OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Animal Crossing

Animal Crossing, conegut al Japó com a Dōbutsu no Mori, és una franquícia de videojocs creada per Nintendo. En formen part Animal Crossing (2001, per a Gamecube), Animal Crossing: Wild World (2005, per a Nintendo DS), Animal Crossing: Let's Go to the City (2008, per a Wii), Animal Crossing: New Leaf (2013, per a 3DS) i el més recent, Animal Crossing: New Horizons (2020, per a Nintendo Switch)

## Videojocs

El primer joc de la sèrie va ser Animal Forest, per a Nintendo 64, publicat només al Japó, on va sortir a la venda el 14 d'abril de 2001. Al desembre del mateix any Nintendo va publicar al Japó una versió millorada del joc per la GameCube: Animal Forest; que també va ser publicat als Estats Units (el 15 de setembre de 2002) i a Europa sota el nom d'Animal Crossing. El joc usa el rellotge intern de la consola GameCube per a crear un món persistent. A causa de la seva complexitat, el joc ocupa una targeta de memòria de 59 blocs sencera. En sortir a la venda, el joc incloïa de regal una targeta de memòria.
Més tard va aparèixer Animal Crossing: Wild World, per Nintendo DS, que a més funciona amb la Nintendo Wi-Fi Connection, que permet els usuaris establir contacte amb altres jugadors de tot el món. Per accedir a aquesta modalitat, caldrà parlar amb Vigilio, el guàrdia de la porta del poble.
El 2007 va ser publicat Animal Crossing: Let's Go to the City, per la Wii. Que et pots connectar amb els teus amics/amigues i comunicar-te amb ells amb veu mitjançant un aparell que venen a les botigues.
Al 2013, Animal Crossing: New Leaf, joc estrenat per a 3DS, que també pots connectar-te amb els amics, i, a més a més, pots nedar.
Al 2020 va sortir l'últim joc desde ara, Animal Crossing: New Horizons.

## Mecànica de joc

Animal Crossing ha estat descrit per Nintendo com un "joc de comunicació". Posseeix final obert i manca d'argument clar tal com s'entén en la majoria de videojocs, on un jugador pot viure una vida amb total llibertat i sense objectius específics a realitzar. No obstant això, al llarg del joc la missió principal és dur la vida del personatge, tal com el jugador desitgi: dur roba creada per ell mateix, reformar casa seva, enviar cartes als seus veïns per millorar la impressió que tenen d'ell o gastar-los bromes per aconseguir just el contrari. Pescar, caçar insectes, decorar el poble a gust del jugador talant o plantant arbres i flors, adquirir i vendre mobles i objectes diversos, desenterrar fòssils i donar-los al museu o participar en les festivitats locals són algunes de les moltes coses que es poden realitzar en aquest poble virtual.
Tot i que cada jugador té un poble totalment diferent, en realitat, els elements que hi apareixen són els mateixos però distribuïts de manera diferent: casa pròpia, ajuntament, botiga de Tom Nook/Nook's, botiga de roba, el Museu, el portal i cases dels veïns.
Hi ha gran quantitat de personatges que pots trobar a Animal Crossing. Els més destacables són: Tom Nook, Germanes Manetes, Ladino, Nocenci i Vigili, Sòcrates, Katrina i Alcatifa.
# Zona Alta (Alcoi)

El barri de la Zona Alta és un barri d'Alcoi situat al sud de la ciutat. Es caracteritza per tindre un gran component industrial i un entramat de carrers amb pendents, ja que és el barri que es troba a més altitud de la ciutat i en zones d'alt desnivell. En ell es troba l'entrada a la ciutat per la N-340 per Alacant, així com l'accés de l'autovia A-7. Delimita pel N pel barri del Centre i pel NO amb el barri de Santa Rosa.

## El Partidor

Barri integrat dintre de la Zona Alta situat a l'est d'aquest a la vora del Barranc del Molinar. Ha sigut tradicionalment un barri de classe obrera. En aquest barri va començar la coneguda Revolució del Petroli. Actualment està en risc de despoblament per l'envelliment de la població i pel deteriorament de les vivendes.

