OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Telicitat

En lingüística, la telicitat (del grec τέλος, la finalitat o l'objectiu) és la propietat d'un verb o d'un sintagma verbal que presenta una acció o un esdeveniment com portat a terme en un sentit o en un altre. Un verb o un sintagma que té aquesta propietat es diu que és tèlic, mentre que si presenta l'acció o l'esdeveniment com no aconseguit se'n diu atèlic.

## La prova de telicitat

Une manera habitual d'esbrinar si un sintagma verbal és tèlic és comprovar si s'hi pot aplicar una expressió com en una hora (per tant, un temps acabat: és una limitació temporal). A la inversa, si se li pot aplicar una expressió com durant una hora (per tant, una durada: no indica limitació temporal), serà atèlic. Per exemple el sintagma verbal construir una casa és tèlic mentre que el sintagma verbal habitar una casa és atèlic:
    En Pere ha construït una casa en un mes.
    ? En Pere ha construït una casa durant un mes.
       → ha construït és tèlic
    ? En Pere ha habitat una casa un mes.
    En Pere ha habitat una casa durant un mes.
       → ha habitat és atèlic.
* El temps gramatical i l'aspecte gramatical d'un verb poden afectar el resultat de la prova; per exemple les formes progressives en anglès (is going, was talking, has been doing…) admeten de vegades durant una hora, i gairebé mai en una hora. Per tant, aquest tipus de prova té interès sobretot en sintagmes verbals sense una forma progressiva.
* En anglès les expressions com «en una hora» són ambigües; ja que poden significar «en una hora de temps», però també «d'aquí a una hora». Només el primer significat presenta aquí un interès. She will be coming in an hour (ella arribarà d'aquí a una hora) és correcte, però no sabem res de la telicitat de l'expressió will be coming.
En finès, el complement directe porta una marca de telicitat: l'acusatiu és tèlic, i el partitiu s'utilitza per expressar l'atelicitat. En finès en comptes de parlar de telicitat i atelicitat es parla de frases resultatives i no resultatives.

## Referències

* ↑ Verkuyl, Henk. 1972. On the compositional nature of aspects. Dordrecht:Reidel.
* ↑ Dowty, David. 1979. Word meaning and Montague Grammar. Dordrecht: reidel.
* ↑ Krifka, Manfred 1989. Nominal reference, temporal constitution and quantification in event semantics. In Renate Bartsch, Johan van Benthem and Peter van Emde Boas (eds.), Semantics and Contextual Expressions: 75-115. Dordrecht: Foris.
* ↑ Verkuyl, Henk. 1993. A theory of aspectuality: the interaction between temporal and atemporal structure. Cambridge University Press.
# Cal Negre (Alpicat)

Cal Negre és una casa d'Alpicat (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran casa que fa cantonada i consta de planta baixa, dos pisos i golfes. La façana principal té un arc adovellat a la planta baixa i dues obertures allindades en el primer pis, una de les quals dona a un balcó. En el segon pis hi ha dues finestres i en les golfes dues obertures quadrangulars molt petites. A sobre del portal hi ha inscrita la data "1741". A la façana lateral hi ha dues obertures per planta totes elles allindanades; les del primer i segon pis donen pas a un petit balcó i les de les golfes són petites i quadrangulars com les de la façana principal. Els murs són carreus regulars de pedra picada disposats en filades.

## Projecte

El juny de 2017, el ple de l'ajuntament va aprovar el projecte per rehabilitar Cal Negre com a futura seu de l'ajuntament, amb un pressupost de 1.065.202,17 euros. Les obres havien de començar el setembre del 2017 i estar plenament operatives a l'inici de 2019.
Finalment, el projecte ha sofert una sèrie de retards, les obres han estat aturades i s'hi ha destinat més pressupost.

## Controvèrsia

L'agost del 2019, l'oposició va forçar l'Alcalde, Joan Gilart, a convocar un ple extraordinari per tal de parlar, entre altres temes, sobre el futur de Cal Negre com a seu de l'ajuntament, demanant de fer una consulta popular. El gener del 2020, es van presentar 260 firmes per demanar una consulta sobre Cal Negre.
El desembre del 2019, es van lliurar més de 20 al·legacions al projecte sobre accessibilitat, energia renovable i sobre participació ciutadana.

