OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Múscul piramidal de la pelvis

El múscul piramidal de la pelvis o múscul piriforme (musculus piriformis) és un múscul a la regió glútia de l'extremitat inferior. És un múscul pla, de forma piramidal, situat gairebé en paral·lel al costat posterior del gluti mitjà. Una part és dins de la pelvis contra la seva paret posterior, i l'altra a la part posterior de l'articulació del maluc.

## Anatomia

S'origina en la part frontal del sacre per tres digitacions carnoses, que s'ajunta a les porcions d'os entre els primers forats, segon, tercer i quart sacre anterior, i amb les ranures principals dels forats: unes poques fibres també sorgeixen des del marge del forat ciàtic major, i de la superfície anterior del lligament sacrotuberós.
la part de la columna vertebral en la regió glútia, i des de la vora superior de l'escotadura ciàtica major (així com la càpsula de l'articulació sacroilíaca i el lligament sacrotuberós). Surt de la pelvis a través del forat ciàtic major per inserir-se al trocànter major del fèmur. El seu tendó s'uneix amb freqüència els tendons de la bessó superior, bessó inferior, i els músculs obturador intern abans de la inserció.
El múscul s'estén fora de la pelvis a través del forat ciàtic major, la part superior de la qual és plena, i s'insereix per un tendó arrodonit a la vora superior del trocànter major per darrere, però sovint barrejats en part amb el tendó comú de l'obturador intern i gemellí.

## Notes

* ↑ En el Diccionari enciclopèdic de medicina apareixen les dues denominacions. El Termcat considera la denominació de múscul piriforme com a principal (en consonància amb la denominació llatina: musculus piriformis i múscul piramidal de la pelvis és una sinonímia complementària. Així apareix també al Diccionari d'anatomia. Barcelona: Fundació Barcelona, 1993. 435 p. (Diccionaris terminològics) ISBN 84-88169-06-X.

## Referències

* 1 2 3 «múscul». Diccionari enciclopèdic de medicina. Enciclopèdia Catalana, S.A. 1997-2010. Arxivat de l'original el 2012-10-02. [Consulta: 30 març 2015].
* ↑ «Múscul piramidal de la pelvis». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Saladin, Ken. Anatomy & Physiology: THE UNITY OF FORM AND FUNCTION 4th Edition. The McGraw-Hill Companies, Inc., 2007. ISBN 9780072875065.

## Enllaços externs

* Múscul piriforme al GPnotebook
* University of Washington - "Piriformis"
# Molí de les Salines

Molí de les Salines és una obra d'Odèn (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Molí format per dues cases annexionades. El conjunt es troba a dalt de tot d'un turó pedregós, aïllat de la resta de cases del poble i al què s'hi accedeix per unes escales. Les dues cases del molí són fetes amb carreus irregulars, de planta quadrangular, amb planta baixa, pis i golfes i coberta a dos aiguavessos. Un dels edificis presenta la porta d'accés de forma rectangular, amb llinda i brancals, mentre que la de l'altre immoble està formada per un arc deprimit còncau adovellat. Un dels edificis compta amb una boca del molí, que permetia l'accés de la canal d'aigua del riu a l'interior de la construcció; es tracta d'una obertura d'arc tudor adovellat en bon estat de conservació. A l'interior d'aquest edifici encara es conserven alguns elements que permetien el funcionament del molí.

## Referències

* ↑ «Molí de les Salines». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 agost 2021].
# Concili de Siena

El Concili de Siena va ser un concili inacabat i, per tant, no oficialment reconegut com a tal celebrat el 1423 a instàncies del Papa Martí V. Es van condemnar les heretgies de Jan Hus i John Wyclif i es van intentar dur a termes reformes al catolicisme, reformes que van ser vistes com a perilloses, pel risc de nous cismes i, per tant, avortades (la majoria se centraven a donar més poder a les comunitats locals, per interès francès). En clausurar el concili es va decidir traslladar la discussió a Suïssa, lluny del poder dels funcionaris papals.
# Casa Belvís

La Casa Belvís, o Torre de Can Matas, és un edifici de Sant Andreu de Llavaneres (Maresme) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Juntament amb la veïna Casa Flores formen les anomenades Torres Bessones del carrer Clòsens.

