OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Caecilia subnigricans

Caecilia subnigricans és una espècie d'amfibi de la família Caeciliidae que habita a Colòmbia i Veneçuela en boscos tropicals o subtropicals secs o humits i a baixa altitud, plantacions, jardins rurals i zones prèviament boscoses ara molt degradades.

## Referències

* ↑ «Caecilia subnigricans Dunn, 1942» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 25 octubre 2024].
* ↑ «Amphibian Species of the World 6.2, an Online Reference - Caecilia subnigricans Dunn, 1942» (en anglès). American Museum of Natural History. [Consulta: 24 octubre 2025].
* ↑ «AmphibiaWeb - Caecilia subnigricans». [Consulta: 25 octubre 2024].
* ↑ «Caecilia subnigricans: IUCN SSC Amphibian Specialist Group: The IUCN Red List of Threatened Species 2020: e.T59528A85910814» (en anglès). UICN Red List, 30-06-2020. DOI: 10.2305/iucn.uk.2020-3.rlts.t59528a85910814.en.
# Rock psicodèlic

El rock psicodèlic, conegut també com a acid rock, és un estil musical que vol evocar l'estat alterat de la ment provocat per les drogues de tipus al·lucinogen i, més concretament, les experiències provocades per l'LSD. Comença a mitjan anys 60 a la Costa Oest dels Estats Units, concretament a la ciutat de San Francisco.
Sota la influència del moviment hippie i de la filosofia de la generació beat neix la psicodèlia, que ve a definir un estat de percepció sensorial expansiva que proporciona el consum d'àcids. La legalitat d'aquestes drogues n'afavoreix la seva difusió i consum entre els artistes, i aquesta nova percepció es reflecteix tant en el pop art d'Andy Warhol, com en la literatura, amb Jack Kerouac o William Burroughs, i en la música.
Els músics també componen sota els efectes de l'LSD i per a un públic en el mateix estat. Aquest fet, junt amb el desig d'originalitat de la filosofia hippie, produeix una música amb una gran varietat d'estils de tendència avantguardista: s'utilitzen molts efectes de distorsió (el fuzz, el wah-wah o el flanger), es creen nous sons instrumentals gràcies als sintetitzadors electrònics i en el procés de gravació, gràcies als avenços tecnològics, es produeixen diversos efectes com ara ecos, superposicions de cintes, gravacions reproduïdes al revés, intentant crear un ambient al·lucinogen pròxim al que produeix l'LSD. Es fan obres complexes, amb llargs desenvolupaments instrumentals provinents de la improvisació jazzística. Per primer cop, la música pop-rock es pren massivament d'una manera seriosa; el rock deixa de ser música per ballar; ara s'escolta.
Els grups més famosos del rock psicodèlic californià són Jefferson Airplane i Grateful Dead. El nou estil aviat s'estén i apareixen molts grups influenciats per la psicodèlia: The Beach Boys (1966, Pet Sounds), The Byrds, (1966, Eight Miles High), The Doors, 13th Floor Elevators, Blues Magoos, etc. Fins i tot, la seva influència arriba al R&B i al soul amb grups com Sly and the Family Stone.
Encara que el rock psicodèlic neix als Estats Units, a Gran Bretanya també es farà música psicodèlica: The Beatles (1967, Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band i The Rolling Stones (1967,Their Satanic Majesties Request) editaran discs influïts per aquest estil.
A Catalunya cal destacar el grup Màquina! i músics com Sisa i sobretot Pau Riba.

## Artistes

* Grateful Dead
* Jefferson Airplane
* The Animals (Sky Pilot)
* Arthur Brown
* Tame Impala
* Genesis
* Cream
* The Horrors
* The Doors
* Family
* Iron Butterfly
* The Rolling Stones
* The Beatles (album Sgt. Peppers Lonely Hearts Club Band, 1967)
* Captain Beefheart (album Trout Mask Replica, 1969)
* Frank Zappa & Mothers Of Invention
* Quicksilver Messenger Service
* Jimi Hendrix (Purple Haze)
* Pink Floyd (Syd Barrett)
* Love (àlbum Forever Changes, 1967)
* The Move
* The Beach Boys
* Kaleido Scope
* The Pretty Things
* Small Faces
* Vanilla Fudge
* Velvet Underground
* Wizard
* The Zombies
# Casa Salvat

La casa Salvat és un edifici situat al carrer de Calàbria, 192, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C). Actualment es conserva englobat en un edifici modern.

