OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Procediment emmagatzemat

Un procediment emmagatzemat és un programa (o procediment) que és físicament emmagatzemat dins d'una base de dades. Són escrits en llenguatges d'alt nivell (normalment propietaris) i contenen sentències d'SQL.
De fet, els procediments emmagatzemats es poden considerar com una extensió del llenguatge SQL, ja que estan estandarditzats juntament amb l'SQL amb el nom de Persistent Stored Modules (SQL/PSM, Standard ISO/IEC 9075 també conegut com a SQL:2003).
El principal avantatge d'un procediment emmagatzemat és que quan s'executa, com a conseqüència d'una petició d'un usuari, ho fa directament en la base de dades i, per tant, és més ràpid processant dades que si el mateix procés es realitzés fora de la base de dades (probablement en un altre servidor), ja que estalvia la transmissió de les dades que tracta.

## Usos

Els usos típics dels procediments emmagatzemats són la validació de dades que està integrada en l'estructura de la base de dades (normalment aquest procediments s'anomenen triggers) o el processament de dades com a part d'un procés extern més complex.
Els procediments emmagatzemats poden simplificar la gestió de dades quan una base de dades és manipulada per diversos programes externs. Inserint la "lògica de negoci" a la base de dades usant procediments emmagatzemats s'elimina la necessitat de duplicar la mateixa lògica a cadascun dels programes que accedeixen les dades.
En alguns sistemes, els procediments emmagatzemats es poden utilitzar per controlar les transaccions, en altres, els procediments s'executen dins una transacció de manera que les transaccions són invisibles per ells.
En la majoria de sistemes es realitza una compilació dels procediments emmagatzemats. El sistema de gestió de la base de dades determina el pla d'execució de les consultes que es reutilitzarà cada cop que es cridi el procediment.

## Algunes de les bases de dades que incorporen procediments emmagatzemats

* DB2 d'IBM
* Microsoft SQL Server de Microsoft empra Transact-SQL
* MySQL
* Oracle incorpora el PL/SQL
* PostgreSQL empra PL/pgSQL
* Informix empra Informix-4GL
# Aristoxen de Selinunt

Aristoxen de Selinunt (en llatí Aristoxenus, en grec antic Άριστόξενος) fou un poeta grec, del que es diu que va ser el primer que va escriure en metres anapèstics.
Sobre l'època en què va viure es diu expressament que era més gran que Epicarm, que va viure des del 524 aC fins al 435 aC i, per tant, Aristoxen deuria viure al segle vi aC o potser al VII aC, encara que Eusebi de Mindos diu que va néixer el 664 aC. Però si va néixer aquell any no podia ser ciutadà de Selinunt, ja que no va ser fundada fins al 628 aC, a no ser que en fos un dels primers pobladors i, per tant, considerat d'aquella ciutat.

## Referències

* ↑ 1.Aristoxenus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 345
# Camp de Mart (Tarragona)

El Camp de Mart és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.
Durant el segle xix va ser un camp de maniobres militars, oficialment inaugurat el 1871 pel rei Amadeu I d'Espanya. Durant la dècada del 1960 es va municipalitzar el recinte que estava en mans del ministeri de defensa, abans Ministeri de Guerra.

## Descripció

Singular parc urbà situat als peus de la muralla i de la contramuralla o falsa braga on Manuel Lamich i Fontanet, com a arquitecte municipal de l'Ajuntament de Tarragona, va projectar i construir al final de la dècada dels anys 60 una xarxa de camins amb geometries orgàniques envoltats d'abundant jardineria i arbrat, a més de fonts ornamentals. Al final del parc va projectar un teatre-auditori a l'aire lliure que es troba soterrat respecte de la rasant del parc per mantenir la continuïtat visual de la muralla romana. Aquest fou cobert posteriorment amb una carpa.
A l'interior del parc hi trobem tres escultures singulars catalogades per l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya: una dedicada l'associació Amical de Mauthausen i els monument al Dr. Ferran i a Richard Wagner. També hi ha altres monuments en homenatge a Blas Infante i Salvador Allende.

