OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Borrell (Mollet del Vallès)

Can Borrell és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Mollet del Vallès (Vallès Oriental). És l'única masia fortificada que es conserva al municipi. Data del segle xiv però la seva imatge actual es deu a la reforma que patí en els segles xvi i xvii. Conserva elements constructius i de decoració notables com el portal adovellat i la finestra d'estil flamíger del primer pis. No queden elements de decoració a l'interior. El seu ús original era de masia, habitatge amb dependències pel treball del camp. Actualment la planta baixa s'usa com a botiga de verdures. El Pla Especial de Protecció del Patrimoni Arquitectònic de Mollet del Vallès, aprovat provisionalment el 1984, la incorporava com un element que cal protegir.

## Arquitectura

És una masia de planta baixa i pis, de tipus basilical, amb torre i cos lateral adossats. S'accedeix a la casa per un portal adovellat de mig punt situat a l'eix central de la façana. Al pis hi ha els dormitoris i les golfes a les parts més baixes. L'estructura de l'edifici està formada per murs de càrrega de paredat comú. El sostre està construït amb bigues i costelles de formigó. La coberta, a dues vessants amb carener central perpendicular a la façana, està feta amb bigues, cabirons de fusta i teula àrab a l'exterior. Conserva un paviment de lloses de pedra a la planta baixa i elements constructius i decoratius notables a la façana principal. Destaca la torre, de planta quadrada, amb planta baixa i tres pisos, coberta també amb teula àrab.

## Referències

* «Can Borrell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 abril 2012].
# Tom Wedberg

Tom Wedberg (Estocolm, 26 de novembre de 1953) és un jugador d'escacs suec, que té el títol de Gran Mestre des del 1995. És fill del filòsof suec Anders Wedberg.

## Resultats destacats en competició

L'any 2000 va guanyar el campionat suec d'escacs. El 1981 va empatar al primer lloc amb Petar Velikov i Shaun Taulbut a la Politiken Cup a Copenhaguen, i posteriorment va ser clar primer el 1982. El 1999 va guanyar la Scandic Hotels Chess Cup a Estocolm. Va empatar entre el 2n i el 4t llocs (amb Artur Iussúpov i Tomi Nybäck ) a la 32a Rilton Cup a Estocolm 2003.
Wedberg va jugar representant Suècia a les Olimpíades d'escacs de 1978, 1980, 1982, 1988, 1990, 1992 i als Campionats d'Europa d'escacs per equips de 1980, 1989 i 2001.
Segons Chessmetrics, en el seu punt àlgid el setembre de 1984, la jugada de Wedberg equivalia a una puntuació de 2630, i va ocupar el lloc número 77 del món. La seva millor actuació individual va ser a Amsterdam (OHRA), l'any 1984, on va puntuar 4½/8 punts (un 56%) contra una oposició de 2665, amb una performance de 2663.

## Partides notables

* Tom Wedberg contra Lev Alburt, Lucerna 1982, Defemsa Alekhine: variant Alburt (B04), 1−0
* Tom Wedberg contra Anthony Miles, Oslo 1984, Defensa Nimzowitsch: variant Williams (B00), 1−0
* Eugenio Torre contra Tom Wedberg, It (obert) 1988, Obertura italiana: Giuoco Pianissimo (C50), 0−1
* Tom Wedberg contra Viktor Korchnoi, Haninge 1988, Defensa francesa: variant Steinitz (C14), 1−0
* Tom Wedberg contra Vasily Smyslov, Haninge 1989, Defensa moderna: atac pseudoaustríac (B06), 1−0

## Referències

* ↑ «Sverigemästare» (en suec). Swedish Chess Federation. [Consulta: 29 juny 2009].
* ↑ «Copenhagen Open / Politiken Cup» (en danès). Københavns Skak Union. Arxivat de l'original el 2017-09-22. [Consulta: 29 juny 2009].
* ↑ Crowther, Mark. «Scandic Hotels Chess Cup, Stockholm». London Chess Center, 09-08-1999. [Consulta: 29 juny 2009].
* ↑ Crowther, Mark. «32nd Rilton Cup». London Chess Center, 06-01-2003. [Consulta: 29 juny 2009].
* ↑ Bartelski, Wojciech. «Men's Chess Olympiads: Tom Wedberg». OlimpBase. [Consulta: 29 juny 2009].
* ↑ Bartelski, Wojciech. «European Men's Team Chess Championship: Tom Wedberg». OlimpBase. [Consulta: 28 novembre 2009].
* ↑ Sonas, Jeff. «Event Details: Amsterdam (OHRA), 1984». ChessMetrics. [Consulta: 29 juny 2009].