## Història

L'any 1912, en el conjunt d'edificis destinats a la seu de l'Editorial Salvat, l'arquitecte i propietari Pau Salvat i Espasa projectà el seu habitatge particular en un extrem del solar.
Entre els anys 1987 i 1988, la immobiliària Núñez i Navarro va promoure una nova edificació al xamfrà dels carrers de Calàbria, 191-193 i de Mallorca, 51-53. L'arquitecte Carles Ferrater, amb la col·laboració de J.M. Cartañà i J.L. Canosa, van incorporar la façana de l'edifici original a la nova edificació, en un intent de manteniment d'elements patrimonials.

## Descripció

Consta de planta baixa, pis i golfes. amb una espectacular façana amb tribuna arrodonida. A la planta baixa hi ha tres obertures: una finestra, un gran finestral i al costat dret la porta d'accés, totes elles amb tancaments de ferro forjat.
El parament és de carreus encoixinats de pedra de Montjuïc que conforma una orla coronada per volutes. D'aquesta manera queda emmarcada la gran tribuna voladissa amb finestres de fusta i vidre del primer pis. Sobre aquestes finestres corren les golfes, amb vuit òculs col·locats al damunt de garlandes de pedra. Però l'element que esdevé el centre visual de la façana gràcies a la seva plasticitat són els mosaics en trencadís amb decoracions vegetals que s'estenen pel coronament corbat de l'edifici, emmarcant els òculs.

## Referències

* ↑ «Casa Salvat». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 4 5 «Casa Salvat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Pablo Salvat. Mallorca (45-49) i Calabria (191-193). Construir edifici destinat a editorial i annexos a uns terrenys. (Coneguda com a casa Salvat)». Q127 Eixample 13484/1912. AMCB, 01-03-1912.

## Enllaços externs

* «Casa Salvat». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Kokaral

Kokaral (en Kazakh Көкарал – Illa verda) va ser fins al 1973 una illa al Kazakhstan, a la part nord del mar d'Aral. Tenia una superfície de 273 km² (1960), i el seu punt més alt de 163 metres era el turó anomenat Daut. En la seva costa nord se situen els pobles de pescadors de Kokaral, Avan i Akbasty.
El 1973, degut a la reducció del mar d'Aral, l'illa va quedar connectada al continent en el seu extrem occidental, i va esdevenir la Península de Kokaral. Des de 1987, en què es va connectar a la terra circumdant també en el seu extrem oriental, sobre l'estret Berg, convertint la península en un istme que separa el mar d'Aral Nord i el Mar d'Aral Sud.
El 2005 es va completar el Dic de Kokaral a través de l'Estret de Berg. El dic atura el flux d'aigua del mar d'Aral Nord cap al mar d'Aral Sud, a través de l'estret de Berg i, per tant, contribueix a estabilitzar i incrementar el nivell de l'aigua al mar del nord.

## Vegeu també

* Dic de Kokaral
# International Digital Publishing Forum

L'International Digital Publishing Forum (IDPF) és una associació comercial per a la indústria editorial digital, creada per establir un estàndard per a la publicació de llibres electrònics. És responsable de la norma EPUB utilitzada actualment per la majoria dels e-readers.
A partir de l'Open eBook Publication Structure o "OEB" (1999), creada lliurement a partir d'HTML, es defineix llavors la OPS (Open Publication Structure), l'OPF (Open Format Packaging) i l'OCF (Open Container Format). Aquests formats són la base de l'EPUB.
Si bé les normes bàsiques estan establerts (pàgines, hipervincles, definició de taula de continguts, autors, etc.), algunes altres normes tenen a veure amb el camp del maquinari, com ara els de l'energia i les característiques dels dispositius de lectura de maquinari, i encara estan canviant i evolucionant. Altres normes per al comerç electrònic (inclosa la gestió de drets digitals), estan lligats a la forma en què el llibre electrònic és venut o lliurat i, per tant, estan controlats pels venedors.