## Descripció

Es tracta d'una torre aïllada amb un jardí al voltant. Consta de planta baixa i primer pis; a la part central hi ha unes petites golfes que sobresurten de la teulada. La coberta és a quatre vessants. A la planta baixa hi ha un porxo semicircular que al primer pis fa de balcó. La decoració de la façana és a base de pedra i fusta. La casa està rematada amb un petit ràfec que sobresurt de la teulada.

## Història

Aquesta torre, junt amb la del seu costat, pertanyia a la família Matas, per això tant l'una com l'altra sovint són conegudes com la Torre Matas.

## Referències

* 1 2 «Casa Belvis». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Mas de Damià Macià

El mas de Damià Macià és una obra d'Amposta (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada enfront del Casal de l'Agulla, aquesta edificació, aïllada, té la planta quadrada i està composta, en alçat d'una planta baixa i un pis, La teulada té doble vessant, amb teules sobre cabirons de fusta però sense voladís. A la façana, porta amb llinda a la planta baixa i muntants i llinda de carreus grans de pedra, cosa força estranya a aquesta zona del Delta. Al pis, petites finestres, una per banda, també amb llindes i botzinades.
El mur de maçoneria arrebossada, excepte als cantons on s'ha reforçat l'estructura amb blocs de pedra grans i escairats. Al cantó nord una de les pedres té un treball semblat a una encoixinat.
La façana està orientada cap al sud-est.

## Història

No hi ha cap referència sobre l'època de construcció, encara que sigui possible que per fer-la s'aprofitessin els carreus d'alguna antiga edificació, possiblement alguna torre de defensa litoral del tipus abundant a la comarca els segles xvi i XVII.
Segons sembla, pels voltants d'aquesta edificació s'han anat enderrocant altres construccions fetes també amb pedra els darrers anys, alguna d'elles amb arcada adovellada a la porta.
Caldria relacionar aquest fet amb les pedres que al mas del Català es conserven de l'antiga torre de Carlet, i amb el proper Mas de Coll (II). A aquest darrer, consta la data de 1694. Podrien ser els darrers vestigis d'una antiga línia de defensa o vigilància establerta a la mateixa línia de mar, aprofitant els sectors de terra ferma.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Mas aïllat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].
# Domènec Cols Puig

Domènec Cols Puig (Sant Pau d’Ordal, 11 de novembre de 1928 - Barcelona, 5 de gener de 2011) va ser un compositor i organista català.

## Vida

Va realitzar els seus estudis musicals en el Conservatori Superior del Liceu i en el Municipal de Barcelona. Es va especialitzar en orgue amb Montserrat Torrent, Luigi F. Tagliavini i Cor Kee. Va ser un mestre de capella de la catedral de Barcelonade 1958 a 1963. El 1975 va fundar el Centre d'Animadors del Cant Litúrgic, presentant un excel·lent servei de les comunitats cristianes en el camp de la pastoral del cant, amb nombrosos cursets de formació litúrgica i musical. Fortament influït pel professor Bernard Rövenstruck, inicià el 1963 una fecunda etapa compositiva, el més característic de la qual van ser uns treballs totalment originals en la tècnica de composició i de música per a la litúrgia en català i castellà, adreçada sobretot a comunitats contemplatives. En 1984 va fundar i dirigir la Coral de Sant Esteve de Castellar del Vallès. A partir de 1989 va ser organista de la Catedral de Barcelona

## Obres

* Missa Brevis (1959)
* Virgo Dei Genitrix (1965)
* La celebración cantada de la liturgia de las horas (1973) i (1988)
* Cantos interleccionales (1974)
* Càntic de les criatures de Sant Francesc d'Assís (1980)
* Libro de acompañamiento de los himnos (1980)
* Llibre del salmista (1983)

## Referències

* Martínez Rodríguez, Rafael «Domingo , Cols Puig». Diccionario de la Música Española Hispanoamericana. SGAE [Madrid], vol. 3, 1999, pàg. 834.
# Super Video CD

Super Video CD ( SVCD ) és un format utilitzat per a emmagatzemar vídeo a discos compactes estàndard. Encara que és una versió millorada de l'estàndard Video CD (VCD), la qualitat d'imatge i l'àudio és menor que la del format DVD.