## Enllaços externs

* Tom Wedberg a ChessGames.com (anglès)
* Tom Wedberg a 365Chess.com
* Rating data for Tom Wedberg
* Fitxa a Chessmetrics: Tom Wedberg
# Dalmiro de la Válgoma y Díaz-Varela

Dalmiro de Válgoma y Díaz-Varela (Monforte de Lemos, 7 de maig de 1904 – Madrid, 9 de maig de 1990) va ser un militar, advocat i historiador espanyol dedicat a la Genealogia i la Heràldica, membre de la Reial Acadèmia de la Història.

## Biografia

El seu pare era natural de Villafranca del Bierzo i la seva mare dels Díaz-Varela de Monforte.
Es va doctorar en Dret a la Universitat de Madrid. Va treballar d'advocat a Madrid, com a advocat defensor, dins del Cos Jurídic Militar en la postguerra. Després d'aquesta etapa va ocupar el càrrec de Secretari de l'Institut Històric de la Marina adscrit al C.S.I.C., també va pertànyer a la Societat de Bibliògrafs Venatoris. Va ser Vocal del Museu Naval, de la Junta d'Iconografia Naval, de la Reial Acadèmia Gallega i del Patronat Comtessa Pardo Bazán.
El 1958, es converteix en acadèmic de nombre de la Reial Acadèmia de la Història, además de Bibliotecario de la misma. Va ser membre de diverses Ordes, com l'Orde d'Isabel la Catòlica o l'Orde d'Alfons X el Savi.
Era casat amb l'escriptora Elena Quiroga, la segona dona que va ocupar una cadira de la Reial Acadèmia Espanyola (RAE).

## Obra

* Catálogo de pruebas de Caballeros aspirantes (1943). Madrid: Instituto Histórico de la Marina, 1943. 542 pág.
* La nobleza de León en la Orden de Carlos III (1946). Madrid: Consejo Superior de Investigaciones Científicas, Instituto Jerónimo Zurita, 1946. XXIX, 368 p.
* La Condesa de Pardo-Bazán y sus linajes (1952). Burgos. 268 p.
* «Los Ayala, una genealogía de archiveros» (1975). Madrid: Cuerpo Facultativo de Archiveros, Bibliotecarios y Anticuarios, 1975. pp. 105–118, en Revista de Archivos, Bibliotecas y Museos. Tomo LXVII, (1) 1959. Separata.

## Referències

* 1 2 3 Astorga, 1990, p. 57.
* 1 2 Anes, 1990, p. 325-336.
* ↑ José Ramón Casanova Otero. «Rúa del historiador Dalmiro de la Valgoma y Rúa Irmáns Dapena».
* ↑ «La Academia - Académicos - Académicos Numerarios». Reial Acadèmia de la Història. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 27 desembre 2015].
* ↑ «La Academia - Organización - Cargos Académicos - Bibliotecario». Real Academia de la Historia. Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 27 desembre 2015].
* ↑ Hermida, Xosé «La escritora Elena Quiroga muere a los 74 años». El País [Santiago de Compostela], 04-10-1995.
* ↑ «Válgoma y Díaz-Varela, Dalmiro de la». IBIS Base de datos del patrimonio bibliográfico de Patrimonio Nacional. Ministerio de la Presidencia.

## Bibliografia

* Anes, Gonzalo «Necrológica del Excelentísimo señor Don Dalmiro de Válgoma y Díaz-Varela en Boletín de la Real Academia de la Historia». Boletín de la Real Academia de la Historia. Real Academia de la Historia, CLXXXVII, III, 1990, pàg. 325-336.
* Astorga, Antonio «Muere Dalmiro de la Válgoma, secretario perpetuo de la Academia de la Historia». ABC [Madrid], 10-05-1990, pàg. 57.
# Hochberg (família)

Hochberg (títol complet: Fürst von Pleß, Reichsgraf von Hochberg, Freiherr zu Fürstenstein) és un llinatge que va arribar a la regió de Silèsia des de Meissen a finals del segle XIII. És mencionat en documents silesians des de l'any 1290. Fins al segle XVII, el nom s'escrivia von Hoberg. Al segle XV, la família es va dividir en diverses branques: una línia noble amb residència a Dobrocin, prop de Dzierżoniów, una línia ja extinta de barons amb residència a Buczynka, prop de Lubin, una línia comtal amb seu a Książ, Wałbrzych i Roztoka, prop de Jawor. De la línia comtal es va formar la branca ducal amb residència a Książ i Pszczyna.