## Enllaços externs

* International Digital Publishing Forum
# Retinopatia

La retinopatia és un terme mèdic per a fer referència a qualsevol malaltia no inflamatòria que afecta a la retina, i que pot causar ceguesa.
Per tant, no és una malaltia única sinó que es designa en aquest nom a un conjunt d'afeccions diferents i es refereix sovint a malalties vasculars de la retina o un dany a la retina causada per un flux de sang anormal. La degeneració macular associada a l'edat s'inclouria tècnicament sota aquest terme de retinopatia, però sovint es presenta com una entitat separada. La retinopatia per malaltia vascular de la retina es pot classificar generalment en tipus proliferatius i no proliferatius. Freqüentment, la retinopatia és una manifestació ocular d'una malaltia sistèmica com es veu en la diabetis o la hipertensió. La diabetis és la causa més comuna de retinopatia als països del primer món. La retinopatia diabètica és la principal causa de ceguesa en persones en edat de treballar. Se suposa que és la causant del 5% de la ceguesa a tot el món i és una malaltia ocular prioritària designada per l'Organització Mundial de la Salut.

## Referències

* ↑ Diccionari enciclopèdic de Medicina
* ↑ «Definition of RETINOPATHY» (en anglès).
* ↑ Robbins; Coltran. Pathologic Basis of Disease. Philadelphia, PA: Elsevier, 2010, p. 1616–1617. ISBN 978-1-4160-3121-5.
* ↑ American Academy of Orgasams. Retina and vitreous. 2011–2012, 2012, p. 271. ISBN 9781615251193.
* ↑ «Diabetic Retinopathy».
* ↑ Cheung, Ning. Diabetic retinopathy, 26 juny 2010. DOI 10.1016/S0140.
* ↑ «WHO | Priority eye diseases».
# Typhlonectes compressicauda

Typhlonectes compressicauda és una espècie d'amfibis gimnofions de la família Caeciliidae. Habita al Brasil, Colòmbia, Guyana francesa, Guyana, el Perú, Veneçuela i, possiblement, Bolívia i Surinam. Els seus hàbitats inclouen boscos secs tropicals o subtropicals, pantans, rius, intermitent llacs d'aigua dolça, aiguamolls d'aigua dolça, cursos intermitents d'aigua dolça, zones d'emmagatzematge i tractament d'aigua, estanys, zones d'irrigació i canals i dics.
# 53a Brigada Mixta (Exèrcit Popular de la República)

La 53a Brigada Mixta va ser una de les Brigades Mixtes creades per l'Exèrcit Popular de la República per a la defensa de la Segona República Espanyola durant la Guerra Civil Espanyola. Va estar present en el front de Madrid durant tota la guerra.
La unitat va ser creada el gener de 1937, al front de Madrid, a partir d'elements de l'antiga Agrupació «López Tovar». El primer cap de la unitat va ser el major de milícies Vicente López Tovar, amb José Conesa Arteaga, de les Joventuts Socialistes Unificades (JSU), com a comissari.
La 53a Brigada Mixta es va enquadrar en la 7a Divisió del VI Cos d'Exèrcit. Durant la major part de la contesa la unitat va romandre al front de Madrid, guarnint un sector poc actiu. El 9 de desembre de 1938 el major de milícies López Tovar va ser substituït pel major de milícies Lucio Bueno Sánchez. Al març de 1939, durant el cop de Casado, es va mantenir fidel al govern; quan les forces casadistes es van imposar, van canviar els comandaments de la unitat. Va romandre en les seves posicions fins a la fi de març de 1939, amb el final de les hostilitats.

## Comandaments
### Comandants

* Major de milícies Vicente López Tovar;
* Major de milícies Lucio Bueno Sánchez;
* Major de milícies Roberto Gutiérrez Rubalcaba;

### Comissaris

* José Conesa Arteaga, de les JSU;

### Caps d'Estat Major

* capità d'infanteria Isaías Castillo Vicuña;
* capità de milícies Pedro Hernáiz Marco;
* tinent de milícies Roberto Rodríguez Sellés;
* tinent de milícies Eduardo Aguenralde;

## Referències

* 1 2 3 Engel, 1999, p. 58.
* 1 2 Martínez de Baños, 2007, p. 340.

