OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mafak

Mafak també coneguda pel títol internacional Screwdriver, és una pel·lícula del 2018 dirigida per Bassam Jarbawi.
La pel·lícula, la primera obra del director palestí Jarbawi, explica la història de les dificultats de reinserció social d'un ex-presoner palestí, interpretada per Ziad Bakri.

## Argument

El protagonista de la pel·lícula és Ziad, un ex presoner palestí de trenta anys. Quan era adolescent, juntament amb un grup dels seus companys, va matar un colon jueu en venjança després de presenciar l'assassinat del seu millor amic Ramzi a mans d'un soldat israelià. Ziad i Ramzi eren joves jugadors de bàsquet prometedors. Es van conèixer el 1992 als deu anys, jugant amb un tornavís (en àrab mafak) al camp de refugiats palestí d'Al-Am'ari, als afores de Ramallah. L'únic del grup que ha estat capturat, Ziad va ser condemnat a 15 anys de presó a les presons israelianes. La pel·lícula se centra en les dificultats de reinserció psicològica i social de la protagonista, catapultada sobtadament a la caòtica ciutat de Ramallah, un món desconegut, que, a diferència de Ziad, s'ha donat el luxe d'avançar.

## Repartiment

* Ziad Bakri: Ziad
* Areen Omari: la mare de Ziad
* Jameel Khoury: Octopus
* Yasmine Qaddumi: Mina
* Maya Omaia Keesh: Salma
* Mariam Basha: Nawal
* Amir Khoury: Ziad adolescent
* Adham Abu Aqel: Ramzi adolescent
* Wassim Mousa: Ziad nen
* Mohammad Adawi: Ramzi nen

## Distribució

La pel·lícula es va estrenar el 2 de setembre de 2018 a les Giornate degli Autori, secció independent de la 75a Mostra Internacional de Cinema de Venècia.

## Reconeixements

* Festival Internacional de Cinema de Venècia
** 2018: Nominació al premi FEDEORA com a millor pel·lícula (Giornate degli Autori)
* Festival de Cinema Mediterrani de Montpeller
** 2018: Premi del Públic Jove a la millor pel·lícula
* Festival de Cinema El Gouna
** 2018: nominació a l'Estrella d'Or a la millor pel·lícula
* Festival de cinema del Bòsfor
** 2018: Millor pel·lícula
* Festival de Cinema Àrab de Malmö
** 2019: Nominació a millor pel·lícula

## Notes

* ↑ Jay Weissberg. «Venice Film Review: ‘Screwdriver’». Variety, 12-09-2018.
* ↑ Boyd van Hoeij. «'Screwdriver' ('Mafak'): Film Review». The Hollywood Reporter, 5 ottobre 2018.
* ↑ Chiara Laganà. «Venezia 75, la 15ª edizione delle Giornate degli Autori: il programma». Radio Colonna, 24 luglio 2018.

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Música (pel·lícula)

Música (títol original, Music) és una pel·lícula dramàtica del 2023 coproduïda per Alemanya, França i Sèrbia, escrita i dirigida per Angela Schanelec. Protagonitzada per Aliocha Schneider i Agathe Bonitzer, la pel·lícula és un relat modern del mite grec d'Èdip. S'ha subtitulat al català.
La pel·lícula es va estrenar al 73è Festival Internacional de Cinema de Berlín, a la competició principal de l'Os d'Or. Durant el festival Schanelec va guanyar l'Os de Plata al millor guió. La pel·lícula es va estrenar als cinemes alemanys el 4 de maig de 2023 i als francesos el 8 de març de 2023.

## Referències

* ↑ Christopher Vourlias «Berlin Silver Bear Winner Angela Schanelec Preps Latest Feature» (en anglès). Variety, 31-07-2019.
* ↑ «Música». ésAdir. [Consulta: 4 octubre 2024].
* ↑ Rosser, Michael. «Berlin Film Festival reveals 2023 competition line-up». Screen Daily, 23-01-2023. [Consulta: 2 febrer 2023].
* ↑ Scott Roxborough. «Berlin: French Documentary 'On the Adamant' Wins Golden Bear for Best Film». Hollywood Reporter, 25-02-2023. [Consulta: 26 febrer 2023].
* ↑ «Music:Deutschland Frankreich Serbien Griechenland 2021-2023 Spielfilm» (en alemany). filmportal.de. [Consulta: 21 febrer 2023].
# Ovni (pel·lícula)

Ovni és una pel·lícula de comèdia i ciència-ficció de 2016 escrita i dirigida per Raúl Marchand Sánchez. Aquesta protagonitzada per Tony Pascual i Christian Álvarez.

