OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cornèlia Cinnil·la (esposa de Domici Ahenobarb)

Cornèlia Cinnil·la (llatí: Cornelia Cinnil·la) era una filla de Luci Corneli Cinna, germana de Cornèlia Cinnil·la i, per tant, cunyada de Gai Juli Cèsar.
Es va casar amb Gneu Domici Ahenobarb que va ser proscrit per Sul·la el 82 aC, i va fugir a Àfrica, on va morir assassinat.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 854.
# Corrupció policial

La corrupció policial és una forma de mala praxi policial en què els agents de l'ordre trenquen el seu contracte social i abusen del seu poder per a benefici personal o del departament. L'abast de la definició varia entre diferents autors. Generalment s'accepta que la corrupció policial implica un cert abús d'autoritat, ja sigui perquè la policia comet actes criminals protegint-se amb aquesta autoritat o perquè la seva posició de poder és utilitzada per donar serveis a canvi de diners. La corrupció policial inclou també actes que no són necessàriament criminals, com ara acceptar propines o favors; que no impliquen una oferta de serveis, com ara l'absència d'actuar quan s'hauria de fer; o que no impliquen l'intercanvi de diners. Segons una definició inclusiva, la corrupció policial és l'exercici o la manca d'exercici de l'autoriat fet amb la intenció principal d'aconseguir un avantatge personal o corporatiu.
Una forma comuna de corrupció policial consisteix a demanar o acceptar suborns a canvi de no informar de casos de tràfic de drogues o relacionats amb la prostitució i altres activitats il·legals. Un altre exemple és el de policies que desobeeixen el codi de conducta de la policia amb la finalitat d'assegurar la condemna de sospitosos, per exemple a través de l'ús de proves falsificades. Més rarament, els agents de policia poden participar deliberadament i sistemàtica en el crim organitzat ells mateixos.
La corrupció dins dels òrgans policials es pot separar entre la corrupció administrativa, si té a veure només amb la gestió de recursos humans i materials i, per tant, és similar a la que pot tenir lloc en altres institucions públiques, i la corrupció operativa, és a dir, aquella relacionada amb el medi extern a la institució i que pot incloure, per exemple, acceptar o demanar diners per evitar una multa o detenció, extraviar proves o produir-ne de falses o protegir delinqüents.
Tot acte de corrupció policial constitueix un acte d'abús d'autoritat, ja que qui la comet s'aprofita de la seva posició i el poder associat que té.

## Vegeu també

* Cas 4F

## Referències

* ↑ Newburn, 1999, p. 4.
* ↑ Newburn, 1999, p. 5-6.
* ↑ Newburn, 1999, p. 6.
* ↑ Kleinig, 1996, p. 166.
* 1 2 Mohor, Alejandra; Frühling, Hugo «Reflexiones en torno a la corrupción policial» (en castellà). Centro de Estudios en Seguridad Ciudadana. Universidad de Chile [Santiago], octubre 2006.

## Bibliografia

* Kleinig, John. The Ethics of Policing (en anglès). Cambridge: Cambridge University Press, 1996 (Cambridge Studies in Philosophy and Public Policy). ISBN 9780521484336.
* Newburn, Tim. Barry Webb. Understanding and preventing police corruption: lessons from the literature (PDF) (en anglès). Londres: Home Office, Policing and Reducing Crime Unit, 1999 (Police Research Series 110). ISBN 1-84082-82-2600 [Consulta: 22 gener 2015]. Arxivat 2012-03-20 a Wayback Machine.
# Damdamusa

