OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Vilet

El Vilet és una entitat de població del municipi de Sant Martí de Riucorb, a la comarca de l'Urgell. El poble se situa a l'esquerra del riu Corb, al centre del terme municipal. La via principal de comunicació és la carretera LV-2017, branc de la L-201, entre Sant Martí de Maldà i l'enllaç amb la C-14, al coll de la Portella.
És l'únic poble de la vall del Corb assentat a la mateixa plana del riu, situació que l'ha fet víctima de diverses rubinades.

## Història

Els primers vestigis d'activitat humana es remunten a l'època romana, ja que s'hi han trobat restes de mosaics del segle iv que actualment es conserven al Museu Arqueològic de Barcelona.
Originàriament el nom del poble fou Vilamanyanor, probablement degut a una contracció del llatí Vila Magnis Honoris, denominació que es va mantenir mentre el Vilet va pertànyer al domini feudal.
La primera notícia coneguda data de l'any 1084, quan Ramon Folc I de Cardona fa donació a favor de Guillem Miró de Boixadors d'una quadra existent al poble. Un descendent d'aquest darrer, Bernat de Boixadors, el dona, juntament amb els seus delmes l'any, 1157, tot i que probablement només la castlania, donat que el terme segueix en poder dels vescomtes de Cardona.
Aquesta relació amb el vescomtat de Cardona, a través de diverses donacions, uneix el Vilet amb el monestir de Vallbona de les Monges. L'any 1174 Berenguer de Cardona cedeix a Vallbona i a l'ermità Ramon els drets dominicals del poble a canvi de 500 sous barcelonesos.
Al segle xiii Berenguera d'Aguda fa donació del domini, la castlania i els drets que té en el castell i el terme a favor de l'abadessa. També la família de Ramon Maldà l'any 1328 té relació amb el Vilet i el monestir de Vallbona. Al mateix segle xiv, els Anglesola i l'abadessa tenen diversos plets sobre la castlania del poble i des del 1380 el Vilet passa a formar part de la baronia de Vallbona, de la qual depèn la jurisdicció civil i criminal.
Forma part del municipi propi de Rocafort de Vallbona, juntament amb Llorenç de Rocafort, fins a l'any 1972, en què fusionen amb Sant Martí de Maldà, donant lloc a l'actual municipi de Sant Martí de Riucorb.

## Santa Maria del Vilet

És una església de dimensions reduïdes. L'exterior posa en relleu la rosassa de la façana i el campanar. A l'interior es venera la imatge gòtica policromada de la verge, obra de Guillem Seguer, escultor del segle xiv, i la imatge de Santa Anna, amb la Mare de Déu. També ornen l'església uns murals al fresc, obra del pintor Jaume Minguell.

## Referències

* 1 2 La Web de l'Urgell Arxivat 2010-09-26 a Wayback Machine., del Consell Comarcal de l'Urgell
* ↑ No confondre amb Bernat de Boixadors i d'Erill

## Enllaços externs

* Els pobles de la Vall del Corb Arxivat 2011-05-14 a Wayback Machine.
* Pàgina no oficial del Vilet
# Castell de Buffavento

