OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jiang Wei

    En aquest nom xinès, el cognom és Jiang.
Jiang Wei (202–264) va ser un general militar i més tard regent de Shu Han durant el període dels Tres Regnes de la Xina. Originalment va servir a Cao Wei com un oficial militar de nivell mitjà, però va desertar al bàndol de l'estrateg de Shu Han, Zhuge Liang, deixant la seva mare a Wei. Després d'això, Jiang Wei va prendre part en les campanyes militars en contra del país de la seva mare. Es va unir a la primera Expedició del Nord de Zhuge Liang en contra de Cao Wei en 228, i va ser nomenat comandant d'exèrcit.
Zhuge Liang sempre havia considerat a Jiang Wei, un enginyós i capaç general, i Jiang va rebre ascensos a la velocitat de la llum durant la regència de Zhuge Liang i dels successors de Zhuge Liang Jiang Wan i Fei Yi per finalment convertir-se en assistent cap de Fei Yi. Després de la mort de Fei Yi en el 253, el va succeir en la seva posició, però no tenint el poder complet que Fei Yi tenia, ja que només va ser encomanat de qüestions militars - i, per tant, es podria dir que va ser un regent.
Revivint les campanyes de Zhuge Liang en contra de Cao Wei (les quals Jiang Wan i Fei Yi havien abandonat en gran manera), Jiang Wei va fer diverses incursions contra Wei—una en coordinació amb el regent de Wu Oriental Zhuge Ke (el nebot de Zhuge Liang) -- però cadascun va haver d'abandonar-la a causa dels inadequats subministraments d'aliments i de les pèrdues en el camp de batalla, aquestes campanyes suposaren un gran drenatge de recursos per a Shu Han. En el 263, els exèrcits de Wei, dirigits per Deng Ai i Zhong Hui, van conquerir Shu Han. Jiang Wei va tractar de restaurar el regne persuadint a Zhong Hui de declarar una revolta en contra del governant de facto de Cao Wei Sima Zhao, Zhong Hui va estar d'acord però després que ho va fer, els mateixos soldats de Zhong es van revoltar contra ell. Tant Zhong com Jiang van ser morts en la batalla.

## Referències

* Chen Shou. Registres dels Tres Regnes, Volum 44, Biographies of Jiang Wan, Fei Yi, and Jiang Wei.
* Chen Shou. Registres dels Tres Regnes, Volum 26, Biographies of Man, Tian, Qian, and Guo.
* Chen Shou. Registres dels Tres Regnes, Volum 28, Biografies de Wang, Guanqiu, Zhuge, Deng i Zhong.
# Isabel Solsona i Duran

Isabel Solsona i Duran –també: Isabel Solsona de Riu– (Cervera, 18 d'abril de 1913 - Barcelona, 28 d'abril de 2011) fou una poetessa i traductora catalana.
Filla de Montserrat Duran i Sanpere i Felicià Solsona i Matz, Isabel Solsona inicià estudis de biblioteconomia i va aprendre idiomes. Va guanyar els Jocs Florals de Cervera quan només tenia 15 anys. Fou finalista del premi Ausiàs March (1959) i Carles Riba (1960). Isabel Solsona fou inclosa en l'antologia de poesia femenina catalana Les cinc branques (1975) i és autora dels Goigs a la Mare de Déu del Bon Consell.
Traduí del francès i de l’anglès per a Edicions 62 contes i assaigs de Pierre Teilhard de Chardin: El fenomen humà, que inaugurava la “Biblioteca Bàsica de Cultura Contemporània”, i L’himne de l’univers. I també obra de Louise Fatio i Elisabeth Rose.