## Referències

* ↑ «Cal Negre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].
* ↑ «Alpicat iniciarà al setembre la rehabilitació de Cal Negre com a seu de l'Ajuntament». Territoris.cat, 08-06-2017. [Consulta: 25 gener 2020].
* ↑ «Polèmica a Alpicat per un ple extraordinari referent a les obres de Cal Negre». La Mañana, 15-02-2019. Arxivat de l'original el 2020-01-25. [Consulta: 25 gener 2020].
* ↑ «Alpicat aprova un pressupost de 4,8 milions». Segrià TV, 27-11-2019. [Consulta: 25 gener 2020].
* ↑ «L'oposició ‘força’ l'alcalde d'Alpicat a convocar un Ple Extraordinari en 15 dies». La Mañana, 30-08-2019. Arxivat de l'original el 2020-01-25. [Consulta: 25 gener 2020].
* ↑ «Entreguen més de 260 firmes per demanar una consulta sobre "Cal Negre" a Alpicat». La Mañana, 25-01-2020, pàg. 14.
* ↑ «Lliuren més de 20 al·legacions al projecte de Cal Negre d'Alpicat». La Mañana, 27-12-2017. Arxivat de l'original el 2020-01-25. [Consulta: 25 gener 2020].
# Kuroneko

Kuroneko (藪の中の黒猫|Yabu no Naka no Kuroneko, El gat negre en un bosc de bambú, o simplement El gat negre) és una pel·lícula japonesa dirigida per Kaneto Shindô, estrenada el 24 de febrer de 1968. Ha estat doblada al català.

## Argument

Una dona i la seva filla són violades i assassinades per un grup de samurais. Èbries de venjança, reneixen sota la forma d'esperits de gats i juren matar tots els samurais. Fins al dia en què la seva víctima designada és el fill de la dona i, per tant, marit de la jove, que ha tornat de la guerra.

## Repartiment

* Kichiemon Nakamura: Gintoki
* Nobuko Otowa: La mare
* Kiwako Taichi: La jove
* Kei Sato: Raiko
* Taiji Tonoyama: Un granger
* Rokko Toura: Un samurai
* Hideo Kanze: Mikado

## Premis i nominacions

* 1969: Premi a la millor actriu al Mainichi Film Concours per Nobuko Otowa
* 1969: Premi a la millor fotografia al Mainichi Film Concours per Kiyomi Kuroda

## Referències

* ↑ «Kuroneko». esadir.cat.
* ↑ «Kuroneko». The New York Times.

## Enllaços externs

* Critiques Cinemasie
* Critiques Hk Mania
# Sant Jaume de Corbins

Sant Jaume de Corbins és una església barroca de Corbins (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església d'una nau central i dues laterals amb volta de canó, situada com a afegit d'un seguit d'edificacions, que és proposa conformar una plaça d'època neoclàssica però que degut al barranc que hi ha al darrere, envaeix el solar de la plaça. Façana de carreus regulars de pedra picada a la principal i carreus irregulars a la lateral. Detalls neoclàssics i imagineria barroca.

## Història

A la guerra civil es van destruir documents i es feu malbé la façana.

## Referències

* 1 2 «Sant Jaume de Corbins». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].

## Enllaços externs

* «Sant Jaume de Corbins». Patrimoni arquitectònic. Consell Comarcal del Segrià.
# Luci Pinari Natta (pontífex)

Luci Pinari Natta (llatí: Lucius Pinarius Natta) va ser un sacerdot romà. Era germà d'una primera dona del tribú Publi Clodi Pulcre (la dona coneguda de Clodi es deia Fúlvia, però segurament estigué abans casat amb Pinària).
Per influència del seu cunyat va obtenir un lloc al col·legi de Pontífexs. Per la seva connexió amb Clodi va ser enemic de Ciceró, que el menciona en un parell d'ocasions en els seus escrits. La mare de Natta estava casada, en segones noces, amb Luci Murena cònsol el 62 aC i, per tant, Natta era el seu fillastre.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 1143.
# Kusarigama

La kusarigama (鎖鎌, lit. falç amb cadena; anomenada també nagegama) és una arma originària del Japó composta per una falç (kama) unida a una cadena (kusari) amb una longitud entre 1 i 3 metres i que tenia un pes de ferro o pedra (omori) en el seu extrem (l'omori solia ser una esfera o un con, de vegades de forma punxeguda, d'uns 3 o 5 cm de diàmetre). La cadena posseeix un disseny com el del manriki altra arma japonesa.