## Especificacions tècniques

SVCD es grava usant el format 2/XA en mode CD-ROM, permetent aproximadament 800 megabytes de dades emmagatzemades en un CD de 80 minuts (700 megabytes quan s'usa el mode 1). Un CD pot donar fins a 35 minuts de vídeo i àudio en alta qualitat. Tanmateix, la taxa de bits i, per tant, la qualitat, ha de ser reduïda per acomodar la durada del vídeo. És difícil introduir més de 100 minuts de vídeo a la SVCD a una qualitat raonable, i molts reproductors són incapaços de suportar un vídeo amb una velocitat de bits instantanis per sota de 300 o 600 kilobits per segon.

### Contenidor

En un SVCD, els canals d'àudio i vídeo estan multiplexats en un contenidor MPEG-PS.

### Video

* Còdec: MPEG-2
* Resolució: 2/3 D1
** NTSC: 480x480
** PAL/SECAM: 480x576
* Relació d'aspecte: 4:3/16:9
* Fotogrames per segon:
** NTSC: 29.97 fotogrames per segon
** PAL/SECAM: 25 fotogrames per segon
* Taxa de bits: Fins a 2600 kilobits per segon
** Rate control: Taxa de bits constant o variable

## Vegeu també

* Video CD
* CVD
* CD-i

## Enllaços externs

* Technical Explanation of SVCD (anglès)
# Casa Català (Tortosa)

La Casa Català, o Casa Franquet, és un edifici del municipi de Tortosa (Baix Ebre) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici, de planta baixa i tres pisos, ocupa un solar cantoner en ple eixample. En el seu origen era una residència particular amb jardí davanter, cosa que explica la configuració actual. La construcció original, en forma de L, es desenvolupa en dues ales, seguint les mitgeres dels edificis veïns, i presenta dues torres cilíndriques centrals, bessones, amb balcons correguts entre elles. Els buits formen arcs de mig punt o rebaixats, amb frontons ornats sobre els del primer pis. El parament, arrebossat, representa encoixinats i carreuades amb un fris esgrafiat a la segona planta, sota la cornisa de l'acabament original. En l'actualitat presenta dos terrats, sobre la planta baixa i sobre el tercer pis, amb baranes de ferro.

## Història

Va pertànyer als Franquet, una família molt rica de la ciutat, els quals van construir el passatge Franquet i un pont de ferro sobre el riu que era de peatge. L'aspecte actual està desfigurat: les torres eren originàriament un pis i eren més altes que l'edifici posterior, acabaven en coberta cònica i tenien un jardí davanter. Durant la postguerra va allotjar una caserna de la Guàrdia Civil. El projecte original es va fer a nom de D. Máximo Fernández de Robles.

## Referències

* 1 2 «Casa Català». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].

## Vegeu també

* Casa Matheu
* Casa Brunet
* Antic Banc d'Espanya de Tortosa
* Convent de les Serves de Jesús
* Casa Albacar
* Casa Margenat
# Dicobúnids

Els dicobúnids (Dichobunidae) són una família extinta d'artiodàctils primerencs que visqueren entre l'Eocè inferior i l'Oligocè superior de Nord-amèrica, Europa i Àsia. Els dicobúnids inclouen alguns dels primers artiodàctils coneguts. Eren animals petits, de la mida d'un conill i tenien molts caràcters primitius. Tenien un conjunt de dents complet, a diferència de la majoria d'artiodàctils posteriors, amb denticions més especialitzades.