## Teatre Auditori

El teatre del parc fou inaugurat el, obra de l'arquitecte municipal d'aquell moment, Manuel Lamich i Fontanet. Té una capacitat per a 1.788 espectadors, ampliable a 105 més. L'any 1993 fou cobert amb una lona de PVC.
Hi han actuat artistes com Yann Tiersen, Roger Hodgson, Love of Lesbian o Vetusta Morla, i s'hi van celebrar les competicions de bàsquet 3x3 dels Jocs Mediterranis de 2018.

## Referències

* ↑ La Vanguardia 14 gener 1971
* 1 2 «Parc del Camp de Mart». Ajuntament de Tarragona. [Consulta: 15 setembre 2020].
* ↑ La Vanguardia 4 febrer 1969
* 1 2 «Camp de Mart». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 juny 2020].
* ↑ 1970 La Vanguardia 14 gener 1971
* ↑ La Vanguardia 11 juny 2014
* ↑ «Camp de Mart, Teatre Auditori del». Enciclopèdia de les Arts Escèniques Catalanes. Institut del Teatre de la Diputació de Barcelona. [Consulta: 15 setembre 2020].
* ↑ La Vanguardia 14 gener 1971
* ↑ «Auditori del Camp de Mart Tarragona Concert Setlists» (en anglès). setlist.fm. [Consulta: 15 setembre 2020].
* ↑ «Última jornada de bàsquet a l'Auditori Camp de Mart». Més Digital, 29-06-2018. [Consulta: 15 setembre 2020].
# Wladimir Köppen

Wladimir Peter Köppen (rus: Владимир Петрович Кёппен) (Sant Petersburg, 25 de setembre de 1846 – Graz, 22 de juny de 1940) va ser un geògraf i botànic alemany nascut a Rússia.
Després d'estudiar a Sant Petersburg passà la major part de la seva vida a Alemanya i Àustria. És molt coneguda la seva classificació climàtica que amb algunes modificacions encara s'utilitza.

## Biografia

L'avi de Wladimir Köppen va ser un dels metges invitats a Rússia per Caterina II per tal de millorar la sanitat i després va esdevenir metge personal del tsar. El pare de Wladimir va ser geògraf, historiador i etnògraf dels pobles de Rússia. Wladimir va fer els estudis secundaris a Simferòpol, Crimea i el 1864 comença els estudis de botànica. El 1867 es va traslladar a la Universitat de Heidelberg i es doctorà a la Universitat de Leipzig amb una tesi sobre la influència de la temperatura en el creixement de les plantes.
Entre 1872 i 1873 va estar empleat al Servei Meteorològic Rus i l'any 1875 va anar a Alemanya a treballar en la meteorologia marina a Hamburg.
El 1884 publicà la seva primera versió del mapa de classificació climàtica que anà millorant al llarg de la seva vida essent la darrera versió de 1936. Junt amb el seu gendre Alfred Wegener publicà el 1924 Die Klimate der Geologischen Vorzeit (Els climes del passat geològic) donant suport a les teories cícliques de Milankovic. També cooperà amb el climatòleg Rudolf Geiger per fer els cinc volums, que no s'arribaren a completar, del Handbuch der Klimatologie (Manual de Climatologia). El 1890 va ser el coautor del primer Atles dels Núvols.
Més enllà de les qüestions climàtiques, es va interessar per diversos temes socials. Així, va advocar per resoldre els problemes de desigualtat social i malnutrició. També va ser un ferm defensor de la llengua auxiliar internacional Esperanto com a eina fonamental per aconseguir la pau al món. En aquest sentit, va traduir algunes de les seves obres a aquesta llengua i va publicar diversos articles a revistes esperantistes, com Scienca Revuo i Germana Esperantisto.

## Bibliografia

* Allaby, Michael (2000). Encyclopedia of Weather and Climate. New York: Facts On File, Inc. ISBN 0-8160-4071-0.