## Sinopsi

“Uno” és un humanoide que arriba a la nit a la regió muntanyenca del Cibao, i es topa amb “Cosmo”, un expilot de la Força Aèria Dominicana, qui pensa que “Uno” és el seu cosí germà, al qual no ha vist en molts anys. D'aquí d'ara endavant comencen a suscitar-se una sèrie d'esdeveniments, en els quals es veuran involucrats una dona humanoide, un gos, una cuinera i fins i tot la Força Aèria Dominicana.

## Repartiment

Els actors que van participar en aquesta pel·lícula són:
* Tony Pascual com a Constantino 'Cosmo' Robles
* Christian Álvarez com a "Uno"
* Fausto Rojas com a Obie
* Luis de la Vall com a Comandant Martínez
* Pèricles Mejía com a Chenqui
* Brian Payano Parra com a Nico
* Irina Pérez Herrera com a Donya Llum
* Yaritza Reyes com a "Dos"
* Cecile van Welie com a Aurora
* Carasaf Sánchez com a Agent 1 'Marco'

## Producció

La fotografia principal va durar cinc setmanes a Jarabacoa i Constanza.

## Llançament

Ovni es va estrenar el 20 d'octubre de 2016 al Puerto Rico Horror Fest. La seva estrena comercial estava planejada per a l'1 de juny de 2017 en cinemes dominicans, però s'avançà al 18 de maig de 2017.

## Referències

* ↑ «Ciencia ficción llega al cine dominicano con “OVni”» (en castellà). Cine Dominicano, 18-05-2017. [Consulta: 13 juny 2023].
* ↑ «La premier de «Ovni», primera película dominicana de ciencia ficción… | Cristal y Colores» (en castellà). [Consulta: 13 juny 2023].
* ↑ cinemadominicano. «Ovni (18 Mayo)» (en castellà). Cinema Dominicano, 18-05-2017. [Consulta: 13 juny 2023].
* ↑ «Ovni (película 2016) - Tráiler. resumen, reparto y dónde ver. Dirigida por Raúl Marchand Sánchez» (en castellà). La Vanguardia, 13-06-2023. [Consulta: 13 juny 2023].
* ↑ «Reparto Completo de Ovni (Cine.com)» (en castellà). cine.com. [Consulta: 13 juny 2023].
* ↑ «Realizan gala premier de la película OVNI, un filme entretenido y cargado de aventuras – Más Vip» (en castellà), 16-05-2017. [Consulta: 13 juny 2023].
* ↑ QiiBO, Redaciion. «La película dominicana OVNI abrirá el Puerto Rico Horror Fest» (en anglès americà). QiiBO, 18-10-2016. [Consulta: 13 juny 2023].
* ↑ «El 2017 fílmico dominicano tiene 20 películas, con comedias, acción y fantasías» (en espanyol europeu). Acento. [Consulta: 13 juny 2023].
* ↑ Libre, Diario. «Película Ovni se estrena mañana» (en castellà). Diario Libre, 17-05-2017. [Consulta: 13 juny 2023].
# Can Crosas (Tavertet)

Can Crosas és una casa de colònies de Tavertet (Osona). L'edifici és una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran casa aïllada al nucli urbà que consta de planta baixa i un pis. Té la teulada a dues aigües i el carener paral·lel a la façana. A la planta baixa s'obre la porta allindada igual que una finestra que hi ha a la dreta i dues més que hi ha al pis superior, totes elles tenen la llinda i els brancals de carreus de pedra. Més a la dreta s'obren dues obertures, una per planta, de factura més moderna que les anteriors; la de la planta baixa és d'arc rebaixat i l'arc està fet amb llosetes, i la del primer pis dona a un balcó amb poc voladís. El parament és de pedra irregular unida amb morter.

## Referències

* ↑ «Can Crosas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Antoni Esteper i Cros

Antoni Esteper i Cros (Barcelona, 1766 — 1821) va ser un predicador dominicà i historiador català. Fou rector del Col·legi de Sant Vicenç i Sant Pau de Barcelonam prior del convent de Girona (1818) i membre de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona (1797). Va publicar opuscles de temàtica política (El holocausto del patriotismo, Barcelona instruida en sus lamentos, Verdadero modo de la libertad de Barcelona) i diversos sermons.