El Castell de Buffavento (en grec Kάστρο Βουφαβέντο, en turc Buffavento Kalesi) és un castell situat al nord de Xipre. És al centre dels castells serralada de Kyrenia, amb el Castell de Sant Hilarion a l'oest i Castell de Kantara cap a l'est, que van ser construïts com a defensa contra els atacs àrabs. «Buffavento» en italià significa "desafiant els Vents". Al lloc on està situat, a 950 metres sobre el nivell del mar, el vent hi pot arribar a velocitats molt altes. Com que els dos castells són visibles des Buffavento, va ser utilitzat per transmetre senyals entre ells. Des del castell també es controlava un pas important a través de les muntanyes.
La data exacta de la seva construcció no es coneix, però es pensa que va ser una a fortalesa de l'Imperi Romà d'Orient. Combina elements arquitectònics grecs amb tipus de defensa dels francs. Era principalment una torre de vigilància que controlava les incursions de pirates i també feia les funcions de presó. La part més baixa del castell va ser probablement construïda pels romans d'Orient al segle xi. Aquesta base va ser ampliada per la Casa de Lusignan al segle xiv. No té una forma regular, ja que utilitza el relleu de la mateixa muntanya per la seva defensa. L'any 1191, el rei Ricard Cor de Lleó la va ocupar durant la seva campanya contra el governant de l'illa Isaac Comnè de Xipre. Com que les defenses del castell eren molt fortes, es creu que els defensors de Buffavento es van rendir després que les fortaleses de Kantara i Sant Hilarion caiguessin en mans dels anglesos. Posteriorment, Ricard Cor de Lleó va vendre l'illa als Cavallers Templers. El govern dels Templers va acabar bruscament quan hi va haver una gran revolta a Nicòsia. Xipre es va revendre així a Guiu de Lusignan de la Casa de Lusignan. Quan va morir Hug I de Xipre l'any 1218. Es va produir una lluita sobre qui havia d'actuar com a regent del regne, enfrontant la casa d'Ibelin amb els partidaris locals de Frederic II, emperador del Sacre Germànic. L'arribada de Frederic a Limassol el 1228 es va acabar un llarg període de pau i es va iniciar una guerra oberta. Entre el 1229 i el 1233 la fortalesa va canviar de mans diverses vegades entre la família dels Ibelins i els seus rivals. Després, la família Lusignan va continuar el seu regnat interromput només ocasionalment per revoltes al Palau. El castell va ser utilitzat com a presó durant aquest període. Al segle xiv, l'illa va passar sota el control de la República de Venècia, i el castell va quedar en desús, ja que els castells de la costa de Xipre, de Krenia i Famagusta, van ser considerats més importants.

## Referències

* ↑ Metcalf, D. M. Byzantine Cyprus 491-1191. Nicòsia: Cyprus research Centre, 2009, p. 536-537. ISBN 9789963081158.
* ↑ Petre, James. Crusader castles of Cyprus: the fortifications of Cyprus under the Lusignans, 1191-1489. Nicòsia: Cyprus Research Centre, 2012, p. 120-126.

## Bibliografia

* Molin, Kristian. «The role of castles in the political and military history of the Crusader States and the Levant 1187 to 1380». Tesi doctoral. The University of Leeds School of History, 1995
# Sant Salvador de Figuerola

Sant Salvador de Figuerola és una església romànica situada en el despoblat de Figuerola, municipi de les Piles (Conca de Barberà), i protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'edifici és d'una nau amb absis semicircular a la capçalera. Va coberta per una volta de canó col·locada sobre un sistema d'arcs formers situats al llarg dels murs laterals. És possible que en origen l'església anés coberta per una encavallada de fusta. Els murs primitius, per tant, haurien esdevingut insuficients, ja que l'empenta d'una volta és molt superior. Això va poder solucionar-se bastint aquestes arcades com a reforç dels murs originaris. La porta d'accés s'obre en el mur sud: és adovellada i d'arc de mig punt. Una motllura a manera de guardapols recórrer tot el perímetre exterior de l'arc. No hi ha cap mena d'ornamentació. Al bell mig de l'absis hi ha una finestra espitllera, decorada a l'exterior amb un bordó amb puntes de diamant. A l'edifici són evidents diversos processos d'obra, a més de la possible modificació de la volta cal esmentar la fàbrica durant el segle xiv de la capella oberta en el mur nord. A la part alta dels murs externs hi ha les restes d'una cornisa decorades en ziga-zaga.

## Història

Figuerola apareix mencionada com a afrontació l'any 1080. Aleshores no era més que una quadra. El lloc va ser colonitzat i consta documentalment que al llarg de tot el segle xii, el seu castell va pertànyer als Timor. Es menciona la parròquia de Figuerola l'any 1150 com una possessió de la Canongia de Solsona. Pel que fa pròpiament a l'edifici, la referència més antiga correspon al 1195. Va testar en aquesta data un dels castlans dels Timor a l'indret i va cedir un llegat a Sant Salvador. A darrers del segle xiii, per donació, Figuerola va passar a dependre del monestir de Santes Creus. D'aleshores fins a la desamortització de Mendizábal va estar integrada en el senyoriu territorial dels cistercencs
A mitjans del segle xiv es va construir una capella en el mur nord, possiblement gràcies a la donació feta pel mercader colomí Pere Miró (1347). Durant el segle xiv, es troben documentats donats que tenen cura del manteniment de l'església.
Vers 1984 va apuntalar-se i restaurar-se l'absis de l'església, que presentava importants esquerdes verticals.