## Bibliografia

* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas mixtas del Ejército Popular de la República (en castellà). Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
* Martínez de Baños, Fernando. El Maquis. Una cultura del exilio español (en castellà). Delsan Ediciones, 2007. ISBN 978-84-95487-58-2.
# Cal Coma (Guissona)

Cal Coma és un edifici de Guissona (Segarra) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici modernista de quatre plantes, molt interessant per la decoració incisa que presenta la seva façana.
A la planta baixa hi ha un portal rectangular amb els angles arrodonits i una motllura llisa de pedra. El parament d'aquest primer cos presenta una filada de carreus de pedra regulars amb incisions.
Al primer pis, un balcó amb barana de forja i una porta balconera rectangular amb una motllura amb dos flors.
Els segon pis està dividit de l'anterior per una línia d'imposta molt pronunciada i repeteix el mateix esquema amb unes dimensions més reduïdes.
En la zona de la golfa trobem dues finestres rectangulars amb motllura llisa, i al centre d'aquestes un medalló amb la data de "1920". El parament d'aquest cos de façana és llis i es corona amb una cornisa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Coma». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2018].
# SL (Complexitat)

En teoria de la complexitat, la classe de complexitat SL és el conjunt dels problemes de decisió que poden ser resolts amb una màquina de Turing no determinista en espai log(n) tal que:
* si la resposta és SI, existeix algun camí de còmput que accepta l'entrada
* si la resposta és NO, tots els canins han rebutjat l'entrada
* si la màquina pot fer una transició no determinista entre una configuració A i una configuració B, també pot fer la transició simètrica (fer una transició entre la configuració B a la configuració A).
Aquesta màquina es coneix com a màquina de Turing simètrica.

## Relació amb d'altres classes

El 2004 Omer Reingold va demostrar que la classe SL = L. Això ve a dir que la condició de simetria de la màquina de Turing no determinista la converteix en una màquina de Turing determinista.
SL és dins de DSPACE (log$^{3/2}$n).
També se sap que SL és co-SL i, per tant, que SL$^{SL}$ = SL.
Per tant, es te que:
    $\mathrm {L} =\mathrm {SL} \subseteq \mathrm {NL}$

## Referències

* ↑ H., Papadimitriou, Christos. Computational complexity. Reading, Mass.: Addison-Wesley, 1994. ISBN 0201530821.
* ↑ «Complexity Zoo:S - Complexity Zoo» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-08-27. [Consulta: 1r desembre 2018].
* ↑ Lewis, Harry R.; Papadimitriou, Christos H. «Symmetric space-bounded computation». Theoretical Computer Science, 19, 2, 8-1982, pàg. 161–187. DOI: 10.1016/0304-3975(82)90058-5. ISSN: 0304-3975.
* ↑ George, Michael Goderbauer, Stefan. «ECCC - TR04-094» (en anglès). [Consulta: 1r desembre 2018].
* ↑ Nisan, N.; Szemeredi, E.; Wigderson, A. «Undirected connectivity in O(log/sup 1.5/n) space» (en anglès). SFCS '92 Proceedings of the 33rd Annual Symposium on Foundations of Computer Science. IEEE, 1992. DOI: 10.1109/sfcs.1992.267822.
* ↑ Nisan, Noam; Ta-Shma, Amnon «Symmetric logspace is closed under complement». STOC '95 Proceedings of the twenty-seventh annual ACM symposium on Theory of computing. ACM, 29-05-1995, pàg. 140–146. DOI: 10.1145/225058.225101.
# Crotaphatrema tchabalmbaboensis

Crotaphatrema tchabalmbaboensis és una espècie d'amfibis gimnofions de la família Caeciliidae. És endèmica del Camerun. Els seus hàbitats naturals inclouen montans secs i prades tropicals o subtropicals a gran altitud. Té una gran proximitat genètica i morfològica a C. lamottei. Es diferencia de les altres dues espècies que formen el gènere Crotaphatrema per la presència de solcs transversals als collars, un patró de color lateral serrat i altres caràcters morfològics.

