va ser enviat a Dachau. La seva mare va ser posada en llibertat, i es va fer càrrec del bebè d'Yvonne.
Useldinger va ser traslladada al desembre de 1944, del camp de Ravensbrück a un camp secundari, que havia estat construït als entorns. Després que Ravensbrück va ser alliberat per l'Exèrcit Roig, Useldinger va ser a la fi d'abril de 1945 evacuada a Suècia per la Creu Roja Sueca. Poc després, va retornar a Luxemburg.
El 1945 va formar part de la fundació de la Unió de Dones Luxemburgueses, de la qual més tard va esdevenir la seva presidenta. Els seus dibuixos del camp de concentració de Ravensbrück s'exposen al Museu Nacional de la Resistència.

## Referències

* 1 2 Meß, 2006, p. 48.
* 1 2 Schawarz, Helga; Szepansky, Gerda. «... und Dokumente, dennoch Bericgte, Gedichte blühten und Zeichnungen Blumen Vom Lageralltag 1939-1945» (en alemany) p. 106 i 166-167, 2000. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 4 novembre 2015].
* ↑ Meß, 2006, p. 49.

## Bibliografia

* Meß, Kathrin. Yvonne Useldinger –eine Luxemburgerin im Frauen-KZ Ravensbrück (Tesi doctoral) (PDF) (en alemany). Metropol, 2006. ISBN ISBN 9783940938015 [Consulta: 4 novembre 2015]. Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
# Grup Escolar Renaixença (Manresa)

El Grup Escolar Renaixença és una escola del municipi de Manresa (Bages) amb un edifici racionalista protegit com a bé cultural d'interès local.

## Edifici

És un edifici marcat per les noves idees racionalistes i constitueix, de fet, l'obra més important de l'autor. És una edificació de quatre plantes, més una planta soterrani per a les instal·lacions. Està ordenat estructuralment segons el criteri basat en tres crugies paral·leles, orientades en direcció sud-est per l'aprofitament màxim del sòl. Les aules s'ubiquen a la primera crugia, que dona a la façana principal, i és de 6,4 m. En una segona crugia -central- de 3 m. hi ha el nucli de circulacions que dona accés a les diferents dependències. A la tercera crugia, de 4,75 m., amb façana a la part posterior, s'hi troba un conjunt de peces funcionalment auxiliars per a l'activitat de l'edifici o serveis. L'edificació respon a criteris constructius considerats com a tècniques bàsiques en l'edificació actual i, per tant, hi ha una estructura de formigó armat. Els tancaments són de maó i les façanes, arrebossades i pintades, no fan cap concessió a l'ornamentació.
L'edifici fou projectat l'any 1932 per Pere Armengou i Torra, arquitecte municipal de Manresa, i inaugurat el 1934. El col·legi "Renaixença" és l'obra més important d'aquest arquitecte; aquest mateix va ser l'autor del disseny de la part del mobiliari de l'escola, seguint els criteris proposats per la Bauhaus. Posteriorment, cap al 1968, es portaren a terme una sèrie d'intervencions que, malgrat que modificaren substancialment l'obra, en respectaren l'esperit inicial.

## Referències

* 1 2 «Grup Escolar Renaixença». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 juny 2015].
# Laurie Holden

Heather Laurie Holden (Los Angeles, 17 de desembre de 1969) és una actriu estatunidenca i canadenca, més coneguda per interpretar Marita Covarrubias a la sèrie The X-Files i Andrea a The Walking Dead.

## Biografia

Laurie Holden és filla de l'actor Glenn Corbett i l'actriu Adrienne Ellis.
La seva primera incursió en el cinema va ser el 1980, quan amb prou feines tenia 8 anys, a la pel·lícula The Martian's Chronicles, al costat de Rock Hudson.
Entre els seus papers com a actriu destaquen la interpretació de Marita Covarrubias a la sèrie nord-americana The X-Files (1996-2002), d'Olivia Murray a la sèrie The Shield (2008) i d'Andrea a la sèrie The Walking Dead (2010-2013).
Pel que fa al cinema, Holden destaca per la seva tasca d'interpretació en pel·lícules com The Majestic (al costat de Jim Carrey), Silent Hill, The Mist i Dumb and Dumber To.