## Referències

* 1 2 «Església de Sant Salvador». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 maig 2012].
* ↑ Español Bertran, Francesca. L'arquitectura religiosa romànica a la Conca de Barberà i Segarra tarragonina. Montblanc: Centre d'Estudis de la Conca de Barberà, 1991, p. 126 i 127. ISBN 84-604-0615-6.
* ↑ Ballabriga, Josep «Sant Salvador de Figuerola. Una restauració seguida pas a pas.». Revista La Segarra, n.57, 5-1984, pàg. 15.

## Enllaços externs

* «Sant Salvador de Figuerola». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Portada/article juliol 21
## Cor de la catedral de Toledo

El cor de la catedral de Toledo està situat en la nau central de la catedral, enfront del presbiteri i separat d'aquest per la nau del creuer. Longitudinalment, abasta l'espai de dos trams. El més important dintre d'aquest espai són els seus cadirats, l'alt i el baix. El cadirat baix va ser realitzat entre 1495 i 1498 per Rodrigo Alemán seguint l'estil gòtic. El cadirat alt té més mèrit artístic i va ser elaborat per dos grans escultors, Felipe Bigarny —anomenat també Felipe de Borgonya— i Alonso Berruguete, i va ser realitzat entre 1539 i 1543. Segons la historiadora d'art, Isabel del Río de la Hoz, és «el conjunt d'escultura més important del renaixement espanyol». Dins del cor es troba una imatge de l'anomenada Verge Blanca del segle xiv, uns faristols de bronze del segle xvi i dos orgues del segle xviii. Està tancat per una reixa realitzada per Domingo de Céspedes el 1548.
# Funny Face (pel·lícula de 1957)

Funny Face (en Espanya coneguda com "Una cara con ángel" ["Una cara amb àngel"]) és una pel·lícula musical estatunidenca de comèdia romàntica estrenada l'any 1957 dirigida per Stanley Donen i escrita per Leonard Gershe amb cançons de George i Ira Gershwin. És protagonitzada per Audrey Hepburn, Fred Astaire, Kay Thompson i Michel Auclair.
Aunque està basada en el musical homònim de Broadway de 1927 per els germans Gerwish, presentant a la mateixa estrella masculina (Fred Astaire), la trama es completament diferent; només cuatre de les cançons del musical original estan incloses.

## Sinopsi

Maggie Prescott, una editora de la important i coneguda revista de moda Quality, i Dick Avery, el fotògraf d'aquesta, busca una model que surti del que és habitual. La casualitat els porta a una llibreria parisenca on, inesperadament, Dick Avery adverteix que la jove i tímida dependenta i filòsofa amateur Jo Stockton reuneix tot el que desitja, així que decideix convertir-la en la millor model de París.

## Repartiment

* Audrey Hepburn: Jo Stockton
* Fred Astaire: Dick Avery
* Kay Thompson: Maggie Prescott
* Michel Auclair: Professor Emile Flostre
* Robert Flemyng: Paul Duval
* Dovima: Marion
* Suzy Parker: ballarina
* Sunny Hartnett: ballarina
* Jean Del Val: perruquera
* Virginia Gibson: Babs
* Sue England: Laura
* Ruta Lee: Lettie
* Alex Gerry: Dovitch
* Iphigenie Castiglioni: Armande
# (G)I-dle

(G)I-dle, sovint estilitzat tot en majúscules com (G)I-DLE (en coreà: (여자) 아이들), és un grup musical sud-coreà format per noies, sota la firma de Cube Entertainment. Originalment un sextet, després de l'escàndol el 2021 de Soojin, una de les integrants, per acusació d'assetjament escolar, va passar a ser un quintet, conformat per: Soyeon (líder), Miyeon, Minnie, Yuqi i Shuhua.
Van debutar el 2018 amb el single Latata i l'àlbum I Am, però el grup es va fer ràpidament famós arran de dues de les integrants, Soyeon i Miyeon, figurant com a cantants del grup virtual K/DA de League of Legends, representant, respectivament, les campiones Akali i Ahri. D'altra banda, l'àlbum I Never Die (2022) va reforçar la seva presència al panorama musical coreà, ja que el grup va aconseguir mantenir-ne dues cançons, Tomboy i Nxde, en la primera posició de llistes.
# Mestres