## Referències

* ↑ Simon Loader, Dwight Lawson, Mark Wilkinson, John Measey. Crotaphatrema tchabalmbaboensis. UICN 2012. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2012, consultada el 11 abril 2014.
* ↑ Doherty-Bone, Thomas; Ndifon, Roland Kebuh; San Mauro, Diego; Wilkinson, Mark; LeGrand, G. Nono; Gower, David «Systematics and ecology of the caecilian Crotaphatrema lamottei (Nussbaum) (Amphibia: Gymnophiona: Scolecomorphidae)» (resum). Journal of Natural History, 45, 2011, pàg. 827-841(15).
* ↑ Dwight P. Lawson «A New Caecilian from Cameroon, Africa (Amphibia: Gymnophiona: Scolecomorphidae)» (resum). Herpetologica, 56, 2000, pàg. 77–80.
# Cal Parrissa

Cal Parrissa és una casa gòtica de Guissona (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de planta noble construïda a base de carreus de pedra molt ben treballats. És una construcció de quatre plantes que data d'inicis del segle xvi, tal com ens indica la dovella central del portal d'entrada, on es llegeix amb dificultat la data 1500.
Accedim a l'edifici a través d'un portal amb un arc de mig punt dovellat emmarcat per dues finestres rectangulars de petites dimensions.
A la primera planta s'observen dos balcons amb baranes de ferro forjat i dues portes balconeres rectangulars.
Al segon pis trobem dues finestres rectangulars amb ampit sense cap mena de decoració.
L'edifici és coronat amb una golfa molt interessant que presenta una galeria amb vuit arcuacions de mig punt dividida amb petits pilarets quadrangulars i una senzilla cornisa, que ens recorda els casals renaixentistes italians.
Als baixos de l'edifici s'ha disposat un petit aparador amb mobiliari i elements antics que s'han recuperat de les golfes de la casa.

## Història

Algunes fonts bibliogràfiques diuen que la noblesa d'aquest edifici es deu a què va pertànyer a una família de comerciants adinerada.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Cal Parrissa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2018].
# Kyusaku Ogino

Kyūsaku Ogino (japonès: 荻野 久作, Ogino Kyūsaku) (Toyohashi, 25 de març del 1882 - Niigata, 1 de gener del 1975), va ser un ginecòleg japonès conegut per les seves investigacions sobre el període de fecunditat del cicle menstrual femení i pel mètode anticonceptiu al qual donà nom.
Nomenat cap de la clínica ginecològica de Niigata, a la dècada de 1920 començà a estudiar les variacions que es produeixen en la menstruació (que teòricament se suposava regular) de manera rigorosa, verificant els canvis per dies, i no per setmanes com fins llavors era habitual. El 1923 donà a conèixer el mètode anticonceptiu basat en els períodes de fecunditat del cicle menstrual, gairebé al mateix temps que l'austríac Hermann Knaus, per la qual cosa va rebre el nom de Mètode Ogino-Knaus. Per ser totalment natural, aquest mètode fou l'únic acceptat per l'Església Catòlica.
No obstant, la seva publicació es va veure envolta en polèmica degut al rebuig de gran part de la comunitat mèdica de l'època a la investigació de l'anticoncepció, argumentant raons religioses, morals i polítiques (es limita la capacitat demogràfica d'una nació i, per tant, les bases del seu poder).
En els seus experiments, Ogino utilitzà 557 assajos recollits en nou estadístiques, aconseguint establir relacions en 542 d'ells; la conclusió va ser que l'inici de l'ovulació varia entre el setzè o catorzè dia abans de la següent menstruació, situant-se els dies fèrtils des dels tres dies anteriors a l'ovulació fins als cinc posteriors, amb dos períodes d'esterilitat abans i després d'aquests dies.
El mètode té un alt índex d'error, donat que no preveu les irregularitats del cicle degudes a raons biològiques o psicològiques o el trencament del fol·licle en qualsevol moment del cicle, tot i que posteriorment la termometria basal ajudà a millorar els resultats (detecta l'inici de l'ovulació). Ogino també estudià la durada del poder fecundant dels espermatozous, establint-la entre trenta i quaranta-vuit hores.