## Teatre

* The Only Game in Town (2000), basada en l'obra de Frank D. Gilroy
* Cat On a Hot Tin Roof (2000), basada en l'obra de Tennessee Williams
* The Love of the Nightingale, basada en l'obra de Timberlake Wertenbaker: Procne
* Ghosts, basada en l'obra de Henrik Ibsen: Regina
* Toros Y Hevos
* A Chorus Line, basada en l'obra de James Kirkwood, Jr. i Nicholas Dante: Kristine
* The Winter's Tale, basada en l'obra de William Shakespeare: Hermione
* Time and the Conways, basada en l'obra de J. B. Priestley: Madge

## Filmografia

| Cinema The Martian's Chronicles (1980): Marie Wilder Separate Vacations (1986): Karen Pysical Evidence (1989) Expect, No Mercy (1995): Vicki Past Perfect (1996): Ally Marsey The Majestic (2001): Adele Stanton Meet Market (2004): Billy Bailey's Billion$ (2005): Marge Maggs Els quatre fantàstics (Fantastic Four) (2005): Debbie McIlvane Silent Hill (2006): Cybil Bennett The Mist (2007): Amanda Dunfrey Honeytrap (2014) Dumb and Dumber To (2014): Adele Pinchlow The Abolitionists (2016) The Time of Their Lives (2017) Pyewacket (2017): Mrs. Reyes Dragged Across Concrete (2018): Melanie Ridgeman Arctic Justice: Thunder Squad (2019): Dakota Fireheart (2022): Pauline | Televisió Young Catherine (1991): Catherine Deshkova Family Passions (1993): Claire TekWar: TekLab (1994): Rachel Tudor Highlander: The Series (1995): Debra Campbell Due South (1995): Jill Kennedy The Pathfinder (1996): Mabel Dunham The X-Files (1996-2002): Marita Covarrubias Echo (1997): Scarlett Antonelli The Alibi (1997): Beth Polasky Dead Man's Guns (1997): Bonnie Lorrine The Magnificent Seven (1998-2000): Mary Travis The Outer Limits (2000): Susan McLaren The Man Who Used To Be Me (2000): Amy Ryan Big Sound (2001): Piper Moran The Shield (2008): Olivia Murray The Walking Dead (2010-2013): Andrea Major Crimes (2014-2015): Ann McGinnis Chicago Fire (2015): Dr. Hannah Tramble The Americans (2017-2018): Renee Proven Innocent (2019): Greta Bellows The Boys (2022): Comtessa Escarlata |

## Referències

* ↑ Filmografia de Laurie Holden a Allrovi.com
* ↑ Perfil a imdb.com
* ↑ Laurie Holden a Cinéfil.com
# Arc de pas a la plaça Major (Tàrrega)

Arc de pas a la plaça Major és una obra de Tàrrega (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Arc de pas format entre el carrer del Carme i l'inici de la Plaça Major de Tàrrega. Aquesta arcada fou construïda per deixar pas entre aquests dos carrers. En realitat correspon a una mena de contrafort de l'església parroquial de Santa Maria de l'Alba el qual, a causa de les seves grans dimensions, arriba fins a la casa situada just al seu davant on hi té un contacte directe. Per això, l'any 1693 varen crear la solució de perforar el contrafort mitjançant una arcada.
Aquesta arcada és de mig punt i està formada per vuit dovelles de grans dimensions. En la clau central s'observa la data de construcció (1693). Aquestes dovelles finalitzen en dos muntants horitzontals situats a banda i banda.
Per damunt de l'arcada es pot apreciar tota l'estructura formal del contrafort feta amb carreus de pedra totalment regulars atacats per la humitat i les altres incidències del temps.