## Referències

* ↑ H. H. Hildebrandsson, W. Köppen, and G. Neumayer. Cloud Atlas, 1890 (Wolken-Atlas. Atlas des nuages. Mohr Atlas.).
* ↑ Ivan Širjaev; Ludoviko Kökény; Vilmos Bleier; Kálmán Kalocsay. Enciklopedio de Esperanto (en esperanto). Budapest: Literatura Mondo, 1933-1934.
# Torre del Virgili

La Torre del Virgili és una obra de Vila-seca (Tarragonès) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Aquesta torre medieval està molt propera de la costa, aproximadament a uns 800 m. La construcció de la torre és la característica de totes del terme, maçoneria amb reforços de carreus a les cantonades. Consta de planta i dos pisos, el superior té una terrassa i matacans. La porta d'accés presenta un arc dovellat, que possiblement és influència de la propera torre d'En Dolsa. La planta és rectangular de 5, x 7,1 i 60 cm de gruix.

## Història

La torre està relacionada amb la necessitat dels vilatans de protecció de les ràtzies sarraïnes, i complementa totes les torres que properes al mar s'estenen al llarg de tot el terme.

## Referències

* 1 2 «Torre del Virgili». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 març 2019].

## Enllaços externs

* «Torre del Virgili». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* «Torre del Virgili». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Artista (classe)

Els artistes eren una classe social durant l'antic règim considerada generalment com a petita burgesia. A la Corona d'Aragó es definien com a artistes aquells oficis artesanals que es consideraven com a derivacions dels estudis universitaris, és a dir, com a arts liberals (tot i que avui dia no tots aquells oficis els classificaríem així). El concepte era contraposat al dels oficis menestrals (que llavors es consideraven de caràcter exclusivament manual i/o tècnic, no universitari) i, per tant, els artistes no s'agrupaven en gremis sinó en col·legis. En general es considerava dins de la classe dels artistes els notaris, els cirurgians i els apotecaris, tot i que hi podia haver algunes diferències depenent de la localitat. Més endavant al segle XVI també es va incloure en aquest estament altres oficis com ara adroguers i candelers. En ciutats importants també n'hi entraren altres: a Barcelona els pintors (des del 1682 o 1688), els corredors tant els de canvi com els d'orella (1707) i els orfebres (1732). Aquest estament va existir als municipis dels Països Catalans des del segle xv fins als decrets de Nova Planta a principis del segle XVIII; i en el cas de la Catalunya Nord fins a la Revolució Francesa de finals del xviii.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Mestre i Campi, Jesús (director). Diccionari d'Història de Catalunya. Edicions 62, 1998, p. 66, entrada: "artista". ISBN 84-297-3521-6.
* ↑ Montaner i Martorell, Josep Maria. La modernització de l'utillatge mental de l'arquitectura a Catalunya (1714-1859). Institut d'Estudis Catalans, 1990, p.70. ISBN 8472831582.
Viccionari
# Can Buscatells

Can Buscatells és un edifici entre mitgeres situat al nucli urbà d'Hostalric (Selva). És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular, té planta baixa i dos pisos, ràfec de cinc fileres i coberta de teula àrab.
Té una façana amb encoixinat. A la planta baixa hi ha un portal de garatge, en arc deprimit convexe. Al costat una finestra amb una reixa de ferro forjat i segueix la porta d'entrada amb forma quadrangular.
Als dos pisos superiors, hi ha uns balcons que ocupen tota la façana amb barana de ferro forjat i quatre obertures amb arc carpanell rebaixat. Sota els balcons, i imitant una cornisa, hi ha unes decoracions en esgrafiat amb motius vegetals.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Buscatells». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 novembre 2014].
# Duiquer de Jentink

El duiquer de Jentink (Cephalophus jentinki), també conegut com a gidi-gidi en krio i com a kaikulowulei en mende, és un duiquer que viu als boscos de les parts meridionals de Libèria, el sud-oest de Costa d'Ivori i enclavaments dispersos de Sierra Leone.
Els duiquers de Jentink mesuren uns 80 centímetres d'alçada a l'espatlla i pesen uns 70 quilograms, sent l'espècie més grossa de duiquer. Els duiquers de Jentink són grisos de l'espatlla cap enrere i d'un color negre fosc de l'espatlla cap endavant. Tenen una banda blanca que passa per sobre les espatlles, entre els dos colors i unint la part inferior blanca. Els duiquers de Jentink tenen unes llargues banyes primes, que es cargolen una mica cap enrere als extrems i assoleixen entre 14 i 21 centímetres.
Fou anomenat en honor del zoòleg neerlandès Fredericus Anna Jentink.