## Història

Hans Heinrich VI de Książ i Mieroszów, fill de Hans Heinrich V (1741–1782), es va casar el 20 de maig de 1791 amb la princesa Anna Emília von Anhalt-Coethen-Pless (morta l'1 de novembre de 1830). El seu fill, el duc Hans Heinrich X (nascut el 2 de desembre de 1806), va heretar el ducat de Pszczyna dels Ascanians. Casat amb Otília Filipina von Stechow, va fundar la branca dels Hochberg de Pszczyna (Hochberg von Pless).
El 1850, el rei de Prússia va concedir a Hans Heinrich X el títol hereditari en primogenitura de príncep von Pless, que es va transferir al fill gran, Hans Heinrich XI (nascut el 1833), qui va governar des de 1855 fins a la seva mort el 1907. En el 50è aniversari del seu govern, el 1905, va rebre el títol personal de duc; així, el seu títol complet era Fürst und Herzog von Pless. A més, exercia el càrrec de Gran Mestre de Caça de l’Imperi Alemany.
Després de Hans Heinrich XI, el seu successor va ser Hans Heinrich XV (Jan Henryk XV) (nascut el 1861, mort el 1938). Durant el seu mandat, el castell de Pszczyna va acollir el quarter general i la seu de l’estat major alemany durant la Primera Guerra Mundial, entre 1914 i 1917.
Després de Hans Heinrich XV, la família va estar encapçalada per Hans Heinrich XVII (mort el 1984) del 1938 al 1984, i posteriorment pel seu germà menor Alexander (mort el 1984), qui va ocupar el càrrec durant menys d’un mes.
Gairebé tots els descendents dels Hochberg van portar, des del segle XVII, el nom de Hans Heinrich, per la qual cosa es numeraven segons l’ordre de naixement, no segons el període de govern.
Actualment, el cap de la família és Peter Hochberg von Pless (nascut el 1956), cosí del darrer príncep de Pszczyna, Bolko VI von Hochberg (mort el 2022).

## Referències

* ↑ Kuzio-Podrucki, Arkadiusz. «Hoberg / Hohberg / Hochberg». Lexicon of families. [Consulta: 9 gener 2025].
* ↑ Hans Heinrich V era fill de Hans Heinrich IV von Hochberg zu Fürstenstein (1705–1758) i Luise Friederike zu Stolberg-Stolberg (1710–1757).
* ↑ «Hans Heinrich IV von Hochberg zu Fürstenstein». [Consulta: 14 novembre 2024].
* ↑ Redacció. «Els castells no donen la felicitat» (en polonès), 13-06-2009. [Consulta: 28 agost 2022].
# Can Brossa (Tiana)

Can Brossa és una casa situada prop de l'església de la Mare de Déu de l'Alegria a Tiana (Maresme), catalogada com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici civil, una casa situada al costat de l'església de l'alegria i molt vinculada amb ella. El cos original està format per una planta baixa i dos pisos, cobert per una teulada a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana. Destaquen el portal d'entrada i el balcó central, amb les llindes, llindars i brancals de pedra.
En un rellotge de sol de la façana hi ha la data més antiga que es coneix de la construcció: 1626, i la data de la reforma, 1948. A la part davantera hi ha un jardí.