## Referències

* 1 2 3 «Portal de la plaça Major». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 gener 2017].
# Moo (restaurant)

Moo és un restaurant creat el 2003 i ubicat a la planta baixa de l'Hotel Omm, al carrer Rosselló 265, al costat del passeig de Gràcia de Barcelona, regentat per Rosa María Esteva, en un espai, obra de l'arquitecte Juli Capella, que el 2005 va rebre a Nova York el premi al millor petit hotel de disseny al món, i amb els germans Roca, uns col·laboradors de luxe al capdavant de la proposta gastronòmica. L'any 2006 aconseguí una estrella Michelin. L'any 2014 el restaurant es reinventà reconvertint-se com a 'Roca Moo'. Finalment, aquest va tancar les portes el juliol del 2018.

## Referències

* ↑ Jolonch, Cristina «Adéu a l'hotel Omm i a la seva proposta gastronòmica. Rosa Esteva cedeix la gestió de l'hotel que canviarà de nom i els restaurants del qual deixaran d'assessorar els germans Roca». La Vanguardia, 31-05-2018 [Consulta: 6 juliol 2024].
* ↑ Fernández Guadaño, Marta. «Los hermanos Roca se reinventan en Barcelona». Gastroeconomy, 29-01-2013. [Consulta: 6 juliol 2024].
* ↑ «Moo, el restaurante diáfano». Economía Digital, 20-04-2012 [Consulta: 6 juliol 2024].
# Geotrypetes

Geotrypetes és un gènere d'amfibis gimnofions de la família Caeciliidae que conté les següents espècies.

## Taxonomia

* Geotrypetes angeli. Habita a Guinea i Sierra Leone. Els seus hàbitats naturals inclouen boscos secs tropicals o subtropicals, plantacions, jardins rurals i zones prèviament boscoses ara molt degradades.
* Geotrypetes pseudoangeli. Habita a Guinea i Libèria. Els seus hàbitats naturals inclouen boscos secs tropicals o subtropicals, plantacions, jardins rurals i zones prèviament boscoses ara molt degradades.
* Geotrypetes seraphini. També anomenada cecília de Gabon. Habita a Camerun, República Democràtica del Congo, Costa d'Ivori, Guinea Equatorial, el Gabon, Ghana, Guinea, Libèria, Nigèria, Sierra Leone i, possiblement, Angola i República del Congo. Els seus hàbitats naturals inclouen boscos secs tropicals o subtropicals, plantacions, jardins rurals, àrees urbanes, zones prèviament boscoses ara molt degradades i terres agrícoles inundades en algunes estacions.
# Hartal de 1953

El hartal de 1953 és el nom que rep la vaga organitzada a Ceilan (actual Sri Lanka) durant l'agost d'aquell any per protestar contra les mesures econòmiques del govern. És la primera acció de protesta contra un govern elegit de forma democràtica en aquell país i, per tant, ha esdevingut un símbol en la lluita obrera. A part de la vaga massiva, destaquen els aldarulls que tingueren lloc entre el 12 i 13 d'agost i que van interpretar-se com una revolta contra el govern, d'aquí el nom de "hartal", que al sud-est asiàtic significa desobediència civil amb acció directa. Un hartal s'usa com a mesura de pressió per forçar un canvi de política.

## Causes

Les eleccions de 1952 van donar el poder al partit oficialista UNP malgrat les protestes de l'oposició per irregularitats als comicis. Aquest govern va constituir-se en un període de crisi econòmica i va emprendre una sèrie de mesures per intentar alleugerir les seves despeses. Entre aquestes es trobava l'eliminació de diversos programes socials, l'augment del preu del sucre i del transports i la supressió del menjador escolar. Però la mesura que va fer esclatar la protesta fou l'eliminació del subsidi a un element bàsic en la dieta local com era l'arròs, que en conseqüència es va encarir fins al doble del preu anterior als petits comerços i va empobrir enormement els camperols.

## Esdeveniments

Els partits de l'oposició cridaren a una protesta massiva, però no tots ells donaven suport a una vaga general, que es va acabar imposant pel descontentament de la gent. Es van organitzar manifestacions i vagues sectorials, excepte en el sector sanitari, per les principals poblacions del país: Maharagama, Boralesgamuwa, Gangodawila, Kirillapone, Egoda Uyana, Katukurunda, Koralawella, Waskaduwa, Karandeniya, Dompe, Akurala, Totagamuwa, Hikkaduwa, i Rajgama.
Algunes de les marxes de protesta acabaren en enfrontaments violents amb la policia i crema de mobiliari urbà i autobusos. També se succeïren actes de sabotatge de vies fèrries, línies telefòniques i elèctriques i instal·lacions del govern. Es van col·locar barricades improvisades als carrers per evitar la circulació de vehicles i es va aturar la producció a la majoria de fàbriques. El govern va respondre amb càrregues policials contra els vaguistes que van provocar deu morts.