## Obres

* Poemes de tardor (1985)
* Antologia (1989)

## Referències

* 1 2 Les Cinc branques: poesia femenina catalana. 1. ed. Barcelona: Albert i Corp, 1975. ISBN 84-400-8407-2.
* 1 2 3 Mora i Figuera, Annacris. «Solsona i Duran, Isabel». Visat. [Consulta: 22 febrer 2023].
* ↑ «Lletra dels Goigs a la Mare de Déu del Bon Consell». Viasona. [Consulta: 22 febrer 2023].
# Teatre Aleksandrinski

El teatre Aleksandrinski, rus: Александринский театр, nom oficial complet Teatre dramàtic nacional de Rússia (Aleksandrinski), rus: Национальный драматический театр России (Александринский), col·loquialment - Aleksandrinka, Teatre Puixkin) és un dels teatres més antics de Rússia que encara es conserven. Està situat a Sant Petersburg. Construit expressament per a la companyia teatral imperial de la ciutat, va obrir les portes l'any 1832. L'edifici, d'estil imperi, és un dels destacats monuments arquitectònics de la ciutat. És patrimoni de la UNESCO.
A començaments del segle xix, tot el teatre rus estava orientat vers models de l'oest d'Europa. Al llarg el segle, va anar desenvolupant la seva pròpia escola original, i l'Aleksandrisnki era el vaixell insígnia de la vida teatral de la capital. La història de la cultura escènica rusa va néixer a les parets d'aquest teatre. Els primers anys estava dedicat a l'òpera, la dansa i el teatre, però cap a la meitat de segle s'hi va representar únicament aquest darrer. Després de la dècada de 1880, van tornar la dansa i l'òpera. Amb la Revolució Russa de 1917 va esdevenir un teatre autogestionat per la companyia resident i el 1920 el govern va canviar-li el nom: de teatre Aleksandrinski, en honor de la tsarina Alexandra Fiódorovna, a Teatre nacional Dramàtic Puixkin. El 1991 va reprendre el nom Aleksandrinski. Després d'una reconstrucció, va reobrir l'any 2006.
# Caecilia gracilis

Caecilia gracilis és una espècie d'amfibi de la família Caeciliidae que habita al Brasil, la Guaiana Francesa, el Perú, Surinam, Colòmbia i, possiblement, a Guyana en boscos tropicals o subtropicals humits i a baixa altitud, sabanes humides, plantacions, jardins rurals i zones prèviament boscoses ara molt degradades.

## Referències

* ↑ «Caecilia gracilis Shaw, 1802» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 18 octubre 2024].
* ↑ «Caecilia gracilis: Claudia Azevedo-Ramos, Marinus Hoogmoed, Mark Wilkinson: The IUCN Red List of Threatened Species 2004: e.T59514A11953373» (en anglès). UICN Red List, 30-04-2004. DOI: 10.2305/iucn.uk.2004.rlts.t59514a11953373.en.
* ↑ «AmphibiaWeb - Caecilia gracilis». [Consulta: 18 octubre 2024].
* ↑ «Caecilia gracilis Shaw, 1802 | Amphibian Species of the World» (en anglès). American Museum of Natural History. [Consulta: 18 octubre 2024].
# Guillem I d'Utrecht

Guillem I d'Utrecht (mort el 17 d'abril de 1076) va ser bisbe d'Utrecht entre 1054 i 1076. Va ser enterrat a la catedral de Sant Martí d'Utrecht
Va ser representant típic de sistema alemany imperial en el que els bisbes van ser els principals funcionaris de l'imperi. Era un fidel seguidor del rei Enric IV d'Alemanya. Guillem va ser nomenat bisbe quan hi havia un guerra en contra de West Frísia -més tard part del comtat d'Holanda- L'exèrcit imperial va conquerir gran part de West Frísia el 1061, quan Teodoric V d'Holanda va donar tot el comtat per al bisbat d'Utrecht el 1064. El conjunt de West Frísia va ser conquerit l'any 1076 amb l'ajut del duc Godofreu III de Baixa Lotaríngia.
Guillem va participar en la Gran Peregrinació alemanya de 1064-1065. Va donar suport al rei durant la lluita de les investidures. Al Sínode de Worms el 1076 ell va demanar la desobediència cap a Gregori VII. Gran part de West Frísia es va ser recuperat pel comte Teodoric després de la mort del bisbe Guillem en el mateix any.