## Història

Inicialment, aquesta casa havia de l'església de la Mare de Déu de l'Alegria.
El 1948, l'arquitecte Lluís Maria Riudor i Capallà, un dels més prolífics arquitectes que treballaren a Tiana i que realitzà des d'obres modernistes a obres completament eclèctiques, li afegí un cos a la banda lateral dreta, amb una galeria porxada elevada, cobert a quatre vessants, i una torre quadrada al mig.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Can Brossa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Enllaços externs

* «Can Brossa (Can Garnier)». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Scinax jureia

Scinax jureia és una espècie de granota de la família dels hílids. Només es coneix a l'entorn de la localitat tipus (Juréia, Iguape) a l'estat de São Paulo, el Brasil, on és comuna. No s'han mostrejat zones del voltant i, per tant, es creu que la seva distribució podria ser més àmplia.
Habita prop de masses d'aigua en boscos primaris i secundaris, des del nivell del mar fins als 500 metres d'altitud. Es reprodueix en basses temporals.

## Referències

* 1 2 «Scinax jureia» (en anglès). IUCN Red List. Miguel Trefaut Rodrigues, Carlos Alberto Gonçalves da Cruz. 2004. [Consulta: 26 agost 2014].
# Dessoldador

Un dessoldador (també anomenat bomba d'estany) és un aspirador d'estany, una eina de suport al procés de soldadura o dessoldadura. El nom popular d'aquesta eina és dessoldador d'estany, tot i que l'estany és només un dels components de l'aliatge de metalls utilitzat en la soldadura de components electrònics. Des del punt de vista tècnic, s'hauria d'anomenar aspirador de soldadura. També hi ha un dispositiu que s'acobla al soldador. disposa d'un tub amb una pera a un extrem que aspira aire al pressionar-la. Això et permet dessoldar amb més precisió i rapidesa i recuperar l'estany extret de les dessoldadures anteriors
El dessoldador té una forma cilíndrica - amb un pistó al centre del cilindre tensat per una molla helicoidal. A un extrem hi té la punta de succió de tefló (en general reemplaçable). Al costat oposat hi ha un mànec per empènyer la molla amb el seu fiador de disparament. Al mig hi ha un dipòsit on es fa el buit que recull l'estany.
El seu funcionament es basa en el principi de depressió causada per l'alliberament ràpid de la molla del pistó. Per preparar l'eina per al següent cicle s'ha de tornar a armar.
Per utilitzar el dessoldador s'acosta la punta de l'eina al lloc d'on es vol aspirar l'estany (prèviament fos amb el soldador), i es pressiona el botó del fiador. Sinó s'aconsegueix retirar tot l'estany, cal repetir-ho diverses vegades.
La punta del dessoldador sol ser de tefló. Tot i que aquest material és resistent a les altes temperatures, es va gastant amb l'ús i de tant en tant necessita ser reemplaçat.

## Vegeu també

* Punt de fusió
* Pega grega

## Notes

* ↑ «Dessoldador». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.

## Enllaços externs

* El portal Fòrum - l'ús del dessoldador Arxivat 2013-04-16 at Archive.is
# Fluke Corporation

Fluke Corporation és un fabricant nord-americà d'equips de prova, mesura i diagnòstic industrials, inclosos equips de prova electrònics. Va ser iniciat el 1948 per John Fluke mentre treballava a General Electric.

## Història

John Fluke va fundar Fluke Corporation l'octubre de 1953 com a John Fluke Manufacturing Company, Inc., produint equips de mesura elèctrica. El 1987, Fluke es va associar amb el fabricant holandès d'electrònica Philips. Juntes, les empreses van desenvolupar l'oscimetre, un instrument que combina les característiques d'un oscil·loscopi i un multímetre. Fluke va comprar la divisió de proves i mesures de Philips el 1993 per 41,8 milions de dòlars. La sèrie d'instruments de mesura Philips PM es va reanomenar Fluke. Fluke va ser comprat per Danaher Corporation el 1998. Danaher es va separar de diverses filials, inclosa Fluke, el 2016 per crear Fortive.

## Filials
### Pomona Electronics

Pomona Electronics és una empresa especialitzada en equips i accessoris de prova electrònica. Va ser fundada l'any 1951 per Joseph J. i Carl W. Musarra, que eren germans. Fundada per fabricar arnesos de cables de prova per examinar tubs de raigs catòdics de televisió. l'empresa va començar en una fàbrica de la mida d'una sala d'estar. El 1976, era propietat d'ITT Industries, que el 1999 el va vendre a Fluke. El 2002, Pomona Electronics va traslladar la seva instal·lació de fabricació a Everett, Washington.