## Mètodes d'ús

Generalment per a atacar amb aquesta arma es cap a girar l'omori sobre el cap i després aquest es llançava contra l'arma de l'oponent (llances o espases generalment) o per a immobilitzar els seus braços o cames. Això atorgava a l'usuari de la kusarigama un avantatge per a poder avançar contra el seu oponent copejant-lo amb la kama.
També s'utilitzava el costat de l'omori per a colpejar als oponents directament, causant ferides greus mentre es mantenia fora de l'abast de l'arma de l'oponent.

## Moments històrics del Kusarigama

Pel seu disseny, el kusarigama es considerava com una arma que podia contra atacar bé a les espases i a les llances. Conten els registres que la kusarigama va ser molt popular en el Japó feudal, hi havia moltes escoles que ensenyaven Kusarigamajutsu (l'art d'usar kusarigames), des del segle xii al XVII. El Kusarigamajutsu és actualment ensenyat en el Kohga Ha Kurokawa-Ryu i en el Takedaden Bugei així com en molts estils de Jujutsu.
Un exemple notable dels avantatges i desavantatges d'aquesta arma és la història del gran mestre de kusarigama Yamada Shinryukan. A Shinyukan se'l coneixia per haver matat molts espadatxins amb aquesta arma, fins que es va enfrontar a Araki Mataemon, qui el va fer entrar en un bosc de bambú, on, per l'entorn, no va poder fer girar la cadena per a atrapar l'espasa de Maraemon i, per tant, va morir en combat.

## Referències

* Ellis Amdur, Old School: Essays of Japanese Martial Traditions (2002)
* Oscar Ratti and Adele Westbrook, Secrets of the Samurai: The Martial Arts of Feudal Japan (1973)
# Cal Quirra

Cal Quirra és una obra de Corbins (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran casal en cantonera, de planta baixa, dos pisos i una golfa. Façana de carreus irregulars de pedra picada, que fou arranjada fa dos anys. Distribució interior i estructura de vanos ben complicada degut als canvis i reformes a que s'ha sotmés. Això fa que hi figurin elements, romàntics, neoclàssics i fins i tot modernistes i populars. Balcons motllurats de pedra, tirants i baranes de ferro. Coberta de teula. Gran galeria al darrere amb el portó de la vella entrada. Arranjament que vol ésser antic.

## Referències

* ↑ «Cal Quirra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].
# Ca la Bernarda (Llardecans)

Ca la Bernarda és una obra barroca de Llardecans (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran casal entre mitgeres, de planta baixa i dos pisos amb una façana de composició molt equilibrada i simètrica, que introduiex elements neoclàssics sobre les característiques de les grans cases d'aquí i de Maials. Està construïda amb carreus regulars de filada.

## Referències

* ↑ «Ca la Bernarda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].
# Cal Massot (Soses)

Cal Massot és una casa de Soses (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge entre mitgeres situat al davant d'una petita plaça. S'estructura en planta baixa i dos pisos. Al primer pis hi ha dues finestres i enmig, just a sobre de la porta d'accés, un òcul que en origen era una finestra quadrada. Al segon hi havia tres grans arcs avui cegats i reconvertits en petites finestres. La façana original és de grans carreus de pedra ben escairada. Està molt modificada.