## Referències

* ↑ Savage, RJG, i Long, MR. Mammal Evolution: an illustrated guide. Nova York: Facts on File, 1986, p. 208-209. ISBN 0-8160-1194-X.
# Casa abadia parroquial

Casa abadia parroquial és una obra de la Sénia (Montsià) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre parets mitgeres, situat en el barri medieval de la ciutat, la façana principal dona al c/ Major i fa composició amb els edificis veïns número 5 i 7. La façana posterior s'obre sobre el cingle que dona al llit del riu Sénia. Juntament amb altres edificis, constitueixen per aquesta part una mena de muralla prolongada i natural de la capital medieval. La façana principal presenta tres eixos verticals (portes números 3, 5 i 7) amb composició regular de buits, mostrant dos pisos d'alçada amb balcons de forjats idèntics. Portes a planta baixa allindades, de carreus, de les quals es distingeix la de l'abadia, que és més baixa i amb una llinda més gran, amb inscripció. La coberta, de teula, fa una mica de volada, amb maons en forma dentada en el ràfec esglaonat.

## Història

A la llinda de la porta de la casa-abadia (nº3) hi ha gravat :"Garcia - año 1828", sembla que tot l'edifici i en especial la façana sofriren grans transformacions al segle xix. Fou propietat de la família Garcia, fins que en testament fou deixada al poble per Mn. Garcia Reverter. Passà a mans del bisbat de Tortosa. A principis del segle XX fou convent.

## Referències

* 1 2 «Casa abadia parroquial». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].

## Enllaços externs

* «Casa abadia parroquial». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Alamara Nhassé

Alamara Ntchia Nhassé (nascut el 2 de juny de 1957) és un polític Guinea Bissau, que va ser primer ministre del 9 de desembre de 2001 al 17 de novembre de 2002. Nhasse és actualment el president del Partit de Reconciliació Nacional; va dirigir amb anterioritat el Partit de Renovació Social (PRS).
Nhasse és un expert agrícola que va estudiar a Cuba i a la Unió Soviètica. Després que el candidat del PRS Kumba Ialá fos elegit President, Nhasse va ser designat Ministre d'Agricultura, Aigua, Boscos i Pesca en el govern format el 19 de febrer de 2000. Més tard, en el govern format el 25 de gener de 2001, fou nomenat Ministre d'Agricultura i Pesca. Sota el Primer Ministre Faustino Imbali va ser nomenat ministre de l'interior després de la destitució d'Artur Sanhá el 29 d'agost de 2001. Després de la dimissió d'Imbali, Nhasse el va reemplaçar com a primer ministre el 9 de desembre de 2001. La convenció del PRS de 15 de gener de 2002 el va escollir com a president del partit. Una posterior crisi de govern provocà la dissolució del seu govern. Nhasse va renunciar com a president del PRS el 15 de novembre de 2002, i dos dies més tard, Mário Pires va ser designat per succeir Nhasse com a primer ministre.
A les eleccions presidencials de 2005 Nhasse va donar suport al candidat João Bernardo Vieira. Després de l'elecció de Vieira, Nhasse va demanar la dimissió de Carlos Gomes Júnior com a primer ministre; aleshores Gomes Júnior va perdre la seva base parlamentària després que 14 de 45 delegats parlamentaris del PAIGC de Gomes abandonessin el partit.
Nhasse és actualment el president del Partit Nacional de Reconciliació. No va poder obtenir cap escó a les eleccions parlamentàries de 2008 i va acceptar la derrota del seu partit.

## Referències

* ↑ "Le gouvernement de la GUINEE BISSAU formé le 19 February 2000" Arxivat 27 de setembre 2007 a Wayback Machine., Afrique Express (francès)
* ↑ "Le gouvernement de GUINEE BISSAU formé le 25 January 2001" Arxivat 27 de setembre 2007 a Wayback Machine., Afrique Express (francès)
* ↑ "ANTIGO PRIMEIRO MINISTRO RECONHECE A DERROTA DO SEU PARTIDO", Agência Bissau, 19 November 2008 (portuguès)
# Sèrie alternada