## Conseqüències

La conseqüència més immediata fou la declaració de l'estat d'emergència nacional, amb l'aplicació de la llei marcial i detencions massives. La vaga afeblí fortament el govern, a qui la població va acusar de no saber preveure els efectes d'una pujada d'un aliment bàsic i de respondre amb excessiva contundència als aldarulls. El ministre Dudley Senanayake va ser obligat a dimitir i per això va perdre les eleccions de 1956, quan va produir-se un auge dels partits d'esquerres. El hartal de 1953 va esdevenir des del moment un esdeveniment clau en l'imaginari polític dels socialistes, ja que va incrementar la seva popularitat i l'afiliació als sindicats per part dels treballadors.

## Referències

* ↑ Goonewardene, Leslie (1960). A short history of the Lanka Sama Samaja Party. Colombo: Gunaratne & Co.
# Sincretisme (lingüística)

En lingüística, el sincretisme és la identitat de forma de diferents formes morfològiques d'una paraula.
Per exemple, en català, les formes acusativa i dativa dels pronoms "em" i "et" són idèntiques, mentre que "el/li" o "la/li" tenen formes diferents depenent de la funció gramatical del pronom. En llatí, el nominatiu i el vocatiu de la tercera declinació tenen la mateixa forma (e.g. rēx "rei" és alhora el nominatiu i el vocatiu singulars). De manera similar, en alemany, l'infinitiu, la primera persona del plural en present, i la tercera persona del plural present de gairebé tots els verbs tenen una forma idèntica (ex. nehmen "prendre", wir nehmen "prenem", sie nehmen "prenen").
El sincretisme pot sorgir a partir de canvis o bé fonològics o bé morfològics. En cas de canvi fonològics, terminacions que originalment eren diferents acabaren pronunciant-se igual, de manera que es perd la diferència. Així, en el cas de l'alemany, l'infinitiu nehmen deriva de l'alt alemany antic neman, la primera persona del plural nehmen deriva de nemēm, i la tercera persona del plural nehmen deriva de nemant. En cas de canvi morfològic, simplement passa que una forma deixa de ser utilitzada i és substituïda per l'altra: és el cas de l'exemple llatí, on el nominatiu simplement desplaçà el vocatiu a la tercera declinació.

## Bibliografia

* Baerman, Matthew; Dunstan Brown; Greville G. Corbett. The syntax-morphology interface: a study of syncretism (en anglès). Cambridge: Cambridge University Press, 2005. ISBN 0521821819.
Viccionari
# Un silenci

Un silenci (títol original en francès, Un silence) és una pel·lícula dramàtica de 2023 dirigida per Joachim Lafosse. La pel·lícula és protagonitzada per Daniel Auteuil i Emmanuelle Devos. Es va exhibir per primer cop el 25 de setembre de 2023 al 71è Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià. Es va estrenar als cinemes de França el 10 de gener de 2024. La pel·lícula es basa en el cas real de l'advocat belga en deshonor, Victor Hissel. S'ha doblat i subtitulat al català.
El guió va ser escrit principalment per Lafosse amb Thomas Van Zuylen. Chloé Duponchelle i Paul Ismaël van ser-ne els coautors. Sarah Chiche, Matthieu Reynaert i Valérie Graeven apareixen als crèdits com a col·laboradors del guió.
És una coproducció entre Stenola Productions (Bèlgica), Samsa Film (Luxemburg), Les Films du Losange (França) i Prime Time (Bèlgica). Va ser coproduïda per RTBF, Proximus, VOO, BE TV i France 3 Cinéma.

