OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Torre de vigilancia

Torre de vigilància és una obra pictórica sense títol, realitzada a 1984 per Sigmar Polke, pintor alemany postmodern, especialment popular al món del Pop art i del Realisme capitalista.
Aquesta obra es va desenvolupar en un context sociocultural d'anàlisi traumàtic del passat, concretament des de la Segona Guerra Mundial, de la qual Alemanya va eixir com vençuda, a més d'haver sigut culpable de l'extermini jueu. Alemanya va quedar fragmentada en dos països d'ideologies polaritzades fins a 1989, amb la Caiguda del mur de Berlín. L'obra recull de manera marcada aquest context de la Berlín Occidental, de caràcter capitalista i federal. D'aquesta forma, les obres de Polke pertanyen al corrent del realisme capitalista alemany, que qüestiona tota la producció artística de caràcter soviètic i comunista.
L'obra esta realitzada sobre llenç nu, substituït per un paper de bombolles. Aquesta obra està ben conservada gràcies als tractaments del departament de Restauració de l'IVAM.

## Referències

* 1 2 3 Institut Valencià dÁrt Modern. 50 obras maesstras de la Colección del IVAM : 1900-1950. València: Institut Valencià dÁrt Modern, 2019. ISBN 978-84-482-6416-1.
# Tub Annubar

El tub Annubar és un dispositiu de mesura de flux utilitzat en la indústria de processos químics i petroquímics. Es tracta d'un tub cilíndric amb unes escales especials que es col·loca en una corrent de fluid i utilitza la pressió diferencial per mesurar el flux volumètric a través del tub. El tub Annubar es fa servir comunament en instal·lacions de processos químics i petroquímiques per mesurar el flux de fluids a través de conductes o tanques. També es pot fer servir en altres aplicacions, com ara en la mesura del flux d'aire en sistemes de ventilació.
El tub Annubar és un tipus específic de tub Pitot que utilitza una sèrie d'obertures al llarg del seu longitud en lloc d'una sola obertura. Aquest disseny permet mesurar la pressió diferencial a diferents punts al llarg del tub, cosa que facilita la determinació del flux volumètric a través del tub. En general, el tub Annubar es considera més precís que el tub Pitot en la mesura del flux volumètric, ja que es pot ajustar millor a la geometria del corrent de fluid. No obstant, el tub Pitot és més fàcil de instal·lar i pot ser més adequat per a aplicacions on la precisió no és tan important.

## Referències

* ↑ «Tubo Annubar | Número de Mach | Presión» (en castellà). [Consulta: 5 juny 2020].
* ↑ «-Tubo Annubar» (en castellà). [Consulta: 5 juny 2020].
# Passatge del Baixador de la Riba

El passatge del Baixador de la Riba és una obra del Pont de Suert (Alta Ribagorça) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antic passatge d'accés a la ribera del Noguera Ribagorçana. Es part de la planta baixa i baixos d'una casa típica que conforma la plaça Mercadal.
El pendent molt fort del carreró actualment està enrasat al nivell de la plaça, tancant l'accés directe al riu.
El més significatiu són els capitells tallats en pedra que rematen les columnes de la façana, amb influències romàniques.

## Referències

* 1 2 3 «Passatge Baixada de la Riva». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 desembre 2018].
# Acer sempervirens

Acer sempervirens és una espècie de planta amb flors del gènere Acer dins la família de les sapindàcies (Sapindaceae). Son plantes natives del llevant mediterrani, Grècia, Turquia, Líban i Síria
És un arbust o petit arbre de fulla perenne o semiperenne, el qual pot arribar a mesurar 10 m d'alçada amb un tronc de 50 cm de diàmetre. L'escorça és de color gris fosc, llisa als arbres joves, formant escames i fissures superficialment als arbres madurs. Els brots són de color verd inicialment, tornant-se marró opac al segon any. Les fulles són oposades, dures i coriàcies en la seva textura, d'1 a 4 cm de llarg i d'1 a 3 d'ample, de color verd fosc brillant, simples o amb tres lòbuls. Els lòbuls tenen el marge sencer. Les flors són de color groc verdós, produïdes en petits corimbes penjants. El fruit és una doble sàmara amb dues llavors rodones alades, les ales de les quals mesuren d'1,5 a 3 cm de llarg, i s'estenen en un angle agut.
És una de les espècies del gènere més tolerants a la sequera i a la calor, i succeeixen als vessants secs i en solejades elevacions moderades. Està estretament relacionada amb Acer monspessulanum de més al nord i oest d'Europa, amb la diferència de ser més petita, amb fulles perennes més petites i sovint amb forma d'arbust.
Acer sempervirens a vegades s'usa com a arbre ornamental a l'oest d'Europa. Va ser introduïda a Gran Bretanya el 1752.