## Referències

* ↑ «Cal Massot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].
# Lectura dramatitzada

Una lectura dramatitzada és un estadi d'interpretació intermedi entre la lectura d'un text i la seva representació escènica. El text pot ser un text teatral o no, per exemple cartes o poemes, i si hi ha personatges, aquests poden ser interpretats per persones respectives o també tots per aquesta.
Requereix menys temps de preparació i menys recursos que una obra teatral i, per tant, permet una resposta més ràpida i actual a esdeveniments socials, polítics i culturals. Així, de vegades es fa servir juntament o com a alternativa a debats, conferències, trobades, recitals literaris o concerts, per exemple. També pot ser una eina pedagògica a les escoles o de dinamització sociocultural a biblioteques.
També permet donar a conéixer el treball dels dramaturgs, d'una manera pública però deixant a l'espectador, i també a possibles directors, per exemple, la llibertat d'imaginar com faria la posada en escena. En general, quan es tracta d'un text teatral, l'objectiu final és fer un muntatge, però mentre no es pugui, per motius econòmics, polítics o d'altre tipus, es pot optar per fer-ne almenys la lectura dramatitzada.

## Vegeu també

* Sala Beckett
* Lectura a viva veu

## Referències

* ↑ Núria Santamaria, La literatura dramàtica, Editorial UOC, 2009. ISBN 9788497880466 (català)
* 1 2 L'Avenç, Edicions 331-341, editorial Avance, 2008 (català)
* ↑ Llengua & literatura, volum 12, any 2001, editat per l'Institut d'Estudis Catalans (català)
* ↑ Armando Nascimento Rosa, Darren Donohue, Davide Carnevali, Maria Tranou i Ferran Joanmiquel Pla, PIIGS Dramatúrgia sobre la crisi, editat per Perpetuummobile, 2014. ISBN 9788461707195 (català)
* ↑ Amnistia Internacional: informe 1998, Icaria Editorial, 1998. ISBN 9788474263633 (català)
* ↑ Ensenyar llengua, editoria Grao, 1993. ISBN 9788478278695 (català)
* ↑ Una tradició dolenta, maleïda o ignorada?, Punctum, 2006. ISBN 9788493480233 (català)
* ↑ La revolució teatral dels setanta, edicions Punctum, 2010. ISBN 9788493737153 (català)
# Yagura

Yagura (櫓, Yagura (櫓)) és la paraula japonesa per referir-se a torre o torreta, encara que generalment és utilitzada per referir-se a les estructures que es troben dins dels complexos dels castells japonesos. Els templets que s'erigeixen amb motiu de l'Obon també es coneixen com a yagura, així com estructures similars que s'utilitzen a festivitats similars. El Yagura-daiko, o tambors taiko que es toquen a la part alta d'un yagura és una part tradicional de les competicions tradicionals de sumo.

## Etimologia

El terme deriva de l'ús original de les torres de les fortaleses: sagetes (矢, ja) en magatzems (倉, kura) i, per tant, s'escrivia 矢倉. Actualment per referir-se a torres modernes com a gratacels o torres de comunicacions s'utilitza la paraula derivada de l'anglès tawā (タワー) i no yagura.

## Torres als castells

Els yagura variaven en forma, grandària i propòsit. algunes servien com a talaies així com diversos usos militars.

## Vegeu també

* Castell japonès
* Història del Japó

## Referències

* ↑ «Official Grand Sumo homepage». Arxivat de l'original el 2013-05-11. [Consulta: 30 novembre 2015].

## Bibliografia

* Turnbull, Stephen (2003). "Japanese Castles 1540-1640." Oxford: Osprey Publishing.
* Motoo, Hinago (1986). Motoo, Hinago. Japanese Castles. Tokio: Kodansha, 1986, p. 200 pages. ISBN 0-87011-766-1.
# Anstaing

Anstaing és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 1.195 habitants. Limita al nord-oest amb Villeneuve-d'Ascq, al nord amb Tressin, al nord-est amb Chéreng, al sud-oest amb Sainghin-en-Mélantois i al sud-est amb Gruson.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 927 | 1.007 | 972 | 1.058 | 1.115 | 1.183 | 1.195 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1983- | Roger Willocq | |
# Nectrideus

Els nectrideus (Nectridea) són un ordre extint d'amfibis lepospòndils dels períodes Carbonífer i Permià, que incloïen animals com ara Diplocaulus. Físicament, s'assemblaven als tritons i les salamandres aquàtiques d'avui en dia. Tenien una llarga cua aplanada que els ajudava a nedar, així com potes posteriors ben desenvolupades amb cinc dits cadascuna. En canvi, les potes anteriors estaven un xic reduïdes, i típicament només tenien quatre dits.