«Mestres» té aquests significats:
* Mestres, plural de mestre, persona que posseeix una determinada coneixença i la sap transmetre a d'altres
* Can Mestres, edifici protegit com a bé cultural d'interès local a Barcelona
* Biografies:
** Anton Mestres (segle xviii), organista i compositor
** Apel·les Mestres i Oñós (Barcelona, 1854 - 1936), artista polifacètic dedicat al dibuix, poesia, dramtúrgia, música, il·lustració gràfica, traducció i col·leccionista
** Feliu Mestres i Borrell (Barcelona, 1872 - 1933), pintor català
** Fèlix Mestres i Borrell (Barcelona, 1872 - 1933), pintor català
** Francesc Mestres Angla o Quico Mestres (Manresa, 1948 - 2013), arquitecte i urbanista català
** Jaume Mestres, diversos personatges
** Joan Mestres i Calvet (Barcelona, 1871 - 1955), empresari teatral i director del Gran Teatre del Liceu (1915 -1947)
** Josep Mestres, diversos personatges
** Josep Oriol Mestres i Esplugas (Barcelona, 1815 - 1895), arquitecte i pessebrista català
** Josep Maria Mestres, diversos personatges
** Lluís Mestres i Capdevila (Tarragona, 1900 - Mèxic 1968), químic enòleg i polític català
** Pere Mestres i Albet (Vilanova i la Geltrú, 1901 - 1975), polític català
** Ventureta Mestres i Gras (Vilanova i la Geltrú, 1925 - 1994), actriu i soprano, principalment intèrpret de sarsuela
Viccionari
# Pau de Miró i Roig

Pau de Miró i Roig (Reus, 26 d'abril de 1707 - Reus, 29 d'abril de 1771) va ser doctor en dret, polític i hisendat català.
Era el segon fill de Pau de Miró i Simó, que va obtenir el 1706 privilegi de ciutadà honrat concedit per l'Arxiduc Carles i que el 1752 va rebre el privilegi de cavaller a títol pòstum, a petició de l'altre fill, germà de Pau, Francesc de Miró i Roig, que en va ser l'hereu i que va entrar en possessió de la fortuna familiar. Pau de Miró estudià Dret a Cervera, on es va doctorar. El 1733 era professor de la Facultat de Jurisprudència, any en el qual es va casar amb Magdalena Bover i Gornals, que li aportà en dot els béns dels Bover, sobretot propietats agrícoles, entre les quals destaca el mas de Bover, al terme de Constantí. L'any 1760 era assessor jurídic del Comtat de Prades. Una filla seva, Teresa de Miró i Bover, es va casar amb el comerciant d'aiguardents francès instal·lat a Reus Manuel Vignau i Pemartin. Va enriquir-se amb la venda de part d'aquestes terres, però la majoria d'elles es van vendre a carta de gràcia, per la qual cosa va recuperar-ne algunes al final de la seva vida. Va ser alcalde de Reus els anys 1767 i 1768. Durant el seu mandat es va promulgar la Pragmàtica Sanció del 1767 que expulsava els jesuïtes de l'estat espanyol. Per una ordre secreta enviada des del Palau del Pardo, l'alcalde tenia obligació de donar subsidi econòmic i alimentari als vaixells que ancoressin al port de Salou i que transportaven els membres expulsats de la Companyia de Jesús. El seu germà Francesc de Miró havia estat alcalde de Reus uns anys abans, el 1743-1744.

## Referències

* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 22 gener 2022].
* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 22 gener 2022].
* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 22 gener 2022].
* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 23 gener 2022].
* 1 2 Rovira i Gómez, Salvador-J. Els nobles del Baix Camp (segle xviii). Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 2006, p. 163 i 167. ISBN 8493410845.
* ↑ Bofarull, Andreu de. Anales históricos de Reus desde su fundación hasta nuestros días. Reus: Imp. de la V. e Hijo de Pedro Sabater, 1866, p. 191.
# Vil·la Ramona (Juneda)

La Vil·la Ramona és una casa gòtica de Juneda (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un habitatge unifamiliar que ha perdut part del seu encant original en ser aixecat un pis superior, per damunt la línia de cornisa, de distint material i sense cap interès arquitectònic, en contrast amb la resta de la façana. Aquesta és de pedra, de carreus ben tallats, de diverses mides dins una regularitat, notant-se restes de ciment fruit d'intervencions posteriors.
Destaca pel seu clàssic portal adovellat amb motiu escultòric i escut, molt deteriorat, en la pedra central. El pis superior és representat per una finestra renaixentista amb motllura decorativa dentada, ampit i la data 1563 incisa. Les golfes, afegides, són fetes d'obra i arrebossat. La coberta és a un pendent i de teula.