## Referències

* ↑ «Acer sempervirens» a The Plant List. Data consulta: 08 de gener de 2014.
* ↑ «Acer sempervirens» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 9 juliol 2023].
* 1 2 Rushforth, K. (1999). Trees of Britain and Europe. Collins ISBN 0-00-220013-9
* 1 2 Mitchell, A. F. (1982). The Trees of Britain and Northern Europe. Collins ISBN 0-00-219037-0
* ↑ Huxley, A., ed. (1992). New RHS Dictionary of Gardening. Macmillan ISBN 0-333-47494-5
# Kiwikiu

El kiwikiu (Pseudonestor xanthophrys) és un moixó de la família dels fringíl·lids (Fringillidae) endèmic de l'Illa de Maui, a les Hawaii. És l'única espècie del gènere Pseudonestor Rothschild 1893.

## Descripció

* És un dels majors fringíl·lids nadius de les Hawaii, amb una llargària d'uns 14 cm i un pes de 20 - 25 grams.
* Color groc al pit, galtes ventre. Color verd oliva a les ales, capell, cua i dors. Línia superciliar groc brillant.
* La mandíbula superior del bec, de color gris fosc, té forma de ganxo i l'inferior és més clara.
* Els mascles són majors que les femelles.

## Hàbitat i distribució

Nadiu del bosc humit de les muntanyes de l'illa de Maui, a les Hawaii. Actualment als vessants del Haleakala.

## Estatus i conservació

Avui es considera en perill crític d'extinció, debut a la pèrdua del seu hàbitat natural transformat per a l'aprofitament per l'agricultura, la ramaderia i la silvicultura, a més de la introducció de mosquits transmissors de la malària aviar, rates que preden sobre els ous i els joves, i grans herbívors que destrueixen la vegetació. Segons un recompte realitzat en 2009 en la Reserva Waikamoi s'estima que hi ha prop de 20 ocells per quilòmetre quadrat a les zones favorables, i que la població es manté estable o augmenta lleugerament gràcies a les mesures proteccionistes emprades els darrers anys.

## Referències

* ↑ «Kiwikiu». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
* ↑ El pinsà de bec de cotorra a BIRDLIFE (anglès) Rev. 01/10/2011
# Manaquí alablanc

El manaquí alablanc (Machaeropterus deliciosus) és un ocell de la família dels píprids (Pipridae).

## Hàbitat i distribució

Habita el bosc humit i vegetació secundària als vessants dels Andes, des de l'oest de Colòmbia central, cap al sud, fins al nord-oest de l'Equador.

## Referències

* ↑ «Manaquí alablanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2023(català)
* ↑ Robert Ridgely i Guy Tudor. 2009, Machaeropterus deliciosus, p. 495, en Field guide to the songbirds of South America: the passerines – 1st ed. – (Mildred Wyatt-World series in ornithology). ISBN 978-0-292-71748-0
# Mim de la Patagònia

El mim de la Patagònia (Mimus patagonicus) és un ocell de la família dels mímids (Mimidae).

## Hàbitat i distribució

Viu als vessants arbustius i zones obertes de les terres baixes del centre i sud de l'Argentina i sud de Xile.

## Referències

* ↑ «Mim de la Patagònia». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Miner alafosc

El miner alafosc ( Geositta saxicolina) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).
Viu als vessants pedregosos amb vegetació dispersa dels Andes, del centre de Perú.

## Referències

* ↑ «Miner alafosc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021 (català)
# Sant Antoni (Ribes de Freser)