## Taxonomia

* Ordre Nectridea
** Arizonerpeton
** Família Scincosauridae
*** Sauravus
*** Scincosaurus
** Família Diplocaulidae
*** Batrachiderpeton
*** Keraterpeton
*** Diceratosaurus
*** Diploceraspis
*** Diplocaulus
** Família Urocordylidae
*** Urocordylus
*** Ctenerpeton
*** Ptyonius
*** Sauropleura
*** Lepterpeton
*** Montcellia
*** Crossotelos'

## Referències

* ↑ Palmer, D. The Marshall Illustrated Encyclopedia of Dinosaurs and Prehistoric Animals. Londres: Marshall Editions, 1999, p. 54. ISBN 1-84028-152-9.
# Cal Mallorca

Cal Mallorca és una obra de Sudanell (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge entre mitgeres de planta baixa i dos pisos de composició típica amb balconera volada de pedra al primer pis i de voltes ceràmiques al segon. Presenta baranes de ferro amb alguna floritura i façana de carreus de pedra picada. L'acabat és de teulada amb teules àrabs. Arrebossat a partir de la primera planta on per dins és en terra.

## Referències

* ↑ «Cal Mallorca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].
# Model de barres i boles

Un model de barres i boles (en anglès:ball-and-stick model) en química és un model molecular d'una substància química el qual mostra tant la posició en tres dimensions dels àtoms com els enllaços químics entre ells. Els àtoms típicament estan representats per esferes i els enllaços per barres corbades. En un bon model els angles entre les barres haurien de ser els mateixos que els angles entre els enllaços, i les distàncies entre els centres de les esferes haurien de ser proporcionals a les distàncies entre els corresponents nuclis dels àtoms. El color de l'esfera sovint indica l'element químic de cada àtom.
En un model de barres i boles, el radi de les esferes normalment és molt més petit que la llargada de la barra, per tal de proporcionar una visió més clara dels àtoms i els enllaços en el model. Com a conseqüència, el model no dona una clara visió sobre l'espai ocupat pel model. En aquest aspecte aquest model es diferencia dels models que omplen l'espai (Model Calotte), on els radis de les esferes són proporcionals als radis atòmics (radi de Van der Waals) i, per tant, mostren l'espai ocupat però no els enllaços.
Els models de barres i boles poden ser artefactes físics o models d'ordinador virtuals.

## Història

El 1865, el químic alemany August Wilhelm von Hofmann va ser el primer a fer un model molecular de barres i boles per a les seves classes al Royal Institution of Great Britain.
# Lelant

Lelant (grec antic: Λήλαντος) és un personatge mitològic menor, que apareix solament a les Dionisíaques de Nonnos de Panòpolis (segle v dC). Segons aquesta obra, era un tità, fill de Ceos i de Febe i, per tant, germà de Leto i Astèria. Amb l'oceànide Peribea fou pare d'Aura, al seu torn mare d'Íac, fill de Dionís.

## Referències

* Davidson, James, Los griegos y el Amor griego , Random House, Inc., 2009. ISBN 978-0-375-50516-4. p. 678
* Grimal, Pierre, El Diccionario de Mitología Clásica , Wiley-Blackwell, 1996, ISBN 978-0-631-20102-1. P "Aura". 71
# Pliopitècids

Els pliopitècids (Pliopithecidae) són la família d'hominoïdeus fòssils més primitiva coneguda. Aparegueren a Àfrica i s'estengueren a Europa abans d'extingir-se fa uns quants milions d'anys. Igual que els gibons d'avui en dia, estaven adaptats per viure a les copes dels arbres de boscos densos. La seva anatomia tenia caràcters primitius, com ara el neurocrani petit, el musell llarg i (en algunes espècies) la presència d'una cua, però també tenia caràcters més avançats, com ara visió estereoscòpica i dents típiques dels hominoïdeus, cosa que els distingia clarament dels micos.