## Centres educatius

* IES Pare Vitòria: Institut d'educació secundària, batxillerat i cicles formatius. Creat l'any 1929, és el més antic de la ciutat. Se situa en l'Avinguda d'Elx.
* Salesians Sant Vicent Ferrer: Col·legi concertat que imparteix infantil, primària i ESO.
* CEIP Sant Vicent: Col·legi públic que imparteix infantil i primària.
* Escola d'art i Superior de disseny: Escola on es poden fer cicles superiors com fotografia, animació o disseny gràfic.
* Conservatori professional de música Joan Cantó: Conservatori de música i dansa.
* Universitat Politècnica de València: Campus d'Alcoi: Campus d'Alcoi de la Universitat Politècnica de València.
* Universitat d'Alacant: Campus d'Alcoi: Campus d'Alcoi de la Universitat d'Alacant.

## Parc de Cantagallet

El Parc de Cantagallet és un parc que es troba en la zona més elevada del nucli urbà. Consta de jocs infantils, així de grans esplanades per poder passejar i una antiga piscina actualment sense ús. Des de la part més alta del parc es pot començar el Sender del Molinar, camí que ens du fins al Paratge del Molinar.

## Polígons industrials

* La Beniata: Inclou les fàbriques del voltant del carrer Alacant, carrer Filà Verds, carrer FIlà Navarros, carretera Font Roja i l'Avinguda d'Elx.
* El Clérigo: Àrea industrial en construcció que connecta el polígon Santiago Payà amb el de la Beniata.

## Edificis

* Cementeri Municipal Sant Antoni Abad: Inaugurat l'any 1885, construït reflexant-se amb la societat industrial.
* Poliesportiu Municipal Francisco Laporta: Situat davant del Cementeri. Consta de 5 camps de futbol, un pista de hoquei descoberta i un pavelló cobert.

## Referències

* ↑ Cementeri d'Alcoi. (Tursime Alcoi)
# Yol

Yol és una pel·lícula turca dirigida per Şerif Gören, amb guió en turc de Yılmaz Güney, estrenada el 1981.

## Argument

Havent purgat un terç de la seva pena, cinc presoners comuns kurds es beneficien d'un permís. Cadascun se'n va a retre visita als seus parents, la vida dels quals ha estat trastornada per la seva detenció.

## Repartiment

* Tarık Akan: Seyit Ali
* Şerif Sezer: Zine
* Halil Ergün: Mehmet Salih
* Meral Orhonsay: Emine
* Hikmet Çelik: Mevlüt

## Al voltant de la pel·lícula

* Pres des de 1974 per assassinat, Yılmaz Güney va escriure el guió de Yol a la presó i va dirigir el rodatge amb el seu ajudant Şerif Gören a qui donava indicacions des de la seva detenció. Els rushes (proves de càmera) de la pel·lícula els va faltar poc de ser destruïts pel règim. Yılmaz Güney es va evadir, aconseguint arribar a la França on la seva pel·lícula va ser muntada clandestinament i on es va acabar el muntatge.
* La pel·lícula va romandre prohibida a Turquia durant prop de 15 anys.

## Premis i nominacions

* Sis premis i dos nominacions:

### Premis

* Festival de Cannes 1982
** Palma d'Or
** Premi del Jurat Ecumènic

### Nominacions

1983
* César a la millor pel·lícula estrangera
* Globus d'Or a la millor pel·lícula estrangera

## Referències

* ↑ «Yol». The New York Times.
* 1 2 «Trivia, Yol». ImdB.
* ↑ «Premis i nominacions». ImdB.

## Enllaços externs

* (francès) Anàlisi del film
# Casa Gran de Bellveí

La Casa Gran de Bellveí és una masia del terme de Calders (Moianès) que pertanyia a la parròquia rural de Sant Andreu de Calders. Està inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Està situada a l'esquerra del riu Calders, a migdia de Sant Andreu de Calders, al sud-est de Comelles i al nord-oest de la masia monistrolenca del Bosc.

## Descripció

És una casa rectangular, enlairada dalt d'un serrat, al costat del riu. El cos residencial del mas està format pels baixos (entrada, celler de volta amb arcs de pedra, estables, tines...), escala de pedra que puja al primer pis dedicat a l'habitatge i magatzem; a ponent, hi ha una doble galeria amb pedrissos al seu voltant. El segon pis són golfes.
El portal d'entrada a la casa és adovellat, formant arc de mig punt. Els murs que tanquen la casa i el barri estan en mal estat. Hi ha contraforts a la façana nord.
Té com a construccions adossades uns corrals dins el barri, aprofitant els murs que el tanquen, i coberts i granges fora del conjunt. El material constructiu és de pedra. En les cantonades i finestrals són carreus ben escairats. La coberta és a dos aiguavessos, amb carener perpendicular a la façana.