Damdamusa fou una ciutat a la riba del Tigris o propera a aquest riu, al nord d'Amedi (moderna Diyarbekir). La regió fou conquerida pels assiris i es va establir una colònia de nom Khalzi-Lukha durant el regnat de Salmanassar I (1275-1235 aC). La regió es va revoltar sota el seu governador Khulai en temps d'Assurnasirpal II. Els rebels es van apoderar de Damdamusa, però el rei assiri va anar a la zona i va capturar les dues principals ciutats de la regió, Kinabu i Mariru (la colònia assíria no hauria participat en la revolta) i Khulai fou executat (fou espellat i la seva pell penjada a la muralla de Damdamusa). Assurnasirpal va arribar a Damdamusa des de la ciutat de Parzanishtun, i llavors va seguir a Amedi, el que indicaria que Damdamusa estava al nord, a mig camí entre Amedi i Parzanishtun. Allí el rei va construir graners pels productes del tribut de Shubria (Nairi), a l'altre costat del riu i, per tant, havia d'estar o a la vora del riu o propera perquè si hagués estat molt endins, haguera estat més convenient dipositar els tributs de productes agrícoles a Tuskha, al sud.

## Referències

* ↑ Toffteen, Olaf Alfred «Researches in Assyrian and Babylonian Geography». [Consulta: 2 desembre 2010].
# Albert II della Scala

Albert II della Scala fou fill d'Alboí I della Scala, i va néixer el 1306.
Capità del poble i senyor de Verona el 1329 (el 1351 va associar als seus nebots fills de Mastino II della Scala) que el van succeir. Va perdre Pàdua el 1338 i Belluno i Feltre el 1339.
Va morir a Verona el 13 de setembre de 1352. Es va casar el 1312 amb Agnès, filla natural del comte Enric II de Gorizia. De la seva descendència només cal esmentar a la filla Alboina (morta el 1392) que fou abadessa del monestir de Sant'Agostino el 1385.
# Drus Germànic

Drus Germànic (Roma, c. 12 dC - Pompeia, c. 27 dC) (en llatí Drusus o Drusus Germanicus) va ser un dels dos fills que va tenir l'emperador Claudi amb la seva primera dona Plàucia Urgulanil·la.
Va morir a Pompeia abans d'arribar a la pubertat, l'any 20, ofegat per una pera que, en un joc, havia llençat a l'aire i pretenia agafar amb la boca. Tàcit diu que això va passar pocs dies després del compromís de casar-se amb la filla de Sejà el cap dels pretorians. Una part del poble va veure la mà de Sejà en la seva mort.

## Referències

* ↑ Tàcit Annales III, 29
* ↑ Smith, William (editor). Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 1088.
# Molí de Vallverdú

Molí de Vallverdú és una obra de Pinós (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Molí en estat ruïnós i cobert de vegetació; només es conserven alguns murs fets amb carreus irregulars i una obertura rectangular que sembla ser la porta d'accés, amb llinda i brancals. També es conserva, a nivell de sòl, l'entrada de la canal del molí, que consisteix en una obertura adovellada de petites dimensions.

## Referències

* ↑ «Molí de Vallverdú». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 agost 2021].
# Casa dels Sant Romà (Besalú)

La Casa dels Sant Romà és una obra de Besalú (Garrotxa) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Les restes d'antics finestrals, desfigurats, juntament amb els carreus ben tallats del parament i una teoria d'arcades de mig punt, denoten una mansió que en el seu dia fou senyorial.

## Història

Sembla que només una generació de la família dels Sant-Romà amb els seus descendents varen ocupar la casa del carrer Salvador Vilarrassa. El cavaller Bernat de Sant-Romà, propietari també de la torre Torell fou el qui adquirí la casa que, a partir del 1348 va passar a tenir altres propietaris a conseqüència de l'extinció de la família.

## Referències

* 1 2 «Casa dels Sant Romà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 agost 2021].
# Sant Jordi d'Ardenya

Sant Jordi d'Ardenya és una església barroca de la Riera de Gaià (Tarragonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església de Sant Jordi d'Ardenya és un petit edifici de maçoneria amb carreus a les cantonades.
Té tres naus en planta i la capçalera és plana. Es cobreix amb volta de canó amb llunetes a la nau central i amb volta d'aresta als laterals.
La façana és barroca però d'estil senzill i popular.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Jordi de la Riera de Gaià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 agost 2021].