## Referències

* ↑ Bauer, 1998, p. 1289-1294.

## Bibliografia

* Bauer, Thomas. Utrecht, Wilhelm I. von. Band=13. Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon, 1998, p. 1289-1294. ISBN 3-88309-072-7.
# Joachim von Ribbentrop

Ulrich Friedrich Wilhelm Joachim von Ribbentrop (Wesel, 1893 – Nuremberg, 1946) va ser ministre d'afers exteriors d'Alemanya des de 1938 a 1945, va ser condemnat a morir a la forca als Judicis de Nuremberg.
Els detalls de la seva vida i actuació política són molt coneguts pel fet que publicà una autobiografia.
Durant la Primera Guerra Mundial lluità com a hússar als fronts de l'Est i l'Oest i guanyà la Creu de Ferro. Més endavant actuà dins la missió militar alemanya a Turquia.
Emigrà al Canadà i havent tornat a Alemanya conegué a Hitler el 1928 i s'uní a ell l'any 1932 quan s'afilià al partit nazi. Actuà com a conseller del Führer en afers estrangers a la pujada al poder dels nazis el 1933.
Sembla que per a compensar la seva relativa tardança a fer-se membre del partit nacionalsocialista va esdevenir públicament un furiós antisemita.
El 1935 va negociar l'acord britanicoalemany, que permeté el rearmament naval alemany. El 1936 va signar amb el Japó, el Pacte Antikomintern contrari a l'expansionisme del comunisme soviètic. Amb Itàlia signà el Pacte d'Acer (1939), i el mateix any passà ser ministre d'afers estrangers.
El seu major èxit va ser la signatura del pacte de no-agressió entre Alemanya i l'URSS conegut com a Pacte Molotov-Ribbentrop.
El temps en què Ribbentrop va actuar com a ministre d'afers estrangers es pot dividir en tres períodes. En el primer de 1938 a 1939, va tractar de persuadir altres estats d'alinear-se amb Alemanya en vistes a la guerra. En el segon, de 1939 a 1943, els seus esforços van anar dirigits a convèncer els altres estats a entrar a la guerra junt a Alemanya o com a mínim a mantenir una neutralitat progermànica. La fase final, de 1943 a 1945, va intentar mantenir al costat d'Alemanya als països aliats seus. Durant aquestes fases Ribbentrop es va trobar sovint amb els líders i alts diplomàtics d'Itàlia, Japó, Romania, Espanya, Bulgària, i Hongria.
Durant la guerra la seva influència va declinar, ja que els afers estrangers i, per tant, el seu ministeri van perdre pes.
Els darrers dies de la guerra va ser capturat prop d'Hamburg. En el seu empresonament arran del posterior judici seguia mostrant adhesió a Hitler i el nazisme. Va ser considerat culpable de tots els càrrecs sobre els que se l'acusava i penjat a la forca.

## Referències

* ↑ Esther Rodríguez, El Maquis, p.36

## Enllaços externs

* The Trial of German Major War Criminals Arxivat 2008-12-05 a Wayback Machine.. (anglès)
# Elsholtzia

Elsholtzia és un gènere d'angiospermes, amb 118 espècies, que pertany a la família de les lamiàcies.

## Característiques

L'Elsholtzia ciliata és una fulla comestible que s'utilitza a la gastronomia del Vietnam on es coneix amb el nom de rau kinh giới.