## Història

A la façana de migdia és on s'observa una construcció més antiga. A ponent es van fer reformes el 1685 i el 1799. L'any 1802, en casar-se un hereu Serramelera, casa econòmicament important en aquell temps, amb una pubilla Bellvehí, es fan moltes reformes a la casa, tal com ho deixen veure diferents llindes de portes amb el gravat d'una serra, figurant-hi el nom Serramelera.

## Referències

* 1 2 3 4 «Masia la Casa Gran de Bellveí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].
# Serralet Blanc

El Serralet Blanc és una serra situada al municipi de Begues a la comarca del Baix Llobregat, amb una elevació màxima de 528 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Paola Dominguín

Paola González Dominguín, més coneguda com a Paola Dominguín (Madrid, 5 de novembre de 1960), és una actriu, emprenedora i dissenyadora de moda espanyola.

## Biografia

Filla del torero espanyol Luis Miguel Dominguín i de l'actriu italiana Lucia Bosè, és germana petita del cantant i actor hispano-italià Miguel Bosé. Va estudiar dansa, mim i interpretació al Lycée Français de Madrid. Més tard, va aconseguir entrar a l'escola de mim de Marcel Marceau a París. Finalment, es va acabar dedicant al món de la moda i l'any 2005 va llançar la seva pròpia marca de moda. Va estar casada amb l'actor espanyol José Coronado, amb qui va tenir un fill, Nicolás.
És coneguda a Itàlia per haver presentat el Festival de Música de Sanremo 1989 juntament amb Rosita Celentano, Danny Quinn i Gianmarco Tognazzi, cosa que va fer el seu germà l'any anterior
Entre les seves pel·lícules destaquem California de 1977 de Michele Lupo al costat de Giuliano Gemma i el seu germà Miguel i Hable con ella de 2002 pel director espanyol Pedro Almodóvar.
El 15 de febrer de 2013 va tornar a l'escenari del Teatro Ariston durant la quarta vetllada del Festival de Sanremo, com a convidada juntament amb els altres tres directors de l'edició del 1989.

## Referències

* ↑ Paola Dominguín: sus amores, un padrino ilustre y un polémico negacionismo, El Confidencial, 17 de maig de 2021
* ↑ «Paola Dominguín, de triunfar en París en su juventud a la vida bucólica en Valencia junto a su hermana Lucía». Vanity Fair, 05-05-2021.
* ↑ Paola Dominguín desvela la historia entre José Coronado e Isabel Pantoja, cuando el actor aún era su marido, El Mundo, 4 de gener de 2021

## Enllaços externs

* Notícies sobre Paola Dominguín a El País
# Agustí Charles i Soler

Agustí Charles Soler (Manresa, 12 de juliol de 1960) és un compositor català, doctor en Historia de l'Art, catedràtic de composició al Conservatori Superior de Música de Saragossa i professor de composició a l'Escola Superior de Música de Catalunya. Considerat un dels autors més brillants de la seva generació.
Fou president de l'Associació Catalana de Compositors entre 1997 i 2000, finalitzant el seu mandat un any abans del previst. Durant la seva etapa es va modernitzar l'entitat, creant-se una revista annual dedicada a l'entitat, una col·lecció d'enregistraments en CD i una pàgina web que inclou el catàleg de totes les obres dels compositors membres. També reprengué els intercanvis internacionals i preparà la creació d'un llibre que recull la història dels primers 25 anys de l'entitat. Tanmateix, el seu mandat també es caracteritzà per vetar l'estrena d'obres als cicles de concerts organitzats per l'entitat pel fet d'ésser tonals o d'estar escrites en certs estils.
La seva òpera La Cuzzoni, esperpent d'una veu fou estrenada al Staatstheater de Darmstadt (Alemanya) l'octubre de 2007. El març de 2011 s'estrena en el Staatstheater de Darmstadt (Alemanya) la seva segona òpera, Lord Byron, un estiu sense estiu, amb text de M. Rosich i direcció escènica d'A. Romero. Lord Byron s'estrenà al Gran Teatre del Liceu el 25 de juny del mateix any.