Sant Antoni és una ermita dedicada a Sant Antoni de Pàdua al terme municipal de Ribes de Freser, a la comarca del Ripollès, sobre un turó a 1.271 metres d'altitud. Es va construir el segle xvii amb motiu d'una promesa feta per un rector a un fidel. Darrere la capella hi ha l'antiga casa dels ermitans; tingué una època daurada al llarg del segle xviii, però decaigué amb les guerres carlines del XIX, es construí un nou edifici el 1916 que fou cremat durant la Guerra Civil es va refer l'any 1944, des de llavors no s'ha canviat res més. Tant la capella, les dependències dels ermitans com l'altre edifici, guarden el mateix estil confonent-se les parets d'uns i altres. Destaca a un costat de la construcció, en el mur que podia ser l'absis pla, una torre campanar quadrada amb finestres al quatre costats, es conserva un retaule abarrocat en bon estat de conservació. Davant l'entrada es pot contemplar el pou, en molt bon estat. En un vessant del punt més alt hi ha un monument, una pedra amb la cara d'en Félix Rodríguez de la Fuente.
Uns metres per dessota de l'ermita hi ha una petita construcció envoltada d'antenes que fan de repetidor de senyals de televisió i radio a la Vall de Ribes. També hi ha un mirador que ens ofereix una magnífica panoràmica on es poden veure els pobles de: Pardines, Bruguera, Ventolà, Dòrria i Ribes de Freser, també es poden contemplar les muntanyes de Núria, el Taga, i el pic més alt d'aquestes contrades el Puigmal. Sobre aquest mirador hi ha un búnquer de la guerra civil, que es va construir un cop acabada la guerra per a poder vigilar la Vall de Ribes.
La seva edificació es deu a una actuació immobiliària provocada per un bé moble, un fuster de Ribes anomenat Magí, havia adquirit un quadre de Sant Antoni de Pàdua a un pintor francès i no sabia què fer-ne. el rector de Dòrria Mossén Jaume Bonada, el 1661 va fer la prometença de bastir-li una capella si curava Teresa de Solanell, membre d'una notable família de Ribes. El resultat va ser que el 1665 es donava per construïda la capella amb l'impuls del mossèn i l'ajut de la víctima restablerta.

## Referències

* ↑ «Sant Antoni de Ribes». Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 3 juliol 2016].
# Parc de la Primavera

El parc de la Primavera es troba a la muntanya de Montjuïc, al districte de Sants-Montjuïc de Barcelona. Va ser creat en 2007 amb un projecte de Patrizia Falcone. Aquest parc va ser concebut amb criteris d'autosuficiència i sostenibilitat, una de les premisses bàsiques en la creació d'àrees verdes a la ciutat comtal en l'actualitat, com els parcs de Can Rigal, de Torrent Maduixer i el de Rieres d'Horta.

## Descripció

Es troba entre el barri del Poble-sec i el vessant nord de la muntanya de Montjuïc, al costat del parc del Mirador del Poble Sec. Es tracta d'una zona de fort desnivell, resolt a través d'una sèrie de rampes i escales. Sota el sòl del parc es troba un centre de tractament de residus, el Parc de Neteja de la Zona Sud, obra dels arquitectes Eileen Liebman, Fernando Villavecchia i Mireia Comajuncosa, construït ja amb la intenció de situar damunt una zona verda. Diverses xemeneies d'aquest complex sobresurten de la coberta de l'edifici i s'integren de forma harmoniosa en el jardí superior, com a elements decoratius del parc. La vegetació és típicament mediterrània, entre la qual destaquen els pins blancs, els àlbers i els salzes. El parc disposa d'una àrea de jocs infantils i una altra per a gossos, i acull un ambulatori, el CAP Les Hortes. En el seu recinte es troben les restes d'un refugi antiaeri de la Guerra Civil espanyola.

## Vegeu també

* Parcs i jardins de Barcelona

## Referències

* ↑ Paisatgisme urbà. Barcelona. Barcelona: Ajuntament de Barcelon, 2012. ISBN 8498503558 [Consulta: 17 maig 2018].
* ↑ «Parc de la Primavera». Parcs i Jardins. Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 17 maig 2018].
# Sanatori Antituberculós

El Sanatori Antituberculós és una obra modernista de Barcelona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici aïllat situat al barri de can Rectoret de l'arquitecte Joan Rubió i Bellver construït entre el 1903 i el 1905. Originàriament estava format per un conjunt d'edificacions destinades a un sanatori antituberculós de les quals només se n'ha conservat la bugaderia o safareig, una zona utilitzada per la neteja i desinfecció de les instal·lacions.
L'edifici de dos pisos presenta un cos central de planta circular rodejada per una mena d'absidioles semicirculars amb les cobertes còniques revestides de trencadís ceràmic. Al parament de la façana trobem per nombroses obertures consistents amb finestres corregudes. Disposa de dos nivells amb finestres corregudes que trenquen el parament de la façana. A la planta baixa s'hi accedeix per la porta situada a la part nord, mentre que a la primera hi ha un pont. Tot l'edifici és fet amb totxo massís. En destaca la simplicitat, la complexitat espacial i l'elegància constructiva dels safareigs.