## Espècies seleccionades

| Elsholtzia alopecuroides Elsholtzia amurensis Elsholtzia angustifolia Elsholtzia aquatica Elsholtzia argyi Elsholtzia barbinervia Elsholtzia beddomei Elsholtzia blanda Elsholtzia bodinieri Elsholtzia calycocarpa Elsholtzia capituligera Elsholtzia carsonii Elsholtzia cavaleriei Elsholtzia cephalantha Elsholtzia ciliata Elsholtzia communis Elsholtzia concinna Elsholtzia cristata Elsholtzia cypriani Elsholtzia densa Elsholtzia dependens Elsholtzia dielsii Elsholtzia elata Elsholtzia eriantha Elsholtzia eriocalyx Elsholtzia eriostachya Elsholtzia exigua Elsholtzia feddei Elsholtzia flava Elsholtzia formosana Elsholtzia fruticosa Elsholtzia glabra Elsholtzia griffithii Elsholtzia haichowensis Elsholtzia hallasanensis Elsholtzia heterophylla Elsholtzia hoffmeisteri Elsholtzia hunanensis Elsholtzia ianthina Elsholtzia incisa Elsholtzia integrifolia Elsholtzia interrupta Elsholtzia japonica Elsholtzia javanica Elsholtzia kachinensis Elsholtzia labordei Elsholtzia lampradena | Elsholtzia lavandulaespica Elsholtzia leptostachya Elsholtzia loeseneri Elsholtzia lungtangensis Elsholtzia luteola Elsholtzia lychnitis Elsholtzia macrostemon Elsholtzia mairei Elsholtzia major Elsholtzia manshurica Elsholtzia minima Elsholtzia mollissima Elsholtzia monostachys Elsholtzia myosurus Elsholtzia nipponica Elsholtzia ochroleuca Elsholtzia ocimoides Elsholtzia oldhami Elsholtzia oppositifolia Elsholtzia paniculata Elsholtzia patrini Elsholtzia patrinii Elsholtzia penduliflora Elsholtzia pilosa Elsholtzia polystachya Elsholtzia pseudo Elsholtzia pseudo cristata Elsholtzia pubescens Elsholtzia pusilla Elsholtzia pygmaea Elsholtzia rugulosa Elsholtzia schimperi Elsholtzia serotina Elsholtzia souliei Elsholtzia splendens Elsholtzia stachyodes Elsholtzia stachyoides Elsholtzia stauntoni Elsholtzia stauntonii Elsholtzia stellipila Elsholtzia strobilifera Elsholtzia sublanceolata Elsholtzia thompsoni Elsholtzia tristis Elsholtzia villosa Elsholtzia winitiana |

## Enllaços externs

* Pink, A.. Gardening for the Million. Project Gutenberg Literary Archive Foundation, 2004.
# Test de primalitat de Fermat

El test de primalitat de Fermat és un algorisme aleatori per a determinar si un nombre és un nombre primer probable.

## Concepte

El petit teorema de Fermat estableix que si p és primer i $1\leq a<p$, llavors
    $a^{p-1}\equiv 1{\pmod {p}}$
Si es vol provar si p és primer, llavors es pot triar un nombre aleatori a en l'interval i veure si la igualtat es compleix. Si la igualtat no es compleix per a qualsevol valor de a, llavors p és compost. Si la igualtat no es compleix per a molts valors de a, llavors es pot dir que p és un nombre primer probable, o un pseudoprimer.
Pot ser que els tests que es facin no es triï cap valor de a tal que la igualtat falli. De qualsevol a tal que
    $a^{n-1}\equiv 1{\pmod {n}}$
quan n és compost es diu que és un Fermat mentider. Si es tria un a tal que
    $a^{n-1}\not \equiv 1{\pmod {n}}$
llavors es diu que a és un Fermat testimoni de què n és compost.