## Enllaços externs

* «Sant Jordi de la Riera de Gaià». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# L'Antiquari (Tarragona)

L'Antiquari és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici amb dos pisos d'alçada i planta baixa. Aquesta té portes amb arcs de mig punt, construïdes amb carreus, possiblement romans reaprofitats de l'edifici que s'aixecava a l'actual i propera plaça del Fòrum.

## Referències

* ↑ «L'Antiquari». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 24 agost 2021].
# Casa Terrats (Horta de Sant Joan)

La Casa Terrats és una obra d'Horta de Sant Joan (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa situada en un extrem del centre històric i emplaçada en un ampli solar. La façana principal és força llarga. Consta de planta baixa i pis i es troba força ben conservada. Totes les obertures són emmarcades per elements de pedra: arcs rebaixats o llindes i brancals de carreus grossos. A la planta baixa hi ha dos portals, un d'ells el principal, i finestrals amb reixes. Al pis les obertures són balcons de poca volada. La cornisa té ràfec de lloses de pedra.

## Referències

* ↑ «Casa Terrats». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 25 agost 2021].
# Pas cobert al carrer del Forn I (Claravalls)

Pas cobert al carrer del Forn I és una obra a Claravalls al municipi de Tàrrega (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pas cobert que condueix de la Plaça de l'Església a un estret carreró sense sortida i molt abandonat pel poble. Aquest pas té una peculiaritat excepcional. D'una banda, el costat que dona al carrer del Forn (Plaça de l'Església) té una obertura allindada, amb una biga de fusta com a entaulament. D'altra banda, l'obertura del pas cobert té una magnífica arcada de mig punt, tallada pel mur, on està adossada. Aquesta està formada per un seguit de petits carreus de pedra molt estrets i aplanats els quals van formant la volta.
La part menys interessant d'aquest element arquitectònic és l'interior. Està format per una volta gairebé aplanada la qual està parcialment arrebossada de banc. Els murs laterals del pas són de pedra, però també presenten un arrebossat molt poc atractiu al seu damunt. Està en mal estat, i en gran part caigut.

## Referències

* 1 2 «Pas cobert al carrer del Forn I». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 setembre 2021].
# Casa al carrer del Carme, 7 (Tàrrega)

Casa al carrer del Carme, 7 és una obra de Tàrrega (Urgell) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Situada al centre urbà de Tàrrega, en una zona adaptada a vianants amb alta presència de comerç local. Casa entre mitgeres, de planta irregular i amb tres nivells. Presenta la façana en angle, adaptant-se a la girada del carrer i als porxos que el conformen. A la planta baixa hi ha dues obertures, una rectangular i l'altra quadrangular, ambdues s'utilitzen com a accés al local comercial. Al primer nivell hi ha dues obertures unides per una balconada i un balcó independent. Al segon nivell hi ha tres balcons independents i igual que en el primer, tenen una estructura de ferro forjat senzilla. La façana presenta el parament estucat, imitant carreus, en contrast amb la imposta i els emmarcaments de les obertures, que són de motllura senzilla.

## Història

Els baixos de la casa acullen els Magatzems L'Estrella, dedicats a productes tèxtils.

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer del Carme, 7». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 setembre 2021].
# Casa al carrer del Carme, 9 (Tàrrega)