## Història

Aquest edifici respon a un projecte més ampli d'urbanització de torres aïllades en una primera fase i d'una zona de jardins residencials en un segon projecte. La Societat Anònima del Tibidabo promou la casa Roviralta, la Casacoberta i Fornells i el conjunt residencial de El frare Blanc per la família Roviralta entre el 1901 i el 1907 però acabat posteriorment el 1914.
En una segona fase de promoció, però que no va acabar-se de posar a la pràctica, s'havia d'enllaçar el vessant nord de la muntanya fins al ferrocarril de Sabadell i Terrassa. El projecte anava destinat a l'ús del Tibidabo com una ciutat jardí residencial amb un segon funicular fins al Sanatori Antituberculós. D'aquest conjunt només es va arribar a construir el Sanatori per l'empresa denominada precisament Sanatori del Tibidabo, S.A. Aquesta edificació, però, no va arribar mai a utilitzar-se i va ser destruïda durant la guerra civil. Actualment en mal estat, només es conserva l'edifici projectat el 1903 com un espai aïllat destinat a safareig i desinfecció del sanatori.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sanatori Antituberculós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 desembre 2017].
* ↑ Solà-Morales, Ignasi. Joan Rubió i Bellver y la fortuna del gaudinismo, p. 43.

## Enllaços externs

* «Sanatori Antituberculós». Cercador Patrimoni Arquitectònic. Ajuntament de Barcelona.
# Jaciment Arqueològic de Puig Castellar (Sant Vicenç dels Horts i Cervelló)

El jaciment arqueològic ibèric de Puig Castellar està localitzat en els municipis de Sant Vicenç dels Horts i Cervelló. Data de l'època ibèric ple fins a l'ibèric final (650-50 aC). S'hi han dut a terme quatre campanyes arqueològiques: 1957, 1962, 1985 i 1997, les dues últimes d'urgència. El jaciment presenta un mal estat de conservació.

## Morfologia de l'assentament

Considerat com a lloc o centre d'explotació agrícola amb àrea d'emmagatzematge de sitges, s'ha localitzat una habitació sense estructures, conjuntament, amb una representació gràfica sobre pedra. Així mateix, hi ha una possible petita explotació de ferro local, on hi hauria restes d'escòria de metall i cubetes.
Actualment, les diferents estructures documentades durant les diferents intervencions, juntament amb diversos sondatges realitzats, s'han tornat a tapar un cop s'han acabat aquestes intervencions. El jaciment presenta molt poca potència per poder trobar-hi estructures, la instal·lació d'un dipòsit municipal en el vessant nord del turó i els forats realitzats per furtius, afegit a l'espoli i robatori dels seus materials, fa que es pugui considerar com un jaciment pràcticament arrasat.

## Restes materials

En les sitges excavades durant les dues primeres campanyes, pràcticament no es documenten restes materials, en canvi, les dues sitges excavades el 1997 sí que presenten abundància de material. Aquestes sitges i les anteriors excavacions presenten diferent material com ceràmica campaniana B, una llàntia, tègula romana i parets fines tardorepublicanes. Aquestes restes demostren la utilització d'aquestes restes com a abocadors durant el segle II-I aC.
Altres troballes interessants serien una escultura amb espirals juntament amb cassoletes, la qual, es va trobar a les rodalies del jaciment. Així mateix, en una última actualització de la carta arqueològica, s'ha documentat abundant material ceràmic en el cim i els diferents vessants del Puig Castellar.

## Referències

* 1 2 Cervelló, Ajuntament de. «Jaciment Arqueològic Puig Castellar». [Consulta: 3 desembre 2020].
* 1 2 3 «Memòria de Puig Castellar (Sant Vicenç dels Horts, Baix Llobregat)». Molist i Capella, Núria. [Consulta: 25 novembre 2020].
* ↑ «Jaciment Arqueològic Puig Castellar». Ajuntament de Cervelló. [Consulta: 25 novembre 2020].