## Òperes

* La Cuzzoni, esperpent d'una veu (2007)
* Lord Byron, un estiu sense estiu (2011)
* Andrómeda encadenada (2021)

## Obra escrita

* Análisis de la Música española del siglo XX (2002)
* Dodecafonismo y serialismo en España (2005)
* Instrumentación y orquestación clásica y contemporánea en 5 volums (2005-2012).

## Referències

* ↑ https://www.csma.es/profesorado.do?metodo=CurriculumProfesor&idProf=30 Arxivat 2010-09-19 a Wayback Machine.
* ↑ «Libros del autor Charles Soler, Agustí · El Argonauta. La librería de la música.» (en castellà). [Consulta: 23 desembre 2017].
* ↑ De Persia, Jorge La Vanguardia, 11-02-2005.
* ↑ «PDF».

## Enllaços externs

* Agustí Charles i Soler - Lloc web oficial
* http://elpais.com/tag/agusti_charles/a/
# Chlorophonia

Chlorophonia és un dels gèneres d'ocells de la família dels fringíl·lids (Fringillidae).

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024), aquest gènere està format per deu espècies:
* Chlorophonia flavirostris - clorofònia de collar groc
* Chlorophonia cyanea - clorofònia de clatell blau
* Chlorophonia pyrrhophrys - clorofònia de pit castany
* Chlorophonia occipitalis - clorofònia de coroneta blava
* Chlorophonia callophrys - clorofònia celladaurada
* Chlorophonia elegantissima
* Chorophonia musica
* Chlorophonia sclateri
* Chlorophonia flavifrons
* Chlorophonia cyanocephala

## Referències

* ↑ «Chlorophonia Bonaparte, 1851» (en anglès). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 20 desembre 2024].
* ↑ «Chlorophonia (Chlorophonia sp.) - Avibase». [Consulta: 20 desembre 2024].
* ↑ «Finches, euphonias, longspurs, Thrush-tanager – IOC World Bird List». [Consulta: 20 desembre 2024].
# Chiroxiphia

Chiroxiphia és un gènere d'ocells de la família dels píprids (Pipridae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per set espècies:
* Chiroxiphia linearis - manaquí cuallarg
* Chiroxiphia lanceolata - manaquí lanceolat
* Chiroxiphia pareola - manaquí dorsiblau
* Chiroxiphia boliviana - manaquí dels iungues
* Chiroxiphia caudata - manaquí blau
* Chiroxiphia bokermanni
* Chiroxiphia galeata

## Referències

* ↑ «Chiroxiphia (Chiroxiphia sp.) - Avibase». [Consulta: 20 desembre 2024].
* ↑ «Chiroxiphia Cabanis, 1847» (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2024].
* ↑ «Cotingas, manakins, tityras, becards – IOC World Bird List». [Consulta: 20 desembre 2024].
# Jerònima de Grevalosa i Romeu

Jerònima de Grevalosa i Romeu (?, - 28 de febrer de 1621) noble, Senyora de Castellar. Era filla de Galceran de Grevalosa, heretar del seu pare el feu de Castellar amb el seu molí, la quadra de les Coromines i el mas de Puigdòdena.
Jerònima es va casar amb Francesc de l'Orde i Sallent, senyor del Castell d'Orpí. Els capítols matrimonials van ser firmats pel febrer de 1577 al Monestir de Montserrat. Francesc de l'Orde el 6 de novembre de 1584 prenia possessió del Castell en nom de la seva muller Jerònima de Grevalosa. El dia 28 de novembre de 1584 Francesc fer inventari del Castell que fou documentat pel notari Gaspar Jofre d'Igualada. El 1607 Jerònima firma un ban que posava fre al relaxament de les costums de l'època i que prohibia entra altres coses: Jurar en nom de Déu, treballar en diumenge i el joc. També posar ordre al dret de castellatge, les pastures i ramats, la data de veremar i respectar les propietats del castell.
Va fer testament el dia 8 de juliol de 1612 fent hereu a Francesc d'Amat i de Grevalosa. Morir el 28 de febrer de 1621, sense fills i vídua.