## Història

Fou construïda el 1563, segons la inscripció d'una llinda de finestra. Damunt del portal hi ha una rajola on posa Vil·la romana, aquest és un afegit dels propietaris de la casa.

## Referències

* 1 2 3 «Vil·la Ramona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2016].
# Comunidor de l'Església de Sant Sebastià d'Estaron

El Comunidor de l'Església de Sant Sebastià d'Estaron és un comunidor de Sant Sebastià d'Estaron, al municipi de la Guingueta d'Àneu (el Pallars Sobirà) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció de planta quadrangular a la que s'hi adossa per costat nord una mena d'absis, actualment mig colgat per la terra del vessant, molt inclinat. La coberta de l'absis és a una aigua i la de la resta de l'edifici és piramidal, a quatre aigües. Ambdues són de llicorella.

## Història

Els comunidors, generalment situats dins el recinte que formen església i cementiri, són freqüents al Pallars. Pràcticament tos són de planta quadrada i llosat piramidal. El que no és habitual és la presència d'absis o absidioles, com en aquest cas.

## Referències

* 1 2 «Comunidor de l'Església de Sant Sebastià d'Estaron». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].
# Tossal de la Truita

El Tossal de la Truita o pic de Perafita és una muntanya de 2.753 metres que es troba entre els municipis de Lles de Cerdanya, a la comarca de la Baixa Cerdanya i Andorra.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 16 juliol 2022].

## Vegeu també

* Estany Gran de la Pera
# Gerard Olivé

Gerard Olivé (la Garriga, 1978) és un emprenedor català que ha participat en la creació d'empreses com Wallapop o Glovo.
Tercer de quatre germans, va estudiar Comunicació Audiovisual a la Blanquerna de Barcelona. El 1999 va estar un temps a Nova York. Després va treballar tres anys a l'agència de publicitat Netjuice a Madrid i Barcelona. El 2006 va crear la consultora especialitzada en màrqueting digital WebRepublic, que anys després es va convertir amb BeRepublic amb Jordi Sanllehí. El 2015 va crear l'agència de publicitat BeAgency amb Micky Ribera, Blanca Martorell i Rafa Ferrater. També és cofundador d'Antai Venture Builder, amb Miguel Vicente, des d'on ha participat en la creació d'empreses com Wallapop, Cornerjob, Glovo, Deliberry, ProntoPiso o Dribo, entre d'altres. El 2010 l'escola de negocis IESE el va considerar com un dels vint joves emprenedors més influents. També ha impartit diverses conferències. Ha competit en esqui i trial.

## Referències

* 1 2 3 Galtés, Mar «La semilla digital». La Vanguardia, 18-10-2015 [Consulta: 23 agost 2019].
* ↑ ««La innovación lleva inherente el riesgo»». ESADE Alumni, 2019 [Consulta: 23 agost 2019].
* ↑ Gimeno, Rebeca «Miguel Vicente: “Para emprender hay que estar un poco loco”». El País, 02-01-2018 [Consulta: 23 agost 2019].
* ↑ Vived, Adela «“Creo en iniciativas más sociales donde el objetivo no sea la cuenta de resultados”». La Vanguardia, 09-09-2017 [Consulta: 23 agost 2019].
* ↑ «Los emprendedores más influyentes están en la web». Expansión, 12-11-2010 [Consulta: 23 agost 2019].
* ↑ S., M. «Gerard Olivié, creador de negocios digitales». ABC, 03-05-2015 [Consulta: 23 agost 2019].