Casa al carrer del Carme, 9 és una obra de Tàrrega (Urgell) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Situada al centre urbà de Tàrrega, en una zona adaptada a vianants amb alta presència de comerç local. Casa entre mitgeres, de planta irregular amb quatre nivells i coberta composta. Presenta la façana fent xamfrà, adaptant-se a la girada del carrer i ocupant tres obertures dels porxos que el conformen. A la planta baixa hi ha tres grans aparadors quadrangulars, un dels quals s'utilitza com a accés al comerç, i al costat d'aquest, hi ha una finestra quadrangular de menors dimensions. L'accés a l'habitatge es fa des del carrer Santa Anna, on s'hi obre una porta d'arc a nivell, de dues fulles i de fusta, coronada per una finestra reixada. Als tres pisos hi ha un total de divuit balcons independents amb baranes de ferro forjat decorades amb volutes. En conjunt destaquen per la seva disposició simètrica i la disminució de les seves dimensions a mesura que ascendeixen. Damunt la porta d'accés a l'habitatge hi ha tres finestres reixades, una per cadascun dels nivells. Les façanes es presenten estucades però amb tipologia variant segons el nivell. Als baixos, damunt un gran sòcol buixardat, imiten carreus amb juntures d'ampla filada. A la resta, en canvi, són a base de franges horitzontals dividides per un seguit de pilastres estriades, disposades entre línies d'imposta, delimitant visualment els eixos de les obertures del primer i segon nivell. A la façana xamfrà entre el carrer del Carme i el carrer Santa Anna, hi ha dues grans pilastres estriades disposades a les cantonades, a manera de cadena cantonera i remarcant els angles. Els emmarcaments de les obertures dels pisos són a la vista, deixant al descobert llinda i brancals. Als baixos, en canvi, són motllurats amb diverses filades. Culmina la façana una cornisa amb permòdols que formen arcuacions.

## Referències

* ↑ «Casa al carrer del Carme, 9». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 setembre 2021].
# Casa al carrer del Carme, 11 (Tàrrega)

Casa al carrer del Carme, 11 és una obra de Tàrrega (Urgell) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Situada al centre urbà de Tàrrega, en una zona adaptada a vianants amb alta presència de comerç local. Casa entre mitgeres, de planta rectangular amb quatre nivells disposats damunt dos arcs ogivals que conformen les arcades de l'indret. A la planta baixa hi ha dues grans obertures rectangulars que delimiten dos espais comercials independents. Aquestes, al seu torn, flanquegen la porta d'accés a l'habitatge, d'arc a nivell, d'una fulla i elaborada amb ferro i vidre. Als tres pisos hi ha un total de dotze obertures, vuit són balcons independents i la resta, que corresponen al primer pis, són unides per dues balconades. En conjunt destaquen per la seva disposició simètrica, la disminució de les seves dimensions a mesura que ascendeixen i l'ús del ferro forjat, de tipologia senzilla, per a l'estructura de les baranes. El parament és arrebossat i pintat amb un color cru, en contrast amb els emmarcaments de les obertures dels pisos i les arcades, que deixen a la vista carreus regulars i ben escairats. Culmina la façana una cornisa amb permòdols.

## Referències

* ↑ «Casa al carrer del Carme, 11». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 setembre 2021].
# Casa al carrer del Carme, 36 (Tàrrega)

Casa al carrer del Carme, 36 és una obra de Tàrrega (Urgell) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Situada al centre urbà de Tàrrega, en una zona adaptada a vianants amb alta presència de comerç local. Casa entre mitgeres, de planta rectangular amb quatre nivells i coberta d'un aiguavés. El parament, a base de carreus regulars, està emmarcat amb aparell encoixinat i dovelles a saltacavall als baixos, i arrebossat i amb les faixes d'obra, imitant pedra buixardada, als pisos. Pel que fa a les obertures, a la planta baixa hi ha la porta d'accés a l'habitatge i, al seu costat, una de secció rectangular delimitant l'espai comercial i una altra porta d'accés. A la primera planta, destaca una gran tribuna disposada al centre de l'edifici, formant un cos rectangular que s'estructura amb cinc finestres d'arc pla separades per pilastres d'estil toscà. La segona planta té un balcó d'arc pla, situat damunt la tribuna i separat d'aquesta per un fris que conté tríglifs i mètopes. El balcó està delimitat per una balustrada i té un emmarcament amb doble cornisa, i el centre està decorat per volutes. La planta superior, són les golfes i presenta a la part central una finestra apaïsada amb quatre obertures d'arc a nivell.