## Referències

* ↑ «Antoni Esteper i Cros». enciclopèdia.cat. [Consulta: 27 maig 2020].
* ↑ Bertran, Mireia Campabadal i. La Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona en el segle XVIII: l'interès per la història, la llengua i la literatura catalanes. L'Abadia de Montserrat, 2006, p. 394. ISBN 978-84-8415-877-6.
# Casa a la riba des Pianc, 13 (Cadaqués)

La Casa a la riba des Pianc, 13 és una obra de Cadaqués (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situada dins del nucli urbà de la població, davant de la riba des Pianc.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de planta rectangular, destinat a habitatge unifamiliar. Presenta la coberta a dues vessants de teula i consta de planta baixa i dos pisos d'alçada. La façana principal té les obertures ordenades seguint tres eixos verticals, algunes d'elles obertes posteriorment. A la planta baixa destaca un gran portal d'arc rebaixat, emmarcat amb carreus ben treballats de pedra. Al costat una simple finestra d'arc rebaixat també. Als pisos hi ha finestres rectangulars amb l'ampit sobresortit, i dos balcons exempts amb el finestral d'arc rebaixat i barana de ferro decorada.
La resta de la construcció es troba arrebossada i pintada de color blanc.

## Referències

* 1 2 3 «Casa a la riba des Pianc, 13». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 octubre 2017].
# Vaticinia de summis pontificibus

Vaticinia de Summis Pontificibus sota aquest títol en llatí, entre finals del segle xiii i principis del segle xiv, va circular una sèrie de profecies escrites a mà relatives als Pontífexs romans, que reuneix retrats i profecies concernents a papes des de Nicolau III en endavant. Els textos i il·lustracions estan tan estretament relacionats entre si que van haver d'haver estat realitzats conjuntament.

## Introducció

La sèrie, d'unes trenta profecies, basada en els models grecs, va ser «molt probablement concebuda per influir en les eleccions papals en curs», escrita en oposició als Orsini i els seus candidats.

### Genus nequam

La sèrie de profecies, coneguda pel seu íncipit com les profecies Genus nequam, procedeix dels Oracles de Leo, una sèrie de profecies romanes d'Orient del segle xii que predeien l'arribada d'un emperador salvador destinat a restaurar la unitat de l'imperi. Els seus poemes i il·luminacions al tremp mesclen fantasies, ocultisme i cròniques en una cronologia dels papes. Cada profecia consta de quatre elements: un enigmàtic text al·legòric, una il·lustració emblemàtica, un lema i la seva atribució a un papa.

### Ascende calve

La sèrie va ser ampliada amb més profecies al segle xiv, amb el íncipit Ascende calve, escrit amb un estil imitatiu de l'original, però amb un objectiu propagandístic molt més evident. En l'època del Concili de Constança (1414-1418) es van unificar ambdues sèries amb el nom de Vaticinia de summis pontificibus i es van atribuir erròniament al místic calabrès Joaquim de Fiore, acreditant-se així a un pseudo-Joaquim. Existeixen uns cinquanta manuscrits de la col·lecció íntegra.

### Vaticinia Ovvero Prophetie dell'Abbate Gioacchino sui Sommi Pontefici (Warburg, Londres)

Entre les nombroses versions, molt difoses durant el Renaixement, una destaca pel llarg text en italià i llatí, de fàcil accessibilitat -encara que de difícil interpretació i reordenació, si en veritat existís una possible interpretació-. Està força estesa en el món la litografia sobre làmines de coure impresa per Pasqualino Regiselmo el 1589, acompanyada per una biografia escrita pel sacerdot franciscà Gabriele Barrio.

## Referències

* ↑ Schleich, Frank. «Ascende calve: the later series of the medieval pope prophecies». Universidad de Zurich.
* 1 2 3 «Pseudo-Joachim, Anselm of Marisco et al., Vaticinia de summis pontificibus In Latin, illuminated manuscript on paper» (PDF) (en anglès). Les Enluminures. [Consulta: 26 abril 2017].
* ↑ Reeves, Marjorie. Joachim of Fiore and the Prophetic Future (en anglès). Londres: Sutton, 1999.
* ↑ Regiselmo, Pasqualino. Vaticinia sive Prophetiae Abbatis Joachimi et Anselmi Episcopi Marsicani, Venice, 1589 (reimprès: Leipzig, 1972).
# La filla del mar