## Bibliografia

Molist i Capella, Núria. Memòria de Puig Castellar (Sant Vicenç dels Horts, Baix Llobregat). Memòries d'Intervenció Arqueològica [5431], 1985.
«Jaciment Arqueològic Puig Castellar». Ajuntament de Cervelló. [Consulta: 3 desembre 2020].
# Les Gavatxes

Les Gavatxes és una masia situada al municipi de Camprodon, a la comarca catalana del Ripollès. Es troba al costat de la carretera entre Beget i Oix, sobre el vessant sud de la riera de Salarça.
# La Vila Xica

La Vila Xica és una masia de Calldetenes (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana la qual es troba orientada a ponent. Consta de dos cossos, el primitiu és construït en pedra i té el vessant de ponent poc prolongada i el més recent, que segueix la mateixa línia de la façana, construït en totxo i de menys alçada i els dos vessants són iguals. La façana presenta dos portals rectangulars, diverses obertures i un porxo a nivell del primer pis. A la part est s'hi adossa un cos i a migdia hi ha un cobert i altres construccions recents. La resta de façanes presenten poques obertures. És construïda amb maçoneria i totxo, l'estat de conservació es mitjà.

## Història

Malgrat el migrat valor arquitectònic de la masia cal esmentar que és una antiga masoveria del mas la Calveria. En els fogatges de 1553 de la parròquia i terme de Sant Martí de Riudeperes trobem esmentat el nom d'Antoni Vila. El topònim actual és les Viles, ja que hi ha dues masies, molt properes, i ambdues amb les masoveries corresponents: una rep el nom de Vila Grossa, mentre que l'altra s'anomena Vila Xica. En el nomenclàtor de la província de l'any 1860 ja hi trobem esmentades les dues masies amb el nom actual.

## Referències

* 1 2 «La Vila Xica». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 setembre 2017].
# Puig de Son Corró

El puig de Son Corró és una muntanya de 135m del municipi de Campanet a Mallorca.
Està situada entre el puig de Sant Miquel i el puig de na Vissa, al nord-est de la vila de Campanet. En un dels seus vessants hi podem trobar les cases de la possessió de Son Corró. A la vora hi passa el torrent de Sant Miquel i el camí de les Coves. Per Son Corró hi passava la via romana que comunicava Palma i Pol·lència, on existia un pont romà que creuava el torrent de Sant Miquel.
El puig de Son Corró, destaca per la presència de restes arqueològiques en el cim, on ara hi ha el mirador del puig de Son Corró. El mirador de pedra en sec, es va construir damunt les ruïnes prehistòriques d'un talaiot, el Talaiot de Son Corró.
L'entorn del puig és declarat zona ANEI.

## Referències

* 1 2 «Visualitzador IDEIB». [Consulta: 24 maig 2017].
* ↑ Gabinet d'Anàlisi Ambiental i Territorial CATÀLEG D'ELEMENTS D'INTERÈS ARTÍSTIC I PATRIMONI ARQUITECTÒNIC DEL TERME MUNICIPAL DE CAMPANET, Vol. II, 11-2008, pàg. 251-256.
* ↑ «Base de dades de béns immobles del Ministeri de Cultura» (en castellà). [Consulta: 24 maig 2017].
* ↑ http://www.ajcampanet.net

## Vegeu també

* Coves de Campanet
* Necròpoli romana de Can Corró
# Lliga catalana de bàsquet masculina 1980-1981

Fou la 1a edició de la Lliga catalana de bàsquet. Participaren els 6 equips catalans de la Primera divisió espanyola, que jugaren una lliga on els dos primers jugarien la final. La competició es va jugar des del 13 de setembre fins a la final jugada el 26 de novembre en el Palau Municipal d'Esports de Barcelona, entre el Barça i el Cotonificio amb èxit de públic i amb espectadors il·lustres com el propi President de la Generalitat de Catalunya, en Jordi Pujol.

## Lliga Regular

| Pos | Equip | J | G | P | P.F. | P.C. | +/- | Classificació |
| 1 | Barcelona | 10 | 8 | 2 | 942 | 796 | +146 | Classificats per la final |
| 2 | Círcol | 10 | 7 | 3 | 840 | 818 | +22 | Classificats per la final |
| 3 | Joventut | 10 | 5 | 5 | 863 | 863 | 0 |
| 4 | Granollers | 10 | 4 | 6 | 863 | 882 | -19 |
| 5 | Manresa | 10 | 4 | 6 | 869 | 868 | +1 |
| 6 | L'Hospitalet | 10 | 2 | 8 | 788 | 938 | -150 |