En matemàtiques, una sèrie que alterna és una sèrie infinita de la forma
    $\sum _{n=0}^{\infty }(-1)^{n}\,a_{n},$
amb a$_n$ ≥ 0 (o a$_n$ ≤ 0) per a tot n. Una suma finita d'aquesta classe és un suma alternada. Una sèrie alternada convergeix si el terme a$_n$ convergeix a 0 monòtonament. L'error E introduït per aproximar una sèrie alternada amb la seva suma parcial de n termes ve donat per |E|<|a$_{n+1}$|.
Un condició suficient perquè la sèrie convergeixi és que convergeixi absolutament. Però això és sovint una condició massa dura de fet: no és una condició necessària. Per exemple, la sèrie harmònica
    $\sum _{n=1}^{\infty }{\frac {1}{n}},\!$
divergeix, mentre la versió que alternada
    $\sum _{n=1}^{\infty }{\frac {(-1)^{n+1}}{n}},\!$
convergeix al logaritme natural de 2. Un test més ampli per a la convergència d'una sèrie alternada és el test de Leibniz: si la successió $a_{n}$ és monòtona decreixent i tendeix a zero, llavors la sèrie
    $\sum _{n=0}^{\infty }(-1)^{n}\,a_{n}$
convergeix.
La suma parcial
    $s_{n}=\sum _{k=0}^{n}(-1)^{k}a_{k}$
es pot fer servir per aproximar la suma d'una sèrie alternada convergent.
Si $a_{n}$ és monòtona decreixent i tendeix a zero, llavors l'error
en aquesta aproximació és menor que $a_{n+1}$. Aquesta última observació és la base del test de Leibniz. En efecte, si la successió $a_{n}$ tendeix a zero i és monòtona decreixent (com a mínim des d'un cert punt), es pot fàcilment demostrar que la successió de sumes parcials és una Successió de Cauchy. Assumint $m<n$
${\begin{array}{rcl}\displaystyle \left|\sum _{k=0}^{m}(-1)^{k}\,a_{k}\,-\,\sum _{k=0}^{n}\,(-1)^{k}\,a_{k}\right|&=&\displaystyle \left|\sum _{k=m+1}^{n}\,(-1)^{k}\,a_{k}\right|=a_{m+1}-a_{m+2}+a_{m+3}-a_{m+4}+\cdots +a_{n}\\\ \\&=&\displaystyle a_{m+1}-(a_{m+2}-a_{m+3})-(a_{m+4}-a_{m+5})-\cdots -a_{n}<a_{m+1}\end{array}}$
(la successió que és monòtona decreixent garanteix que $a_{k}-a_{k+1}>0$; fixeu-vos que formalment es necessita tenir en compte si $n$ és parell o senar, però això no canvia la idea de la demostració)
Com que $a_{m+1}\rightarrow 0$ quan $m\rightarrow \infty$, la successió de sumes parcials és Cauchy i, per tant, la sèrie és convergent. Com que l'estimació anterior no depèn de $n$, també demostra que
$\left|\sum _{k=0}^{\infty }(-1)^{k}\,a_{k}\,-\,\sum _{k=0}^{m}\,(-1)^{k}\,a_{k}\right|<a_{m+1}.$
Les sèries alternades convergents que no convergeixen absolutament són exemples de sèries condicionalment convergents. En particular, el teorema de sèries de Riemann s'aplica a les seves reordenacions.
# Conjunció (gramàtica)

La conjunció és una de les categories gramaticals tradicionals. És una paraula invariable que uneix altres mots, sintagmes o frases en un discurs i, per tant, és un nexe (també anomenat relacionant, unió o enllaç segons les diferents escoles lingüístiques).
Algunes conjuncions tenen un significat propi, d'altres només l'adquireixen en funció del context dels elements units per elles. Quan un grup de paraules actuen en bloc com una conjunció s'anomenen locucions conjuntives.
Les conjuncions i les locucions conjuntives formen part de les paraules o expressions invariables que relacionen parts d’una frase anomenades connectors, juntament amb adverbis, preposicions, locucions adverbials i locucions preposicionals.