La filla del mar (1900) és la tercera peça de la trilogia mestra d'Àngel Guimerà: després de presentar el proletariat urbà a Maria Rosa i el rural a Terra baixa, el dramaturg retrata el món mariner, amb la barreja de minuciós realisme i xardorós romanticisme que el caracteritza. A La filla de la mar s'inverteixen els rols típics de la majoria d'obres d'Àngel Guimerà: els personatges protagonistes enfrontats són dues dones i l'objecte del desig és un home.
Aquesta obra és una de les obres majors de Guimerà i una de les més rellevants del teatre català i això és a causa, sobretot, de la gran força dramàtica del seu personatge principal (l'Àgata), un ésser endut per la passió i que té tota la vitalitat necessària per sobreviure a les taules d'un escenari, per la seva dimensió tràgica i per la condició de mite poètic. Per les seves característiques d'un drama realista, pertany al segon període de Guimerà. L'etapa de més plenitud, en la qual es va comprometre amb el catalanisme i centra el seu interès en la història contemporània.
El juliol del 2021 la companyia La Barni Teatre va presentar dins el Festival Grec de Barcelona una adaptació musical de l'obra. Posteriorment, va ser representada al Teatre Condal fins a l'abril del 2022.

## Repartiment de l'estrena

* Àgata: Adelina Sala
* Mariona: Adela Clemente.
* Caterina: Maria Morera.
* Lluïseta: Antònia Baró.
* Filomena: Emília Baró.
* Pere Màrtir: Enric Borràs.
* Baltasanet: Iscle Soler.
* Cinquenes: Jaume Virgili.
* Gregori: Joan Domènech.
* Rufet: Antoni Manso.
* Móllera: Casimir Ros.
* Homes i dones
La peça s'estrenà el 6 d'abril de 1900, al Teatre Romea de Barcelona, després d'haver-se estrenat prèviament el 12 de setembre de 1899 al Teatro Odeón de Buenos Aires, en versió castellana, amb la companyia de María Guerrero i Díaz de Mendoza.

## Referències

* 1 2 «La filla del mar». Diccionari de la literatura catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Vilaró, Jordi. «La passió en els drames d'Àngel Guimerà dels noranta i el mite de la dona-serp». A: El Segle romàntic: actes del Col·loqui sobre Àngel Guimerà i el teatre català al segle xix: El Vendrell, 28, 29 i 30 de setembre de 1995. Tarragona: Diputació de Tarragona, 2000. ISBN 84-88618-87-5.
* ↑ Llumà, Núria Juanico. «La filla del mar, un musical d'aquí "sense copiar coses de fora"» (En línia). Diari Ara, 02-07-2021. [Consulta: 12 febrer 2022].
* ↑ Ordóñez, Marcos «La segunda víctima» (en castellà). El País [Madrid], 24-05-2002. ISSN: 1134-6582.

## Bibliografia

* Soler (Trier), Maridès «La dinàmica dramàtica de «La filla del mar» d'Àngel Guimerà i de «Liebesketten» de Rudolph Lothar i Eugen d'Albert: Una comparació». Zeitschrift für Katalanistik, 18, 2005, pàg. 197–214.

## Enllaços externs

* «Acte I, escena VII (fragment)». AELC. Associació d'Escriptors en Llengua Catalana. Àngel Guimerà 1845-1924. [Consulta: abril 2020].
# Marta Flich

Marta Martínez Nebot (València, 21 de juliol de 1978), coneguda popularment com Marta Flich, és una economista i actriu valenciana que ha viscut gran part de la seva vida a la Vall d'Uixó (Plana Baixa). Als set anys va començar a estudiar piano i cant al conservatori de música. És llicenciada en Economia per la Universitat de València i màster en Comerç Internacional per la Universitat de Delaware. Ha treballat en banca, professió que va compaginar amb la seva formació en interpretació. A més d'actriu, també ha treballat com a presentadora de televisió. Des de 2016 col·labora en The Huffington Post en un videoblog on explica l'actualitat econòmica d'una manera senzilla i mordaç.