## Referències

* ↑ «Casa al carrer del Carme, 36». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 setembre 2021].
# Creu de la plaça de Casserres

La creu de la plaça de Casserres és una creu de ferro damunt d'un pilar de pedra situada a la plaça de la Creu de Casserres (Berguedà), a la que dona nom.
En aquesta creu voltaven les processons del viacrucis en la Setmana Santa. Inicialment la creu era de pedra, sobre una columna de pedra de secció quadrada amb els escaires bisellats, que rematava en una bola, tot d'una peça. Dos grans blocs escalonats de pedra picada rodons feien de pedestal a la columna. La creu amb el desgast del temps s'enderrocà i es substituí per una creu de ferro. El 1936, duran la guerra civil, es va destruir la creu, com totes les del terme. Actualment el pilar està situat damunt una peanya de secció circular, també de pedra, situada alhora damunt un podi piramidal amb base quadrada fet de carreus de pedra. El pilar té inscripcions en els quatre costats: MISSIÓ 1965 / SALITONS 1773 / CASSERRES / RESTAURADA 1971.

## Referències

* ↑ «Creu de la Plaça de la Creu». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
# Gorja de Tripití

La Gorja de Tripití (grec Τρυπητή) és una gorja al sud-oest de l'illa de Creta. Té uns 5 km de llarg i acaba a uns 5 km a l'est de Súgia.
Les parets verticals de la gorja i la costa estan plenes de coves, que han donat nom a la zona (tripiti vol dir amb forats en grec), i estan ocupades per cabres. No hi ha carretera a Tripiti i les úniques maneres d'arribar-hi són per mar des de Súgia o caminant pel Sender Europeu E4 que connecta Súgia amb Agia Roumeli (una caminada que pren unes bones 4 hores).
Al final de la gorja hi ha una capella mig excavada a la roca i dedicada a Sant Nicolau.
Al cap de Tripiti hi ha les restes de l'antiga ciutat de Pikilassos, el port de l'antiga Eliros. A pocs minuts hi ha una platja de grava anomenada "Sentoni".

## Referències

* ↑ «Tripiti Gorge / Gorges of Crete / Walking on Crete | Discover... on Foot» (en anglès britànic). [Consulta: 4 gener 2025].

## Enllaços externs

* Caminada per Tripití (anglès)
# Tanya Dubnicoff

Tanya Dubnicoff (Winnipeg, 7 de novembre de 1969) és una ciclista canadenca. Especialista en pista, ha guanyat quatre medalles, una d'elles d'or als Campionats del Món en pista. També ha aconseguit diferents triomfs als Jocs de la Commonwealth. Ha participat en 3 Jocs Olímpics d'Estiu.

## Palmarès en pista

* 1991
** Medalla d'or als Jocs Panamericans en Velocitat
* 1993
** Campiona del Món en Velocitat
* 1994
** Medalla d'or als Jocs de la Commonwealth en Velocitat
* 1995
** Medalla d'or als Jocs Panamericans en Velocitat
* 1998
** Medalla d'or als Jocs de la Commonwealth en Velocitat
* 1999
** Medalla d'or als Jocs Panamericans en Velocitat
** Medalla d'or als Jocs Panamericans en 500 metres

### Resultats a la Copa del Món

* 1993
** 1a a Hyères, en Velocitat
* 1994
** 1a a Colorado Springs, en Velocitat
* 1997
** 1a a Adelaida, en Velocitat
* 1999
** 1a a la Classificació general i a les proves de Ciutat de Mèxic i a Cali, en 500 metres
** 1a a Ciutat de Mèxic i a Cali, en Velocitat

## Palmarès en ruta

* 1992
** Campiona del Canadà en contrarellotge

## Referències

* ↑ «Tanya Dubnicoff» (en anglès). Museo del ciclismo. [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ «Tanya Dubnicoff» (en anglès). olympedia. [Consulta: 5 gener 2025].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# El centre del món

El centre del món (Le Milieu du monde ) és un film franco-suís dirigit per Alain Tanner, estrenada el 1974. Ha estat doblada al català.

## Argument

El dia que Paul Chamoret, un jove enginyer casat, realitza el seu primer acte polític com a candidat a les eleccions del Cantó, s'enamora apassionadament d'Adriana, una cambrera italiana. Adriana accepta la relació perquè fa menys monòtona i avorrida la seva existència, però també afalagada per les atencions que Paul li dispensa.