## Algorisme i temps d'execució

L'algorisme es pot escriure tal com segueix:
* Algorisme test de primalitat de Fermat (Ordre de complexitat ${\mathcal {O}}(k\times (\log n)^{2+\epsilon })$)
* Entrada: Un nombre natural n>1, el nombre k de cops que s'executa el test i que determina la seva fiabilitat.
* Sortida: COMPOST si n és compost y POSSIBLE PRIMER si n és un nombre primer probable.
* Fer per a $j\,\!$ des de $1\,\!$ fins $k\,\!$ :
* $a\gets$ Funció Genera_nombre_aleatori_en_interval$(1,n-1]\,\!$
* Si $a^{n-1}\not \equiv 1{\pmod {n}}$ llavors:
* Retorna COMPOST
* Retorna POSSIBLE PRIMER
Si es fa servir algorismes ràpids per a la exponenciació modular, el temps d'execució d'aquest algorisme és O (k × log²n × log log n × log log log n), on k és el nombre de cops que es tria un nombre aleatori a, i n és el nombre que es vol provar per a veure si és o no primer.

## Comentaris

Hi ha certs valors de n coneguts com a nombres de Carmichael per als quals tots els valors de a per als quals el mcd(a,n)=1 són Fermat mentiders. Tot i que els nombres de Carmichael són rars, n'hi ha prou perquè el test de primalitat de Fermat sovint no es faci servir en favor d'altres tests de primalitat tal com el de Miller-Rabin i el de Solovay-Strassen.
En general, si n no és un nombre de Carmichael llavors pel cap baix la meitat de tots els
    $a\in (\mathbb {Z} /n\mathbb {Z} )^{*}$
són Fermat testimonis. Per demostrar-ho, sia a un Fermat testimoni i a$_1$, a₂, ..., a$_s$ siguin Fermat mentiders. Llavors
    $(a\cdot a_{i})^{n-1}\equiv a^{n-1}\cdot a_{i}^{n-1}\equiv a^{n-1}\not \equiv 1{\pmod {n}}$
I així tot a × a$_i$ per i = 1, 2, ..., s són Fermat testimonis.

## Utilització

El programa de xifratge PGP fa servir aquest test de primalitat en els seus algorismes. La possibilitat que PGP generi un nombre de Carmichael és inferior a 1 en 10$^{50}$, que és més que adequat per aplicacions pràctiques.

## Referències

* Thomas H. Cormen, Charles E. Leiserson, Ronald L. Rivest, and Clifford Stein. Introduction to Algorithms, Second Edition. MIT Press and McGraw-Hill, 2001. ISBN 0-262-03293-7. Pages 889–890 of section 31.8, Primality testing.
# Col·legi Sant Ermengol

El Col·legi Sant Ermengol és un centre docent situat a Andorra la Vella. Va ser creat pels salesians i va obrir les portes l'any 1966. Fou el primer centre autònom i pròpiament andorrà del principat. En l'actualitat aquesta escola salesiana imparteix els nivells d'ensenyament d'infantil, primària, secundària i batxillerat seguint el sistema educatiu espanyol. Es troba en un petit turó del pic de Carroi al Roc de Sant Pere, a la parròquia d'Andorra la Vella, en un indret a 1.100 m sobre el nivell del mar i a 100 sobre la capital d'Andorra.
L'any 2003 el Col·legi Sant Ermengol va rebre un dels Premis Baldiri Reixac atorgat per la Fundació Jaume I, que premia la qualitat global, en llengua i continguts, de les escoles i els instituts dels Països Catalans. L'any 2009 el Col·legi rebé el Certificat de Qualitat que acredita que el centre compleix la Norma UNE-EN-ISO 9001-2008.
L'adquisició del terreny per a construir el col·legi es va realitzar l'any 1963 i es van començar les obres que van durar 2 anys. El Col·legi Sant Ermengol es va crear l'1 de maig de 1965, i el 17 d'octubre de 1966 s'inaugura oficialment el Col·legi. El 1994 s'inicia la construcció d'un nou edifici, juntament am la construcció del camí del Falgueró.