## Televisió

| Any | Sèrie | Canal |
| 2019 | Todo es mentira | Cuatro |
| 2019 | La que se avecina | Telecinco |
| 2018 | Roast Battle | Comedy Central |
| 2018 | Ese programa del que usted me habla | La 2 |
| 2017 | Mad in Spain | Telecinco |
| 2011 | Solo comedia | Web |
| 2010 | Impares Premium | Neox |
| 2008 | HKM | Cuatro |
| 2007 | Lalola | Antena 3 |
| 2007 | Escenas de matrimonio | Telecinco |
| 2007 | Cuestión de sexo | Cuatro |

## Cinema

| Any | Pel·lícula | Director/a |
| 2014 | Vampyres | Víctor Matellano |
| 2013 | Días de lluvia | Enees Martínez |
| 2013 | Omnívoros | Óscar Rojo |
| 2012 | 2x0 (Curtmetratge) | Marta Flich i Román Reyes |
| 2010 | La curva de la felicidad | Luis Sola |

## Teatre
### Actriu

| Any | Obra de teatre |
| 2013 | 5 mujeres que comen tortilla |
| 2013 | Efecto dominó |
| 2012 | Sé infiel y no mires con quién |

### Directora

| Any | Obra de teatre |
| 2008 | La boda del Zinc |
| 2000 | Triple A |

## Referències

* ↑ «Marta Flich: l'actriu de la Vall d'Uixó que ho peta a Youtube». Tresdeu.com, 19-09-2017.
* 1 2 Marta Flich, la mujer que hace que la economía sea sencilla y divertida. Cadena Ser. 24 novembre 2016.
* ↑ Entrevista a Marta Flich. Arxivat 2017-09-02 a Wayback Machine. InCover Magazine. Març, 2014.
* ↑ «Marta Flich – Huffington Post.». Arxivat de l'original el 2017-11-10. [Consulta: 13 agost 2017].
* ↑ Marta Flich, renacentista, poliédrica. Late motiv. 20 gener 2017.
# La Creueta

«La Creueta» té aquests significats:
* La Creueta (Boumort), accident orogràfic entre els municipis d'Abella de la Conca, Conca de Dalt (Pallars Jussà) i Cabó (Alt Urgell)
* La Creueta (Artesa de Segre), accident orogràfic del municipi d'Artesa de Segre (Noguera)
* La Creueta (Cabanabona), serralada del municipi de Cabanabona (Noguera)
* La Creueta (Castellar de n'Hug), cim entre els municipis de Castellar de n'Hug Berguedà) i Toses (Ripollès)
* La Creueta (Castellterçol), indret del municipi de Castellterçol (Moianès)
* La Creueta (Esparreguera), indret del municipi d'Esparreguera (Baix Llobregat)
* La Creueta (Guardiola de Berguedà), indret del municipi de Guardiola de Berguedà (Berguedà)
* La Creueta (la Nou de Berguedà), cim entre els municipis de la Nou de Berguedà i Sant Julià de Cerdanyola (Berguedà)
* La Creueta (les Valls d'Aguilar), cim del municipi de les Valls d'Aguilar (Alt Urgell)
* La Creueta (Lladurs), cim del municipi de Lladurs (Solsonès)
* La Creueta (la Nou de Berguedà), indret entre els municipis de Mediona i Sant Quintí de Mediona (Alt Penedès)
* La Creueta (Olvan), accident orogràfic del municipi d'Olvan (Berguedà)
* La Creueta (Quart), entitat de població dels municipis de Girona i de Quart (Gironès)
* La Creueta (Riner), indret del municipi de Riner (Solsonès)
* La Creueta (Subirats), cim del municipi de Subirats (Alt Penedès)
* La Creueta dels Camps, cruïlla de camins a Guixers (Solsonès).
* La Creueta de Pla paratge del terme municipal de Conca de Dalt (Pallars Jussà)
* Barranc de la Creueta, afluent del riu de Carreu a la vall de Carreu (Abella de la Conca, Pallars Jussà)
* Canal de la Creueta, canal del terme municipal de Conca de Dalt (Pallars Jussà)
* Poblat ibèric de la Creueta, poblat ibèric al municipi de Quart (Gironès)
* Punta de la Creueta (Horta de Sant Joan), muntanya d'Horta de Sant Joan (Terra Alta)
* Serrat de la Creueta, diversos indrets
* Turó de la Creueta del Coll, muntanya de Barcelona (Barcelonès)
* La Creueta (Les Borges del Camp), creu de terme que marca una cruïlla de camins a Les Borges del Camp, (Baix Camp)
* La Creueta (Vilafranca del Penedès), creu de terme de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès)
# Ca n'Altimira

«Ca n'Altimira» té aquests significats:
* Ca n'Altimira (Barcelona), finca senyorial al districte de Sarrià-Sant Gervasi de Barcelona
* Ca n'Altimira (Cerdanyola del Vallès), masia al terme municipal de Cerdanyola del Vallès
* Jardins de Ca n'Altimira, jardins al districte de Sarrià-Sant Gervasi de Barcelona
* Torre de Ca n'Altimira, al nord-est del terme de Barberà del Vallès (Vallès Occidental)
* Turó de Ca n'Altimira, puig al municipi de Cerdanyola del Vallès, a la comarca del Vallès Occidental
# Sivapitecinis

Els sivapitecinis (Sivapithecini) són una tribu dels pongins que només inclou dos gèneres fòssils d'animals, els sivapitecs i els gigantopitecs.
Estan estretament emparentats amb els Pongini, que inclouen els orangutans moderns.