## Enllaços externs

* Entrevista a TVE el 2015
# Portada/efemèride gener 17

Katalin Karikó
« 16 de gener · 17 de gener · 18 de gener »
# Pernille Skipper

Pernille Skipper (Aalborg, Dinamarca, 10 de juliol de 1984) és una política danesa. Afiliada a l'Aliança Roja-Verda (en danès: Enhedslisten), és membre del Parlament de Dinamarca (en danès: Folketing) d'ençà el 15 de setembre de 2011. Inicialment era militant del Partit Socialista dels Treballadors (SAP), de caràcter trotskista, i es declarava «marxista revolucionària». Més tard, el 2016, va abandonar la formació en assumir el càrrec de portaveu de l'Aliança Roja-Verda, però va assegurar que no havia canviat ideològicament. Posteriorment va rebutjar d'etiquetar més la seva ideologia.

## Referències

* ↑ Cecilie, Lyngberg «Enhedslistens nye frontfigur er en arbejdshest, der «brænder igennem». Portræt. Pernille Skipper afløser Johanne-Schmidt Nielsen som spidskandidat». Politiken, 27-09-2015 [Consulta: 6 abril 2017].
* ↑ Jørgensen, Jakob Stig «Den revolutionære marxist, der spiser junkfood og ser dårlige amerikanske serier». Berlingske, 04-05-2016 [Consulta: 6 abril 2017].
* ↑ Kristensen, Kim. «Skipper er ikke længere organiseret trotskist» (en danès). Dagbladet Information, 18-05-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
# ScyllaDB

ScyllaDB és un magatzem de dades de columna ampla NoSQL distribuït disponible en fonts. Va ser dissenyat per ser compatible amb Apache Cassandra alhora que s'aconseguia un rendiment significativament més alt i latències més baixes. Admet els mateixos protocols que Cassandra ( CQL i Thrift) i els mateixos formats de fitxer (SSTable), però és una implementació completament reescrita, utilitzant el llenguatge C++20 que substitueix el Java de Cassandra, i la biblioteca de programació asíncrona Seastar que substitueix la clàssica. Tècniques de programació de Linux com ara fils, memòria compartida i fitxers mapats. A més d'implementar els protocols de Cassandra, ScyllaDB també implementa l'API Amazon DynamoDB.
ScyllaDB utilitza un disseny fragmentat a cada node, el que significa que cada nucli de la CPU gestiona un subconjunt de dades diferent. Els nuclis no comparteixen dades, sinó que es comuniquen explícitament quan ho necessiten. Els autors de ScyllaDB afirmen que aquest disseny permet a ScyllaDB aconseguir un rendiment molt millor a les màquines modernes NUMA SMP i escalar molt bé amb el nombre de nuclis. Han mesurat fins a 2 milions de sol·licituds per segon en una única màquina i també afirmen que un clúster ScyllaDB pot servir tantes sol·licituds com un clúster Cassandra 10 vegades la seva mida, i ho fan amb latències més baixes. Les proves independents no sempre han pogut confirmar aquestes millores de rendiment de 10 vegades i, de vegades, mesuraven acceleracions més petites, com ara 2x. Un punt de referència del 2017 de Samsung va observar l'acceleració de 10 vegades a les màquines de gamma alta: el punt de referència de Samsung va informar que ScyllaDB va superar a Cassandra en un grup de màquines de 24 nuclis per un marge de 10 a 37 vegades, depenent de la càrrega de treball ed YCSB.
ScyllaDB està disponible a les instal·lacions, als principals proveïdors de núvols públics o com a DBaaS (ScyllaDB Cloud).

## Història

ScyllaDB es va iniciar el desembre de 2014 per la startup Cloudius Systems (més tard rebatejada ScyllaDB Inc.), abans coneguda per haver creat OSv. Els cofundadors van ser Avi Kivity i Dor Laor. ScyllaDB es va publicar com a codi obert el setembre de 2015, sota la llicència AGPL. Els empleats de ScyllaDB Inc. segueixen sent els codificadors principals de Scylla, però el seu desenvolupament està obert al públic i utilitza repositoris públics de GitHub i llistes de correu públiques.

## Referències

* ↑ «AWS Partner Solutions Finder» (en anglès). [Consulta: 7 gener 2025].
* ↑ «ScyllaDB» (en anglès). [Consulta: 7 gener 2025].
* ↑ «ScyllaDB System Properties» (en anglès). [Consulta: 7 gener 2025].
* ↑ «https://hub.docker.com/r/scylladb/scylla/» (en anglès). [Consulta: 7 gener 2025].