## Referències

* ↑ Diari ABC, 14/06/1970, CRONICA DE ANDORRA. LA ENSEÑANZA EN LOS VALLES (castellà)
* ↑ Vilaweb, 12/06/2003, Es lliuren els Premis Baldiri Reixac de la Fundació Jaume I
* ↑ «El Col·legi Sant Ermengol d'Andorra la Vell rep el certificat de qualitat ISO». Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 25 maig 2011].
* ↑ http://www.xena.ad/sterme/centre/historia/6365/index.html Arxivat 2011-04-30 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.xena.ad/sterme/centre/historia/6667/index.html Arxivat 2011-04-30 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.xena.ad/sterme/centre/historia/9394/index.html Arxivat 2011-04-30 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Pàgina web del Col·legi
# Ichthyophis monochrous

Ichthyophis monochrous és una espècie d'amfibis gimnofions de la família Ichthyophiidae. Habita a Brunei, Indonèsia, i Malàisia. El seu hàbitat natural inclou boscos tropicals o subtropicals secs a baixa altitud, rius, corrents intermitents d'aigua, plantacions, jardins rurals, zones prèviament boscoses ara molt degradades, terres d'irrigació, i terra cultivable inundada per estacions.
# Bernold d'Utrecht

Bernold d'Utrecht (mort el 19 de juliol de 1054) va ser bisbe d'Utrecht entre 1026/27 i 1054. Les seves relíquies, incloent una túnica de tela, són venerades a Utrecht, i el seu culte com sant es remunta almenys al segle xiv. El 1917, va ser nomenat patró del gremi dels artistes dels Països Baixos.

## Història

Bernold va succeir sant Adalbold com a bisbe d'Utrecht el 24 de setembre 1027, quan va ser nomenat per l'emperador del Sacre Imperi Romanogermànic Conrad II. Probablement era un funcionari de la cort de Conrad abans d'assumir l'important càrrec com a príncep-bisbe: cap episcopal i senyor feudal secular dintre de l'Imperi. Com a partidari de Conrad i el seu successor Enric III, Bernold va prendre part en la reforma de l'església activa, ajudant a reduir el poder episcopal sobre els Ordes monàstics, i a enfortir l'orde cluniacenca en els seus dominis, amb l'afebliment dels senyors sobre el control de les esglésies i les terres de l'església, i ajudar l'emperador. Per aconseguir tot això Conrad i Enric van ampliar la seva seu, provocant el disgust de la noblesa local. Bernold va viatjar en la campanya de 1041 amb Enric III contra els hongaresos. Durant les visites efectuades per Enric a Utrecht als anys 1040 i 1042 es va ampliar la seu. Un rebel·lió de la noblesa el 1046 va ser derrotada per Enric i al Consell d'Aquisgrà de l'any 1049 es va veure a Bernold ampliat en el seu poder.
El bisbe Bernold va construir les esglésies col·legials de Sant Joan (Janskerk) el 1040, Sant Pere (St Pieterskerk) el 1039, i la Abadía de Sant Pau i la seva església (St Pauluskerk.) Amb l'església de Santa Maria (Mariakerk) (començada el 1090), formen l'exterior del "Kerkenkruis": una creu d'esglésies, formada per quatre esglésies i com punt focal central la catedral de Sant Martí d'Utrecht.

## Referències

* ↑ Rose Jones. «Another Look at St. Louis'Shirtnom= Heather» (en anglès), 2004. [Consulta: 29 gener 2016].
* 1 2 Butler i Burns, 2000, p. 151.
* ↑ «Jaanskerk Utrecht» (en neerlandès). [Consulta: 29 gener 2016].
* ↑ «St. Pieterskerk» (en neerlandès). [Consulta: 29 gener 2016].
* ↑ Broer, C.J.C.. Uniek in de stad. De oudste geschiedenis van de kloostergemeenschap op de Hohorst sinds 1050 de Sint-Paulusabdij te Utrecht, 2000.
* ↑ «Kerkenkijken Utrecht». Arxivat de l'original el 2007-06-13. [Consulta: 29 gener 2016].
* ↑ «St. Martin's Cathedral» (en anglès). [Consulta: 29 gener 2016].