## Resultats

| Local \ Visitant | BAR | CIR | JOV | GRA | MAN | HOS |
| FC Barcelona | | 90–62 | 99-75 | 96–90 | 104-80 | 106–66 |
| Círcol Catòlic de Badalona | 78–95 | | 92–84 | 80–79 | 85–83 | 96-66 |
| Club Joventut de Badalona | 87–77 | 81–79 | | 92–76 | 98–103 | 85–71 |
| CB Granollers | 84–105 | 81–87 | 88–81 | | 92–83 | 104–89 |
| Manresa EB | 89–77 | 75–91 | 97–78 | 79–87 | | 104–77 |
| CB L'Hospitalet | 85–93 | 84–90 | 81–102 | 90-82 | 79–76 | |

## Final

| 26 novembre 1980 20:30 | FC Barcelona | 90–73 | Círcol Catòlic de Badalona | Palau Municipal d'Esports, Barcelona Assistència: 8.000 espectadors Àrbitres: Bagué, Marcé |
| Palau Municipal d'Esports, Barcelona Assistència: 8.000 espectadors Àrbitres: Bagué, Marcé |||
| 26 novembre 1980 20:30 | Pts: Sibilio 26 Rebs: De la Cruz, 9 | | Pts: Costa 17 Rebs: Jiménez 10 | Palau Municipal d'Esports, Barcelona Assistència: 8.000 espectadors Àrbitres: Bagué, Marcé |
| Barcelona | Círcol |
| Cinc inicial: | Cinc inicial: | Cinc inicial: | P |
| B | 7 | Ignacio Solozábal | 2 |
| A | 9 | Pedro Ansa | 12 |
| A | 5 | Juan Ramon Fernández | 2 |
| AP | 6 | Cándido Sibilio | 26 |
| P | - | Jeffrey Ruland | 4 |
| Suplents: | Suplents: | Suplents: | P |
| E | 8 | Manuel Flores | 2 |
| B | 10 | Joan Creus | 4 |
| P | 11 | Juan Domingo de la Cruz | 14 |
| A | 15 | Epi | 24 |
| Entrenador: ||||
| Antoni Serra ||||
* Campió de la Lliga Catalana 1980
* FC Barcelona Primer títol
| Cinc inicial: | Cinc inicial: | Cinc inicial: | P |
| B | - | Joaquim Costa | 17 |
| E | - | Agustí Cuesta | 7 |
| A | - | Joan Pera | 8 |
| AP | - | Jack Schrader | 14 |
| P | - | Miguel Ángel Estrada | 4 |
| Suplents: | Suplents: | Suplents: | P |
| AP | 4 | Andrés Jiménez | 13 |
| A | - | César Galcerán | 2 |
| B | - | Antonio Tramullas | 0 |
| A | - | Jordi Freixanet | 6 |
| Entrenador: ||||
| Aíto García Reneses ||||
# Rafael Catardi i Arca

Rafael Catardi i Arca (l'Alguer, 1892 - 20 de juny de 1974) fou un militar i escriptor alguerès. Ingressà a l'exèrcit italià el 1913 i lluità en la Primera Guerra Mundial. Més tard ingressà a l'Istituto Geografico Militare de Florència i durant la guerra d'Etiòpia (1935-1936) organitzà la policia colonial italiana. El 1938 fou traslladat a l'Acadèmia de Mòdena i ascendí a general el 1940. A la Segona Guerra Mundial prengué part en les campanyes de Líbia i de Tunísia treballant per al servei d'intel·ligència.
El 1947 tornà a l'Alguer, on impulsà la vida cultural i les relacions amb els altres Països Catalans. Ha sigut un dels fundadors del Centre d'Estudis Algueresos i ha investigat des dels arxius municipals la història de l'Alguer. Durant els anys seixanta va editar l'obra de Mateu Lluís Símon.
Un moll del port de l'Alguer porta el seu nom. Fou oncle de la també poetessa Peppina Carboni Deiana, una figura popular a l'Alguer que va arribar als 100 anys el 2005.

## Obres
### Estudis

* Le antiche fortificazzioni di Alghero (1955)
* Matteo Luigi Simon e la crisi politica dell'Isola di Sardegna (1793-1796) (1964)
* L'Ordine de N.S delle Mercede in Alghero (1970).

### Poesia

* Meditacions (1957)
* Cançoner musical de rimes alguereses (1960)
* Rimes alguereses (1971)

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Rafael Catardi i Arca». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «La poetessa Peppina Carboni fa 100 anys». L'Alguer. Periòdic de cultura i informació, n. 98, 01-01-2005.