## Referències

* ↑ Entrada «Pliopithecidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 25 març 2023].
* ↑ Palmer, D. The Marshall Illustrated Encyclopedia of Dinosaurs and Prehistoric Animals (en anglès). Londres: Marshall Editions, 1999, p. 290–291. ISBN 1-84028-152-9.
# Cal Gort (Torrebesses)

Cal Gort és una obra de Torrebesses (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge de cantonera que consta de dues parts ben diferenciades, la medieval, que fa cantonera i té uns arcs molt petits sota un ràfec molt sobresortit, i l'altra part de l'edifici, d'estil neoclàssic, del segle xviii i que presenta una galeria amb una esvelta arcaria en la mateixa façana. La casa es perllonga amb un porxo que inicia el carrer Gort. La casa és de planta rectangular a dos vessants que corresponen per la part anterior amb les galeries lliures de compartimentacions i l'entrada. La planta baixa quadriculada amb un sistema de voltes a quatre vents, una paret que es correspon amb la biga de carreus li fa de suport i fa de separació de les habitacions de la part posterior.

## Referències

* ↑ «Cal Gort». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].

## Enllaços externs

* «Cal Gort». Patrimoni arquitectònic. Consell Comarcal del Segrià.
# Uridina

La Uridina és un nucleòsid i un dels quatre components bàsics de l'ARN, que es forma quan l'uracil s'enllaça amb un anell pentagonal de ribosa (conegut com a ribofuranosa) via un enllaç de glucòsid β-N$_1$.
Si l'uracil s'enllaça amb un anell de desoxirribosa rep el nom de desoxiuridina.
La uridina té un paper en la glucòlisi de la galactosa No hi ha un procés catabòlic que metabolitzi la galactosa. Per tant, la galactosa es converteix en glucosa i es metabolitza en la via comuna de la glucosa. En el procés intervé l'enzim galactosa-1-fosfat uridil transferasa

## Fonts alimentàries

La digestió d'aliments rics en ARN comporta l'alliberament de la uridina i la seva absorció intacta. Les fonts més comunes d'uridina són:
* Extracte de canya de sucre
* Tomàquets (0.5 a 1.0 grams d'uridina per kg de pes sec)
* Llevat de cervesa (3% d'uridina per pes sec)
* Cervesa
* Bròquil
* Carns d'òrgan interns (fetge, pàncrees, etc.)
El consum d'aliments rics en ARN poden portar a alts nivells de purines (adenosina i guanosina) en la sang i a augmenta els nivells d'àcid úric.
Segons investigacions fetes en rates a la Universitat Harvard la combinació d'uridina i àcids grassos EPA/DHA omega-3 té efectes antidepressius equivalents a medicaments com el Prozac i altres SSRIs.

## Referències

* ↑ The Entry of Fructose and Galactose into Glycolysis, Biochemistry, Stryer, Berg and Tymoczko, 5th edition.
* ↑ «Can Uridine Supplements Protect People With HIV/AIDS From Drug Toxicity?». TheBody.com.
* 1 2 3 Jonas DA, Elmadfa I, Engel KH, Heller KJ, Kozianowski G, König A, Müller D, Narbonne JF, Wackernagel W, Kleiner J «Safety considerations of DNA in food». Ann Nutr Metab, 45, 6, 2001, pàg. 235–54. DOI: 10.1159/000046734. PMID: 11786646.
* ↑ Yamamoto T, Moriwaki Y, Takahashi S, Tsutsumi Z, Ka T, Fukuchi M, Hada T «Effect of beer on the plasma concentrations of uridine and purine bases». Metab Clin Exp, 51, 10, octubre 2002, pàg. 1317–23. DOI: 10.1053/meta.2002.34041. PMID: 12370853.
* ↑ Carlezon WA, Mague SD, Parow AM, Stoll AL, Cohen BM, Renshaw PF «Antidepressant-like effects of uridine and omega-3 fatty acids are potentiated by combined treatment in rats». Biol Psychiatry, 57, 4, febrer 2005, pàg. 343–50. DOI: 10.1016/j.biopsych.2004.11.038. PMID: 15705349.