## Bibliografia

* Butler, Alban; Burns, Paul. Butler's Lives of the Saints : July. (en anglès). Continuum International Publishing Group, 2000. ISBN 0-86012-256-5.
# Sara Bagnati de Scaramuzza

Sara Bagnati de Scaramuzza (Buenos Aires, 1885 - 1964) va ser una compositora argentina, esposa del també compositor argentí Vicente Scaramuzza.

## Obres

* De mi tierra.
* Rebelión del Agua.
* Paisaje de Estío.

## Fonts

* Cardellicchio, Antonio. La esencia de la historia de la música. Buenos Aires: Antonio Cardellicchio, 1999, p. 143.
* «Homenaje a Vicente Scaramuzza» (en castellà). La Nación, 14-08-2002. [Consulta: 1r novembre 2016].
# Torre de Brió

Torre de Brió (o de Briolf) és un edifici de Sant Miquel de Campmajor (Pla de l'Estany) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Es tracta d'una construcció de planta quadrada situada a ponent de l'església de Brió (Sant Esteve de Briolf o de Brió). Consta de planta baixa i un primer pis. La part superior de l'edifici inicial no s'ha conservat. S'ha conservat un arc de mig punt a la planta baixa i el del pis superior està malmès. La torre tenia dues portes. La de la planta baixa orientada a llevant i la del primer pis, orientada a migjorn, que ha estat molt transformada. Les dues portes tenen una llinda triangular. A les façanes oest i nord del primer pis hi ha un grup de tres finestres ben repartides.
Els murs són fets de carreus escairats de mides entre els 20 - 25 cm d'alt per de 30 a 50 de llarg. En alguns punts els murs arriben a tenir un metre de gruix.
Aquest tipus de construcció se'ls anomena "masos torre" i eren bastit per membres de la baixa noblesa -cavallers- o de la molt alta pagesia. Sovint hi vivia el batlle que representava el senyor jurisdiccional.

## Referències

* 1 2 3 «Torre de Brió». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2017].
# Epicrionops lativittatus

Epicrionops lativittatus és una espècie d'amfibis gimnofions de la família Rhinatrematidae. És endèmica del Perú. El seu hàbitat natural inclou boscos secs, montans secs tropicals o subtropicales i rius.

## Referències

* ↑ Icochea, Javier; Angulo, Ariadne; Wilkinson, Mark; Wake, Marvalee «Epicrionops lativittatus» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species 2004: e.T59641A11975007, 30-04-2004. DOI: 10.2305/iucn.uk.2004.rlts.t59641a11975007.en.
# Frederic IV de Baden

Frederic IV de Baden (9 de juliol de 1455 - Lier, 24 de setembre de 1517), va ser bisbe d'Utrecht entre 1496 i 1517.

## Història

Era fill del Marcgravi Carles I de Baden i Caterina d'Àustria, germana de Frederic III d'Habsburg.
Va ser canonge a Colònia abans d'ésser elegit com a bisbe d'Utrecht a través de la forta pressió de Maximilià I d'Habsburg. L'emperador esperava que Frederic, com un bon nebot, seria favorable als interessos dels Habsburg al bisbat d'Utrecht. Els estats d'Utrecht, tanmateix, estaven en curs independent i pròxims a aconseguir-lo amb el duc de Gueldre Carles d'Egmont. Frederic va intentar actuar amb la força, però les lluites eren massa per a ell. Quan es va revelar el 1514 i va tenir la intenció de renunciar al bisbat a favor d'un candidat del rei Lluís XII de França, aleshores va perdre el suport de Carles V del Sacre Imperi Romanogermànic, que li va obligar a dimitir el 9 de maig de 1517. Carles va aconseguir posar com a bisbe a Felip de Borgonya.

## Referències

* ↑ Neu, 1961, p. 592-593.

## Bibliografia

* Neu, Heinrich. digitalizat Friedrich, Markgraf von Baden. Berlín: Neue Deustsche Biographie, 1961 [Consulta: 31 gener 2016].