## Vegeu també

* Planificació familiar natural

## Referències

* ↑ «Kiusaku Ogino» (en castellà).
# Iodama

Iodama (en grec antic Ἰοδάμα), segons la mitologia grega, és filla de l'atenenc Itonos i, per tant, neta d'Amficcíon, de l'estirp de Deucalió. Zeus la va estimar i va donar-li una filla, Tebe, que Zeus va donar per esposa a Ògig.
Era sacerdotessa d'Atena Itònia, a la ciutat de Coronea, a la Beòcia. Una nit se li va aparèixer la deessa i la va transformar en pedra. Tenia un altar dedicat a ella al temple d'Atena i en temps de Pausànias encara cada dia una dona repetia tres vegades, alimentant el foc ritual: "Iodama és viva i demana foc". Una llegenda que explica Tzetzes fa de Iodama germana d'Atena. Aquesta deessa de caràcter guerrer va matar accidentalment la seva germana Iodama mentre s'exercitava amb les armes.

## Referències

* 1 2 Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 296. ISBN 9788496061972.
* ↑ Diccionario de mitología clásica (C. Falcón, E. Fernández-Galiano y R. López Melero), Alianza editorial
# Ichthyophis elongatus

Ichthyophis elongatus és una espècie d'amfibis gimnofions de la família Ichthyophiidae. És endèmica d'Indonèsia. El seu hàbitat natural inclou boscos tropicals o subtropicals secs a baixa altitud, rius, corrents intermitents d'aigua, plantacions, jardins rurals, zones prèviament boscoses ara molt degradades, terres d'irrigació, i terra cultivable inundada per estacions. Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.
# Ca la Ventureta

Ca la Ventureta és un edifici de Guissona (Segarra) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa modernista, feta amb pedra i ferro forjat que combina les línies rectes i corbes. Consta de planta baixa, dos pisos i golfes, separades entre si per una ampla motllura i amb una decoració de daus entre el segon pis i les golfes.
A la planta baixa hi ha una porta d'entrada de fusta amb ferro forjat a la part superior, que presenta formes geomètriques; és rectangular i amb angles superiors arrodonits, envoltada tota ella per una gran motllura de pedra treballada, amb mènsula central amb inicials, que recolza sobre sòcol de pedra de formes ondulades.
Al primer i segon pis, hi ha obertures rectangulars amb angles superiors arrodonits i barana de ferro forjat, al primer pis de formes sinuoses i al segon semicircular, ambdós decorats amb línies geomètriques. La façana és feta de carreus de pedra i mitja columna que la recorre fins a les golfes. Aquestes consten d'una barana de pedra que al centre té barana de ferro ovalada i els barnillons senzills. Les obertures i la façana semblen de construcció més moderna.

## Referències

* 1 2 3 «Ca la Ventureta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2018].
# Iris (mitologia)

Iris (del grec Ἶρις) era una deessa en la mitologia grega considerada missatgera dels déus de l'Olimp, com Hermes (segons apareix a la Ilíada). És la filla de l'oceànida Electra i del tità Taumant i, per tant, germana de les harpies.
S'acostumava a representar amb un vestit de colors, ja que simbolitza l'arc de Sant Martí, i d'una forma més general, la unió entre el cel i la terra, entre els déus i els homes. Se la representa amb ales i revestida amb un vel lleuger, que s'acoloreix amb el sol amb tots els colors de l'arc. Porta un caduceu i un petit flascó amb aigua de l'Estígia, amb què adorm tots aquells que cometen perjuri.
Iris transmet, igual que Hermes, els missatges, les ordres i els consells dels déus, especialment de Zeus i sobretot d'Hera, de la qual sembla gairebé la serventa. De vegades altres divinitats sol·liciten els seus serveis. Va lligar el Lleó de Nemea per portar-lo a la regió homònima.

## Referències

* ↑ Ovidi Nasó, P.; Revisat i traduït per Adela M.ª Trepat i Anna M.ª de Saavedra. Les Metamorfosis, V. III. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1932. p. 20
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i llatina. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 297. ISBN 9788496061972.
* ↑ Oriol Dauder, Joan A. Diccionari d'éssers fantàstics. Quid pro quo, 2019 [Consulta: 8 octubre 2020].
Viccionari