## Referències

* ↑ Roxborough, Scott (7 July 2023). «San Sebastian Film Fest Unveils First Competition Titles». The Hollywood Reporter.
* ↑ Bałaga, Marta (27 September 2023). «Joachim Lafosse Speaks Out About Abuse in 'A Silence,' and So Should You: 'I Also Refused to See Myself as a Victim'». Variety.
* ↑ «Un silenci». Goita què fan, ara!. [Consulta: 7 gener 2025].
* ↑ Engelen, Aurore. «Review: A Silence». Cineuropa, 25-09-2023. [Consulta: 19 gener 2024].
# Ramon II de Tortosa

Ramon II de Tortosa (Ramon de Montcada i de Tornamira) (?, 1188 - Portopí, Mallorca, 1229) va ser Senyor de Tortosa i participà en la Croada contra Al-Mayûrqa, morint a la batalla de Portopí. Era fill de Ramon I de Montcada i, per tant, formava part del llinatge dels Montcada. Es casà amb Galbors, que probablement formava part del llinatge dels Vescomtes de Bas.
Durant la minoria de Jaume I d'Aragó actuà com a testimoni del testament d'Ermengol VIII d'Urgell, darrer comte del primer llinatge i que morí el 1209. El 1210 fou conseller i fiador del compromís de matrimoni entre la comtessa Aurembiaix d'Urgell i Jaume I d'Aragó. El 1214 a Lleida, el jurà com a rei. Posteriorment esdevingué conseller del rei però a partir del 1222 es posà del costat del seu nebot valencià Guillem II de Montcada, Vescomte de Bearn que s'enfrontà al rei amb motiu d'un diputa amb Nunó Sanç I de Roselló i Cerdanya, oncle del rei. El 1225, arribaren a un acord i posaren fi al litigi.
Intervingué amb Jaume I d'Aragó en el Setge de Peníscola (1225) i participa en la treva que enfrontava als Montcada amb els Cardona. Posteriorment es posà dels costat de la noblesa aragonesa en la revolta que seguí a la mort de Pedro Ahones. També lluità en les conquestes de Linyola, Balaguer, Agramunt i Ponts. Fou convidat al sopar del còmit Pere Martell a Tarragona per preparar la Croada contra Al-Mayûrqa i participà en la cort general de Barcelona on oferí d'anar-hi vint-i-cinc cavallers i un nombre indeterminat de servents i mariners. Morí a la batalla de Portopí, junt amb Guillem II de Montcada.

## Referències

* ↑ Arxiu Jaume I: Ramon de Montcada atorga la carta de poblament del castell i terme de Fullola: Sig+num Raymundi de Montecatano. Sig+num uxoris mee, Galbors

## Vegeu també

* Host de Guillem II de Bearn i Montcada a Mallorca
* Croada contra Al-Mayûrqa
# Cal Batalla de Boldú

Cal Batalla és una obra de Boldú, al municipi de la Fuliola (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Són dues cases diferenciades que antigament eren una de sola. Avui es divideixen gràcies a la canal d'aigual que fa de separació. S'estructura en tres nivells horitzontals, corresponents a la planta baixa, la primera planta i les golfes. Presenta un mur amb un aparell irregular amb carreus desiguals intentant formar filades.
A la planta baixa destaca la gran portalada d'una de les dues cases. S'hi basteix una gran porta de mig punt dovellada de dotze dovelles i la clau. La segona porta és l'entrada de Cal Cabaler, allindada i sense cap atractiu arquitectònic. La primera planta de Cal Batalla s'estructura en dues finestres rectangulars que donen a una majestuosa balconada de ferro forjat bombat. Cada finestra té una massissa llinda, que es destaca de l'aparell de la façana. A Cal Cabaler hi ha només una finestra petita.
Per damunt la balconada hi ha dues petites obertures quadrangulars que correspondrien a les golfes. Es repeteix a Cal Cabaler, però només amb una finestra. El més destacable de Cal Batalla és la cornisa superior que sobresurt de la façana. Aquesta vas decorada amb un registre seriat en forma de motius florals.

## Història

Actualment són dues cases, però abans havia estat només d'una família. Quan el cabaler de la família es casà, li donaren la part del costat, d'aquí el nom Cal Cabaler.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Cal Batalla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 gener 2017].