## Galeria

* Un multímetre Fluke 115
* Multímetre de banc Fluke 8010a
* Un multímetre de banc Fluke 45 Dual Display
* Un calibrador Fluke 5500
* Un multímetre de pinça Fluke 337
* El kit de sondeig LAN IntelliTone Pro de Fluke Networks
* Adaptador entre unconnector BNCfemella i endolls plàtan fabricats per Pomona.
* Adaptador entre pals d'unió de cinc vies i unconnector BNCmascle fabricat per Pomona.

## Referències

* ↑ «Fluke Corporation | LinkedIn» (en anglès). [Consulta: 9 febrer 2024].
* ↑ International Directory of Company Histories, Vol. 15 (en anglès). St. James Press, 1996.
* ↑ «Fluke Corporation Overview» (en anglès). [Consulta: 9 febrer 2024].
* ↑ Zacks Equity Research. «Danaher Completes Fortive Spin-Off, Trading to Begin Today» (en anglès). Yahoo Finance. [Consulta: 5 juliol 2016].
# Can Camps (Carrer d'Avall)

Can Camps és un edifici a Anglès catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. En origen Can Camps havia estat un antic hostal, situat com és lògic, a peu de camí, en el que llavors era l'entrada de la pobla. Seria en aquest indret, al final del carrer d'Avall, conegut com "la pujada d'en Grau", on probablement hi hauria el portal de Santa Magdalena, és a dir el segon portal que permetria accedir al castell d'Anglès.

## Arquitectura

Es tracta d'un casal de grans dimensions de dues plantes i golfes, entre mitgeres, cobert amb una teulada a dues aigües de vessants a façana i cornisa catalana. El seu emplaçament és al costat esquerre del carrer d'Avall. Es tracta d'un immoble que respon a la tipologia de casal gòtic.
La planta baixa destaca pel gran portal adovellat d'arc de mig punt amb unes dovelles de gran mida molt ben escairades. Aquest està flanquejat per dues finestres quadrangulars, amb llinda, muntants de pedra i cobertes amb una estructura d'enreixat de ferro forjat imitant les tiges d'una planta. En la finestra de l'esquerra la llinda recull la data gravada de 1595. A sobre d'aquesta finestra, com a element peculiar, cal destacar l'existència d'una làpida que conté una inscripció singular, projectada pel vicari Ramon Carles, als anys quaranta del segle xx, que diu:
    DES · DE · PUIG · DE · FROU
    DE · CARA · A · LA · NOSTRA · VALL
    DIGUE · CARLES MANY 724-814
    SEMBLA · LA · VALL · DELS · ANGELS
Pel que fa al primer pis, aquest es tracta de la planta noble com molt bé ho acrediten les tres obertures majestuoses que aquí es concentren. Al centre hi ha una gran finestra d'arc conopial amb decoració lobulada i ondulada, amb muntants de pedra i ampit treballat. En ella destaca el treball de les impostes de l'arc amb uns minúsculs motius -rosetons- com el de l'emmarcament resolt amb un guardapols. A la dreta hi ha una finestra d'idèntica tipologia i proporcions que l'anterior. Ara bé, es diferencia de l'anterior en tres sentits. En primer lloc, la finestra és d'arc conopial amb decoració lobulada però no conté el complement de l'ondulació. En segon lloc, els motius de les impostes -rosetons- aquí són de mida sensiblement major. I en tercer lloc, sota de l'ampit treballat trobem la solució que consisteix a disposar tres pedres com a mesura de reforç i suport en el sosteniment de la pesant finestra. A l'esquerra, hi ha una gran finestra rectangular, amb llinda monolítica conformant un arc pla, muntants de pedra ben escairats i ampit treballat sota del qual es repeteix la mateixa solució que veiem en la finestra de l'esquerra i que consisteix a disposar tres pedres sota l'ampit com a mesura de reforç.
Finalment, hi ha el segon pis, el qual exerciria les tasques de golfes, projectat en la façana a través de dues petites obertures una de quadrada i l'altra de rectangular, emmarcades ambdues amb muntants de pedra.