## Referències

* ↑ B. Mestre, ms, Fr. X. de Garma
* 1 2 Mil Anys d'història, Castell de Castellar- Roser Parcerises i Colomer ISBN 978-84-9375217-0
# Llibre dels Reis

«Llibre dels Reis» té aquests significats:
* Primer dels Reis, llibre de l'Antic Testament, que segueix al Segon de Samuel
* Segon dels Reis, llibre de l'Antic Testament que segueix al Primer dels Reis, amb el qual formava originàriament una unitat
* El Llibre dels Reis, poema èpic escrit pel poeta Firdawsí cap a l'any 1000, que exposa la història i la mitologia de l'Iran des de la creació del món fins a la conquesta de l'islam al segle viii
* Llibre dels reis, crònica
* Llibre de franqueses i privilegis del regne de Mallorca, o Llibre dels Reis, còdex de lleis del segle xiv
# Placa blava

Una placa blava (en anglès blue plaque) és un senyal permanent situat en un indret públic al Regne Unit i en altres llocs per commemorar el contacte entre un emplaçament i una persona famosa o un esdeveniment, amb la funció de ser una indicació històrica. El concepte es fa servir al Regne Unit en dos sentits diferents. Es pot utilitzar per referir-se específicament i de manera restringida al programa "oficial" administrat per l'organització English Heritage, i actualment restringit a emplaçaments situats a la zona del Gran Londres; o es pot utilitzar, informalment, per descriure programes d'altres indrets.
El programa "oficial" es remunta al que es va iniciar el 1866 a Londres, a iniciativa del polític William Ewart, amb l'objectiu d'indicar les cases i les oficines on treballaven persones famoses. Ha estat administrat, successivament, per la Society of Arts (1866–1901), el London County Council (1901–1965), la Greater London Council (1965–1986) i l'English Heritage (1986 fins a l'actualitat). Segueix centrant-se en Londres (ara definit com el Gran Londres), tot i que entre 1998 i 2005, en el marc d'un programa que ja no es segueix, es van erigir 34 plaques en altres indrets d'Anglaterra. Va ser el primer programa d'aquestes característiques del món, i des d'aleshores ha servit per, directament o indirectament, inspirar la majoria dels que existeixen actualment.

## Referències i bibliografia
### Referències

* ↑ Spencer, Howard. «The commemoration of historians under the blue plaque scheme in London». Institute of Historical Research, 2008. [Consulta: 16 juny 2011].
* ↑ «The History of Blue Plaques». English Heritage. [Consulta: 16 desembre 2017].

### Bibliografia

* Cole, Emily; Stephen Fry. Lived in London: blue plaques and the stories behind them. Yale University Press, 2009. ISBN 978-0-300-14871-8.
* Dakers, Caroline. The Blue Plaque Guide to London. Macmillan, 1981. ISBN 978-0-333-28462-9.
* Ito, Kota «Municipalization of memorials: progressive politics and the commemoration schemes of the London County Council, 1889–1907». London Journal, 42, 2017, pàg. 273–90.
* Rennison, Nick. The London Blue Plaque Guide. 3rd. The History Press Ltd, 2009. ISBN 978-0-7524-5050-6.
* Sumeray, Derek. Track the Plaque: 23 Walks Around London's Commemorative Plaques. Breedon, 2003. ISBN 978-1-85983-362-9.
* Sumeray, Derek; John Sheppard. London Plaques. Shire Publications, 2009. ISBN 978-0-7478-0735-3.
# Marisa Paredes

María Luisa Paredes Bartolomé, coneguda simplement com a Marisa Paredes (Madrid, 3 d'abril de 1946 - Madrid, 17 de desembre de 2024), va ser una actriu espanyola de teatre i televisió amb una extensa trajectòria a Espanya, Itàlia i França.
Va iniciar la seva carrera durant els anys 1960 i 1970 en obres de teatre i sèries de televisió i va tenir alguns papers secundaris en films com Goya (1970) o Las bicicletas son para el verano (1983).
Va assolir la fama arran del seu paper protagonista en el film Tacones lejanos (1991), de Pedro Almodóvar, amb qui posteriorment també va treballar a La flor de mi secreto (1995), Todo sobre mi madre (1999) i La piel que habito (2011). També va participar en La vida és bella (1997), El coronel no tiene quien le escriba (1999), El espinazo del diablo (2000) i Després de la pluja (2007), d'Agustí Villaronga, entre d'altres.
Va ser nominada en dues ocasions al Premi Goya a la millor actriu. La seva trajectòria va rebre diversos reconeixements, com el Premi Nacional de Cinematografia (1996), la Medalla d'Or al Mèrit en les Belles Arts (2007), el Fotogramas de Plata (2016) i el Goya d'Honor (2018).
Entre 2000 i 2003 va ser presidenta de l'Acadèmia de les Arts i les Ciències Cinematogràfiques d'Espanya, en una època marcada per les protestes dels artistes per la guerra de l'Iraq.