## Referències

* ↑ Benton, M. J. Vertebrate Palaeontology (en anglès). 4a ed.. John Wiley & Sons, 2014. ISBN 9781118407639.
# Alt de Biscoi

L'Alt de Biscoi de 1162 metres, està situat a la comarca valenciana de l'Alcoià, entre els termes municipals d'Alcoi, al seu vessant nord, i Onil i Ibi pel vessant sud.
Forma part dels últims contraforts del Sistema Bètic amb una direcció predominant SO-NE. Pel seu vessant nord se situa en la partida de Polop Alt en el paratge conegut com el Racó dels Ratots. D'ell surt el barranquet de l'Aigüeta Amarga que assortix d'aigua al barranc del Troncal.
És travessat per la CV-801 comunicant Ibi, amb Alcoi i Banyeres de Mariola. En ell es troben el mas de Cortés, la casa del Portet i la Venta dels Cuernos.
No forma part del Parc Natural del Carrascar de la Font Roja a pesar de la seua proximitat i acceptable estat de conservació.

## Vegeu també

* Llista de muntanyes del País Valencià

## Enllaços externs

* Ajuntament d'Alcoi. Mapa toponímic del terme municipal d'Alcoi Arxivat 2009-04-19 a Wayback Machine.
* Panoramio. El Biscoi des del Menejador Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Andrew Carnie

Andrew Carnie (19 d'abril de 1969) és un professor de lingüística canadenc a la Universitat d'Arizona. És autor i coautor de vuit llibres i té nombrosos articles publicats sobre la teoria sintàctica formal i els aspectes lingüístics del gaèlic escocès i de l'irlandès. Va néixer a Calgary, Alberta.
És també un professor reconegut de dansa balcànica i folclòrica internacional.

## Especialitats

* Sintaxi.
* Estructura del sintagma.
* Jerarquies gramaticals.
* Cas gramatical.
* Llengües celtes.
* Irlandès modern.
* Gaèlic escocès.

## Educació

* Llicenciat en Lingüística i Estudis Cèltics: Universitat de Toronto, 1991
* Doctor en Lingüística i Filosofia: Massachusetts Institute of Technology, 1995

## Llibres

* Proceedings of the 18th West Coast Conference on Formal Linguistics, Cascadilla Press, 1999 (with Sonya Bird, Jason Haugen, and Peter Norquest)
* The Syntax of Verb Initial Languages, Oxford University Press, 2000 (with Eithne Guilfoyle) Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine.
* Papers in Honor of Ken Hale (MITELF1), MITWPL, 2000 (with Eloise Jelinek and MaryAnn Willie)
* Syntax: A Generative Introduction, Blackwell Publishers, 2002 Arxivat 2006-02-10 a Wayback Machine.
* Formal Approaches to Function: In honor of Eloise Jelinek, John Benjamins Publishers, 2003, (with Heidi Harley and MaryAnn Willie) Arxivat 2011-09-27 a Wayback Machine.
* Verb First: On the Syntax of Verb Initial Languages, John Benjamins Publishers, 2005, (with Heidi Harley and Sheila Dooley) Arxivat 2011-09-27 a Wayback Machine.
* Syntax: A Generative Introduction: Second Edition. Wiley-Blackwell, 2006
* Constituent Structure, Oxford University Press, 2008 Arxivat 2011-05-25 a Wayback Machine.
* Irish Nouns, Oxford University Press, 2008 Arxivat 2011-06-04 a Wayback Machine.
* Constituent Structure, 2nd Edition, Oxford University Press, 2010
* Modern Syntax: A Course Book, Cambridge University Press, 2011.
* Formal Approaches to Celtic Linguistics. Cambridge Scholars Press, 2011

## Enllaços externs

* Pàgina web d'Andrew Carnie Arxivat 2018-09-30 a Wayback Machine. (anglès)