## Referències

* ↑ 26611, Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya
* 1 2 3 4 5 6 «Can Camps». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Quetomorfa

Chaetomorpha és un gènere d'algues verdes, adscrites a la família Caldophoraceae. Aquest gènere és molt comú en aquaris d'aficionats de l'aquariofília marina perquè pot ser utilitzat per a l'eliminació de nutrients com ara els nitrats. Els aquaristes utilitzen aquesta alga, de vegades amb altres gèneres, a refugis de l'aquari. Una vegada que hi ha crescut prou i, per tant, ha eliminat de l'aigua prou quantitat de nitrats, es lleva una part de la planta per tirar-la com brossa o bé per donar-se'l a un altre aficionat dels aquaris. El gènere Chaetomorpha és preferit a altres gèneres de macroalgues com ara Caulerpa perquè no es propaga tant amb reproducció asexual, també perquè és molt fàcil eliminar-la, ja que no creix fixant-se a roques ni al substrat, si no que creix flotant a l'aigua.

## Taxonomia

* Chaetomorpha moniligera
* Chaetomorpha sp. WC
* Chaetomorpha antennina
* Chaetomorpha crassa
* Chaetomorpha linum
* Chaetomorpha okamurae
* Chaetomorpha aerea
* Chaetomorpha brachygona
* Chaetomorpha spiralis

## Enllaços externs

* Base de dades AlgaeBase (anglès)
* Base de dades AlgaTerra (anglès)
* Index Nominum Genericorum Arxivat 2007-08-19 a Wayback Machine. (anglès)
# Feroesos

Els feroesos són una ètnia germànica nativa de les Illes Fèroe. Són d'arrels nòrdiques i gaèliques. Al voltant de 21.000 feroesos viuen en països veïns, especialment Dinamarca, Islàndia i Noruega. Avui en dia, la majoria dels feroesos són ciutadans danesos.
La llengua feroesa és una llengua escandinava occidental, força emparentada amb l'islandès i en menor grau amb els dialectes occidentals de Noruega (que formen el base del nynorsk).

## Orígens

Els primers colons ermites i monjos gaèlics que hi van arribar al segle xi.
Després des de circa l'any 650 vingueren i portaren la llengua i cultura nòrdiques a les illes. Poc se sap sobre l'època, un fet que dona lloc a especulació. Un sol font esmenta colonització primerenca, la Færeyinga Saga islandesa. S'escrigué al voltant de l'any 1200, i explica molts esdeveniments que passaren 300 anys abans. Segons la saga, molts nòrdics s'oposaren a la política unificadora del rei noruec i, per tant, fugiren, els nous llocs trobats cap a l'occident inclosos.
Historiadors han entès que el viking Grímur Kamban fou el primer colon a les Illes Fèroe. Els noruecs n'haurien d'haver sabut abans d'anar-se'n de Noruega. Si el Grímur Kamban hi havia traslladat prou temps abans, s'explicaria el coneixement noruec de les Illes. Una altra explicació més lògica és que els noruec se n'adonaren pels gaèlics d'Escòcia i Irlanda.
Mentre que Grímur és on nom nòrdic, Kamban indica un origen cèltic. Per tant, és possible que venia de l'Illa de Man, les Illes Òrcades, les Illes de Shetland, o Irlanda, zones gaèliques on els vikings ja tenien colònies. Alguns topònims de les colònies més antigues de les Illes Fèroe suggereixen que de les illes escoceses i la costa britànica.
Anàlisis recents de l'ADN dels illencs han desvelat que els seus cromosomes Y, traçant la nissaga masculina, són 87% escandinaus. Els estudis revelen que l'ADN mitocondrial, traçant nissaga femenina, és 84% cèltic.

## Referències

* ↑ https://www.cia.gov/library/publications/the-world-factbook/geos/fo.html
* ↑ http://politiken.dk/indland/article166953.ece
* ↑ Highly discrepant proportions of female and male Scandinavian and British Isles ancestry within the isolated population of the Faroe Islands, http://www.nature.com/ejhg/journal/v14/n4/full/5201578a.html, Thomas D Als, Tove H Jorgensen, Anders D Børglum, Peter A Petersen, Ole Mors and August G Wang, 25 January 2006
* ↑ The origin of the isolated population of the Faroe Islands investigated using Y chromosomal markers, http://www.springerlink.com/content/4yuhf5m7a22gc4qm/%5BEnllaç+no+actiu%5D, Tove H. Jorgensen, Henriette N. Buttenschön, August G. Wang, Thomas D. Als, Anders D. Børglum and Henrik Ewald1, 8 April 2004.