## Referències

* ↑ 324cat. «Mor l'actriu Marisa Paredes als 78 anys», 17-12-2024. [Consulta: 17 desembre 2024].
* ↑ «Marisa Paredes». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Marisa Paredes, la niña pobre que soñó con ser actriz y fue musa de Almodóvar». La Vanguardia, 01-02-2018.
* ↑ País, El «Marisa Paredes, Goya de Honor 2018» (en castellà). El País [Madrid], 16-10-2017. ISSN: 1134-6582.
# Cyrtanthus odorus

Cyrtanthus odorus és una espècie de planta bulbosa de reproducció afavorida després d'un incendi.

## Distribució

Àfrica del Sud a Natal prop de Pietermaritzburg

## Descripció

bulb ovoide, marró de 2'5 a 4 cm de diàmetre; fulles linears tan llargues com el peduncle. Flors de 10 a 25 cm en umbel·la

## Referències

* ↑ Roskov Y., Kunze T., Orrell T., Abucay L., Paglinawan L., Culham A., Bailly N., Kirk P., Bourgoin T., Baillargeon G., Decock W., De Wever A., Didžiulis V. (ed). «Species 2000 & ITIS Catalogue of Life: 2014 Annual Checklist.».
* ↑ Ker Gawl., 1821 In: Bot. Reg. 6: t. 503
* ↑ WCSP: World Checklist of Selected Plant Families
# Picot de Knysna

El picot de Knysna (Campethera notata) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita selva i boscos de Sud-àfrica al sud del Natal i sud i est de la Província del Cap. Tot i que no és molt abundant i que ha patit per desforetació del seu hàbitat, no es considera en perill d'extinció.

## Referències

* ↑ Winkler, Hans; Christie, David A.; Nurney, David. Woodpeckers : a guide to the woodpeckers of the world. Boston: Houghton Mifflin, 1995, p. 72-73, 232-233. ISBN 0395720435.
* ↑ Gorman, Gerard. Woodpeckers of the World:The Complete Guide. (en anglès). Londres: Christopher Helm, 2014, p. 179-180. ISBN 978-1-4081-4717-7 [Consulta: 27 abril 2020].
# Cantó de Bitche

El cantó de Bitche és un cantó francès del departament del Mosel·la, situat al districte de Sarreguemines. Té 46 municipis i el cap és Bitche.

## Municipis

* Achen
* Baerenthal
* Bettviller
* Bining
* Bitche
* Bousseviller
* Breidenbach
* Éguelshardt
* Enchenberg
* Epping
* Erching
* Etting
* Goetzenbruck
* Gros-Réderching
* Hanviller
* Haspelschiedt
* Hottviller
* Lambach
* Lemberg
* Lengelsheim
* Liederschiedt
* Loutzviller
* Meisenthal
* Montbronn
* Mouterhouse
* Nousseviller-lès-Bitche
* Obergailbach
* Ormersviller
* Petit-Réderching
* Philippsbourg
* Rahling
* Reyersviller
* Rimling
* Rohrbach-lès-Bitche
* Rolbing
* Roppeviller
* Saint-Louis-lès-Bitche
* Schmittviller
* Schorbach
* Schweyen
* Siersthal
* Soucht
* Sturzelbronn
* Volmunster
* Waldhouse
* Walschbronn

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | M. Schell | RI |
| 1949-1955 | M. Lang | RPF |
| 1955-1979 | M. Niederberger | MRP, després Divers droite, després UDF-CDS |
| 1979-1998 | Joseph Schaeffer | Divers droite |
| 1998-2011 | Gilbert Maurer | PS |
| 2011-2015 | Gérard Humbert | Divers droite |
| 2015- | Anne Mazuy-Harter David Suck | UDI |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 | 2013 |
| 13.180 | 14.269 | 14.079 | 14.270 | 14.093 | 14.228 | 13.890 | 34.693 |
| A partir de 1990 : Població sense dobles comptes ||||||||