## Repartiment

* Olimpia Carlisi: Adriana
* Philippe Léotard: Paul
* Juliet Berto: Juliette
* Denise Péron: Schmidt
* Jacques Denis: Marcel
* Roger Jendly: Roger
* Gilbert Bahon: Albert
* Pierre Walker: el president ADP
* Paul Paquier: Gavault
* Adrien Nicati: El pare de Paul

## Nominacions

* BAFTA a la millor promesa per Olimpia Carlisi

## Referències

* ↑ esadir.cat. El centre del món. esadir.cat.
* ↑ «Le milieu du monde». The New York Times.
# El meu nom és Bach

El meu nom és Bach (títol original: Mein Name ist Bach) és una pel·lícula franco-germano- suíssa dirigida per Dominique de Rivaz, estrenada l'any 2004 que narra la trobada de Johann Sebastian Bach i de Frederic II de Prússia l'any 1747 al l'inici de la composició de l'Ofrena musical. Ha estat doblada al català.

## Argument

El film narra la trobada el 7 de maig de 1747 a Potsdam entre el compositor Johann Sebastian Bach de 62 anys amb el rei de Prússia de 33 anys en el transcurs de la qual aquest hauria imaginat el tema de l'Ofrena musical.
Aquesta trobada és un fet testificat pels periòdics de l'època, recordat pel mateix Frédéric II i pels fills de Bach.
No obstant això, alguns punts d'aquesta trobada queden incerts. El rei va tocar íntegrament el tema ? Aquest va ser modificat, completat o imaginat totalment per Bach?
El film proposa una versió intermèdia entre aquestes dos extrems, tema reial o composició de Bach.
Una de les primeres escenes situades un dia abans del 7 de maig presenta el rei imaginant, amb proves successives a la flauta, el tema que proposarà.
Aquest inici per algunes notes indecises al teclat de Frederic II en el transcurs de la trobada és immediatament reprès i completat per Bach.
Johann Sebastian Bach s'oposa a continuació a la petició del rei d'improvisar una fuga a 6 veus.
S'assisteix abans d'aquesta escena central a la prova per Johann Sebastian Bach de nous piano-forte del constructor Johann Gottfried Silbermann.
El compositor els troba qualitats però els considera encara molt imperfectes.
Al voltant d'aquesta trobada té lloc una intriga complexa que posa en escena la família del rei i la del músic, dos fills de Johann Sebastian, Wilhelm Friedemann i Carl Philipp Emanuel, compositors al tribunal de Potsdam, acompanyants del rei flautista, la seva nora Johanna, la germana del rei Anna Amèlia, el seu pare Frederic Guillem I de Prússia, el compositor Johann Joachim Quantz.

## Repartiment

* Vadim Glowna: Johann Sebastian Bach
* Jürgen Vogel: Frederic II de Prússia
* Anatole Taubman: Wilhelm Friedemann Bach
* Karoline Herfurth: la princesa Anna Amèlia
* Philippe Vuilleumier: Johann Joachim Quantz
* Michel Cassagne: Voltaire
* Gilles Tschudi: el secretari Goltz
* Patrice-Luc Doumeyrou: Maupertuis
* Antje Westermann: Johanna Bach

## Rodatge

El film és il·lustrat amb música de l'època (del mateix rei, de Johann Joachim Quantz, i de Carl-Philipp-Emmanuel) i banyat pel tema de l'Ofrena musical base de la composició original de Frédéric Devreese.

## Premi

L'any 2004, el film va assolit el Premi del cinema suís en la categoria millor film i millor actor Gilles Tschudi, una nominació en la categoria millor segon paper per a Anatole Taubman.

## Referències

* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > El meu nom és Bach». [Consulta: 11 octubre 2018].
* ↑ «My Name Is Bach». [Consulta: 11 octubre 2018].
* ↑ «Mein Name ist Bach». [Consulta: 11 octubre 2018].