## Referències

* ↑ Ellis, Richard. No Turning Back: The Life and Death of Animal Species. Nova York: Harper Perennial, 2004, p. 261. ISBN 0-06-055804-0.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 211. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Pròtesi dental amb tecnologia cad/cam

La tecnologia CAD/CAM es pot utilitzar per a dissenyar i crear pròtesis dentals. Es tracta d'un procès que passa per un sistema informatitzat amb escàner previ, disseny tridimensional, fresadora i forn de sinterització.

## Tecnologia CAD/CAM aplicada a la pròtesi dental

(Per a més informació, veure: Fabricació assistida per ordinador) La tecnologia CAD/CAM permet dissenyar i elaborar de pròtesis dentals amb ordinador. D'aquesta manera, les rehabilitacions odontològiques fetes amb CAD/CAM són de gran qualitat i precisió: es redueix el marge d'error humà i, per tant, augmenten significativament els casos d'operacions amb peces artificials amb èxit.
Aquest és procés pel qual es du a terme una pròtesi dental amb tecnologia CAD/CAM:

### Escanerització

Primer de tot, es du a terme un escaneritzat en 3D, la via més eficient (per velocitat i precisió) de capturar la peça a restaurar. És un procés fonamental per a garantir un succés total de l'operació de restauració.

### Disseny CAD

El Computer Aided Design és el procés pel qual es dissenya la peça a restaurar per via de software informàtic com exocad, un programa obert que permet elaborar peces de gran qualitat i detall.

### Procés CAM

Computer Aided Manufacturing, és el procés pel qual la pròtesi dissenyada al pas anterior es prepara per a ser fresada.

### Fresatge

Per via del fresatge d'un bloc de zirconi o de disilicat de liti, pren forma física.
Font: Escola Pejoan: Curs CAD/CAM
# 13a Divisió (Exèrcit Popular de la República)

La 13a Divisió va ser una de les divisions de l'Exèrcit Popular de la República que es van organitzar durant la Guerra Civil espanyola sobre la base de les Brigades Mixtes. No va tenir un paper rellevant durant la contesa.

## Biografia

La unitat va ser creada el 13 de març de 1937, en el front del centre. La divisió, que quedaria composta per les brigades mixtes 5a i 17a, comptava amb 6.718 homes i 13 peces d'artilleria. Va establir el seu lloc de comandament a Arganda. Al llarg de la contesa va romandre desplegada en el front del Centre, sense intervenir en operacions militars de rellevància. Durant la primavera de 1938 va passar a estar agregada durant algun temps al XVI Cos d'Exèrcit.

## Comandaments
### Comandants

* tinent coronel de carrabiners Fernando Sabio Dutoit (des de març de 1937);
* tinent coronel de carrabiners Hilario Fernández Recio (des de maig de 1937);
* major de milícies Antonio Molina Vázquez (des de març de 1939);

### Comissaris

* Agustín Fraile Ballesteros, del PCE;

### Cap d'Estat Major

* comandant d'Infanteria Juan Berenguer Hernández;
* capità d'enginyers Juan Manzano Porqueres;
* capità de milícies Francisco Martínez Mota;

## Ordre de batalla

| Data | Cos d'Exèrcit adscrit | Brigades Mixtes integrades | Front de batalla |
| Març de 1937 | III Cos d'Exèrcit | 5a i XIV | Centre |
| Maig de 1937 | III Cos d'Exèrcit | 5a i 17a | Centre |
| Desembre de 1937 | III Cos d'Exèrcit | 5a, 107a i 110a | Centre |
| Març de 1939 | III Cos d'Exèrcit | 110a i 150a | Centre |

## Referències

* 1 2 Engel, 1999, p. 204.
* ↑ Zaragoza, 1983, p. 55.
* 1 2 Martínez Bande, 1981, p. 77.
* ↑ Martínez Bande, 1981, p. 77, 125.
* ↑ Alpert, 1989, p. 369.
* ↑ Martínez Bande, 1981, p. 125.
* ↑ Álvarez, 1989, p. 187.