## Tipus de conjuncions en català

Aquí hi ha llistes dels diferents tipus de conjuncions en català, amb exemples (també apareixen locucions conjuntives). Les coordinants uneixen elements al mateix nivell sintàctic, mentre que les subordinants fan dependre un element de l'altre.
* Coordinants:
** Copulatives: i, ni...
** Disjuntives: o, bé, o sinó...
** Adversatives: però, sinó que, no obstant això, malgrat això, tanmateix...
** Distributives: ara... ara, adés... adés, ni...ni, ja... ja, l'un... l'altre, sia... sia, sia... o...
** Explicatives: és a dir, això és, o siga...
** Il·latives: doncs, per tant, en conseqüència, tant de bo...
** Continuatives: encara, endemés, a més, a més a més, encara més, fins i tot...
* Subordinants:
** Completives: que...
** De temps: després que, mentre...
** De manera: com, tal que...
** Condicionals: si, sempre que...
** Concessives: malgrat, encara que, tot i que...
** Consecutives: en conseqüència, per tant...
** Causals: perquè, car, ja que...
** Comparatives: més...que, menys...que...
** Finals: perquè, a fi que, per tal que...
** De lloc: on, allà on...
Per alguns autors, les coordinants són les úniques que tenen autèntic caràcter de conjunció.
La conjunció perquè pot ser pot ser final (amb el verb en subjuntiu) i causal (amb el verb en indicatiu). No s'ha de confondre amb per què seperat ni per a què on no hi ha cap conjunció.

## Referències

* ↑ «Conjuncions – Aula de català». [Consulta: 17 juliol 2023].
* ↑ CPNL, Consorci per a la Normalització Lingüística-. «42. Les conjuncions | Gramàtica». [Consulta: 17 juliol 2023].
* ↑ «43. Els connectors». Consorci per a la normialització lingüística. [Consulta: 21 juliol 2023].
* ↑ «Les conjuncions | Gramatic». [Consulta: 17 juliol 2023].
* ↑ «Conjunció (gramàtica)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Conjuncions i locucions conjuntives». UOC. [Consulta: 21 juliol 2023].
# Casa Fabra (Terrassa)

La Casa Fabra és un edifici del centre Terrassa situat a la plaça Vella, inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta irregular situat a la cantonada entre la plaça Vella i el carrer de Mosterol, dins el nucli antic de Terrassa. Consta de planta baixa i tres pisos. Tot i que l'accés als habitatges es fa pel carrer de Mosterol, la façana principal és la que dona a la plaça. La façana és molt estreta i està ocupada totalment a la planta baixa per l'accés a un comerç, als dos primers pisos per balconades i al pis superior per finestres balconeres.
Cal destacar l'ús decoratiu d'elements del vocabulari clàssic en brancals, llindes, mènsules, impostes, etc. Les parets són arrebossades imitant carreus. La façana lateral segueix un esquema compositiu similar, però més senzill.

## Referències

* 1 2 «Casa Fabra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 juliol 2015].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Corcoràcids

Els corcoràcids (Corcoracidae) són una família d'ocells australians que forma part de l'ordre dels passeriformes. Se n'han denominat també estrutidèids (Struthideidae). Conté només dos gèneres monotípics, ambdós endèmics d'Austràlia.

## Distribució i hàbitat

Les dues espècies viuen en hàbitats oberts d'Austràlia Oriental, sobretot en boscos d'eucaliptus i altres. Ambdues espècies toleren els hàbitats humanitzats i ocupen les terres de conreu, àrees suburbanes i encara parcs i jardins.

## Morfologia

* Les dues espècies són aus mitjanes, fent una mida de 31 cm en el cas de Struthidea cinerea, i de 47 cm en el de Corcorax melanorhamphos.
* La seva morfologia és típica de passeriformes de costums terrestres: potes llargues i ales curtes, arrodonides.
* El bec de Struthidea cinerea és curt i fort, semblant al d'un pinsà, mentre que el de Corcorax melanorhamphos és llarg i corbat, semblant al d'una gralla. Aquestes diferències en el bec reflecteixen les diferències en l'alimentació.

## Llistat de gèneres i espècies

* Gènere Corcorax.
** Corcorax melanorhamphos - Corbina.
* Gènere Struthidea.
** Struthidea cinerea - ocell apòstol.

## Referències

* ↑ Rowley, Ian; Russell, Eleanor. «Family Struthideidae (Australian mudnesters)». A: del Hoyo, Josep; Elliott, Andrew; Christie, David. Handbook of the Birds of the World. Volum 14: Bush-shrikes to Old World Sparrows. Barcelona: Lynx Edicions, 2009, p. 272-285. ISBN 978-84-96553-50-7.
* ↑ Directori de la fauna d'Austràlia