## Bibliografia

* Alpert, Michael. El Ejército republicano en la guerra civil. Siglo XXI Editores, 1989.
* Álvarez, Santiago. Los comisarios políticos en el Ejército Popular de la República. Ediciós do Castro, 1989.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid, Almena, 1999. 84-922644-7-0.
* Martínez Bande, José Manuel. La batalla de Pozoblanco y el cierre de la bolsa de Mérida. Madrid: Editorial San Martín, 1981.
* Zaragoza, Cristóbal. Ejército Popular y Militares de la República, 1936-1939. Barcelona: Ed. Planeta, 1983.
# Pierino da Vinci

Pierino da Vinci, nom pel qual es coneix Pier Francesco di Bartolomeo (Vinci, ca. 1530 — Pisa, 1553) va ser un escultor italià del Renaixement. Era nebot de Leonardo da Vinci, fill del seu germà menor Bartolomeo.
La informació biogràfica d'aquest artista prové quasi esclusivament de Le Vite de Giorgio Vasari, el qual n'aporta una barreja de fets reals i llegendaris, dificílment indestriables degut a la mancança d'altres fonts.
Es va ensinistrar al taller de Baccio Bandinelli, ja amic del seu oncle Leonardo, però sobretot amb Il Tribolo, que va desenvolupar el seu talent: amb ell col·laborà a la creació dels més bells jardins a la italiana, com ara els de la Vil·la di Castello i de la Vil·la La Petraia (1545-1548). Després d'aquests treballs va accedir a les comandes granducals gràcies a una relació privilegiada amb homes de cultura molt lligats a la cort, com ara Benedetto Varchi i Luca Martini.
Els seus relleus i les seues escultures mostren una certa influència de l'estil de Miquel Àngel, fins al punt que algunes d'elles van ser atribuïdes a aquest en el passat. També va ser influït per l'elegància de Benvenuto Cellini i la puresa d'Andrea Sansovino, tot i que aviat va desenvolupar un estil personal dotat de persuasió i força expressiva.
Va treballar molt a Pisa: a la piazza della Berlina es troba encara una Pietat de la seua mà, mentre que per al proveïdor de les galeres, Luca Martini, va esculpir un punyent grup de Samsó i el filisteu (1551-52, avui dia al Palazzo Vecchio de Florència), un Déu fluvial (esculpit l'any 1548 quan només tenia divuit anys, avui dia al Louvre) i un baix relleu amb la Mort del comte Ugolino, del qual n'ha sobreviscut només una còpia en terracota conservada en l'actualitat al Bargello. Una altra important obra al·legòrica és el grup de Cosme I fundant la Universitat de Pisa, avui a la pinacoteca dels Museus Vaticans. Hi ha una altra escultura seua al Palau Barberini (Sala dei Raffelleschi), una estàtua d'Eros i Ànteros, que formava part d'una font.
Va morir amb només vint-i-tres anys, a causa de la malària (1553) i, per tant, no va poder expressar completament el seu potencial artístic, que ja els seus contemporanis van qualificar com d'altíssim nivell.

## Enllaços externs

* (italià) Un biografia en línia
* (italià) Pierino da Vinci a Scultura italiana, amb fotos d'algunes de les seues obres Arxivat 2006-09-11 a Wayback Machine.
# Atosiban

Atosiban (nom comercial Tractocile) és un inhibidor de les hormones oxitocina i vasopressina. S'utilitza com a medicació intravenosa per a la tocòlisi, per aturar el part prematur. Malgrat que estudis inicials suggerien que es podria utilitzar com a esprai nasal i, per tant, sense ingrés hospitalari, no s'utilitza per aquesta via. Va ser desenvolupat per Ferring Pharmaceuticals a Suècia i citat per primera vegada el 1985.
Químicament és un producte modificat de l'oxitocina que inhibeix l'acció d'aquesta hormona a l'úter, el que atura les contraccions.
El 2005 la revisió sistemàtica feta per la Col·laboració Cochrane va demostrar que tot i que l'atosiban té menys efectes secundaris comparat amb les altres opcions terapèutiques, com la ritodrina, no és millor que el placebo en les seves accions principals, i un estudi mostrava pitjors resultats neonatals. Es suggeria que la nifedipina podria ser més prometedora.

## Referències

* ↑ Akerlund M, Carlsson AM, Melin P, Trojnar J «The effect on the human uterus of two newly developed competitive inhibitors of oxytocin and vasopressin». Acta Obstet Gynecol Scand., 64, 6, 1985, pàg. 499–504. DOI: 10.3109/00016348509156728. PMID: 4061066.
* ↑ Papatsonis D, Flenady V, Cole S, Liley H «Oxytocin receptor antagonists for inhibiting preterm labour». Cochrane database of systematic reviews (Online), 3, 2005, pàg. CD004452. DOI: 10.1002/14651858.CD004452.pub2. PMID: 16034931.
# Can Cardoner (Mataró)

Can Cardoner és un edifici del municipi de Mataró (Maresme) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una obra dissenyada per Josep Puig i Cadafalch i realitzada pel serraller mataroní March.

## Descripció

La reixa de ferro de la finestra de la planta baixa té un valor singular. La seva finalitat és més decorativa que de tanca protectora. Està dividida en dues parts: una d'inferior, sobre l'ampit, i una altra de superior. Pel que fa al seu disseny, es caracteritza pel barroquisme ornamental: elements florals i geomètrics, línies sinuoses i ondulants entrellaçades, motius vegetals... La reixa s'extralimita de l'espai que ocupa la finestra i s'expandeix sobre el mur.

## Referències

* 1 2 «Can Cardoner». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 abril 2015].

## Enllaços externs

* «Can Cardoner». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2023-11-26. [Consulta: 27 setembre 2024].
# Casa Trabat

La Casa Trabat és una obra d'Horta de Sant Joan (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de tres plantes i golfes amb aparell de carreus de pedra. La façana és sinuosa per l'estretor del carrer. A la planta baixa hi ha una porta d'accés d'arc de mig punt adovellat. Les finestres són de mida mitjana, essent les del primer pis les originals, mentre que les superiors són posteriors, sense motllures i disposades sense ordre.
La coberta és recent, amb petit ràfec de rajola i canalera de desguàs.

## Referències

* 1 2 «Casa Trabat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 març 2019].
# Publi Considi

Publi Considi (en llatí Publius Considius) va ser un militar romà que va servir sota Juli Cèsar a la Gàl·lia l'any 58 aC. Formava part de la gens Consídia, una gens romana d'origen plebeu.
Era un soldat veterà, que ja havia servit abans amb Sul·la i més tard amb Marc Licini Cras Dives i, per tant, un element d'importància dins les forces de Cèsar.

## Referències

* ↑ Cèsar. Guerra de les Gàl·lies I,21

## Bibliografia

Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
# Pax Europaea

Pax Europaea (terme creat prenent Pax Romana de model), és el període de pau relativa experimentat per l'Europa del nord i l'Europa cccidental (incloent-hi Grècia i Turquia) a continuació del final de la Segona Guerra Mundial. Sovint aquesta pau s'associa amb la creació de la Unió Europea i els seus precedents. Després de la Guerra Freda aquesta pau es va estendre a la majoria de l'Europa central i de l'est amb l'excepció de la Iugoslàvia de la dècada de 1990. Precisament per raó de l'esclat d'aquest conflicte la Unió Europea va ser criticada per no aconseguir evitar-lo però actualment els estats de l'antiga Iugoslàvia es troben dins la influència de la Unió Europea.
El període que va des de 1945 fins a l'actualitat ha estat el de més durada de la pau a l'Europa occidental continental des de la Pax Romana.

## Referències

* ↑ Tsoukalis, Loukas. What Kind of Europe?. Oxford: Oxford University Press, 2005. ISBN 978-0199279487.