OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pessa'h Sheni

Pessa'h Sheni (en hebreu: פסח שני) (en català: Segona Pasqua), és una celebració menor jueva que se celebra el 14 de Iar en el calendari hebreu. La celebració és esmentada en la Torà (Pentateuc), en el Llibre dels Nombres 9:1-14. Moisès anuncia que el sacrifici de la pasqua (el korban pessa'h, el sacrifici pasqual) només pot ser ingerit per aquelles persones que es troben pures.
Els homes manifesten la seva preocupació a Moisès, ja que havent ells estat en contacte amb els morts, no es troben purs des d'un punt de vista ritual i, per tant, no estan en condicions de complir amb el manament (mitsvà) de la pasqua. Moisès li consulta a Déu, qui li respon anunciant que tot aquell que es troba en un estat d'impossibilitat de sacrificar l'anyell pasqual el 14 de Nissan, tant sigui per dificultats d'observança, o d'incapacitat per viatjar fins al lloc del sacrifici, ha de realitzar el sacrifici el 14 de Iar, un mes després, i menjar el corder pasqual acompanyat amb matsà i maror.
Avui, després que fos destruït el Temple de Jerusalem, i havent desaparegut l'accés al Mont del Temple (l'únic element, segons la Torà, que podia purificar a aquells que haguessin estat en contacte amb els cossos), els jueus no poden realitzar el sacrifici de Pasqua, ni en Pessa'h ni en Pessa'h Sheni. S'acostuma a menjar un tros de matsà. També durant aquest dia s'ometen el Tachanun i les altres oracions de penitència, degut al caràcter festiu del dia.

## Referències

* ↑ Números 19

## Enllaços externs

* Pessa'h Sheni - La segona Pasqua (castellà)
# Joseph Rosenstock

Joseph Rosenstock (Cracòvia, 27 de gener de 1895 – Nova York, 17 octubre 1985) fou un director d'orquestra jueu polonès.

## Carrera
### Anys primerencs

Va treballar a l'Òpera Estatal en Wiesbaden abans d'anar a la Metropolitan Opera de Nova York per reemplaçar Artur Bodanzky el 1928. Tanmateix, va rebre tantes crítiques que va dimitir després de només sis actuacions i Bodanzky va tornar a la direcció.

### Jüdischer Kulturbund, 1933-1936

Retornant a Alemanya, va treballar a Mannheim i, de 1933–1936, mentre era director de la Jüdischer Kulturbund de Berlín, notablement va dirigir l'estrena alemanya (amb tots els intèrprets jueus) de Nabucco de Verdi el 4 d'abril de 1935.

### Tòquio, 1936-1946

Rosenstock va deixar Berlín el 1936 i es traslladà al Japó per conduir l'Orquestra Simfònica del Japó (que havia estat fundada el 1926 i que esdevindria l'Orquestra Simfònica del NHK el 1951). Es va quedar a Tòquio fins al 1946 i, mentre va ser allà, va ensenyar a Hideo Saito (director, educador i co-fundador del Toho Gakuen Escola de Música) i Masashi Ueda (director de l'orquestra de la Tokyo Symphony Orchestra, qui va introduir la música contemporània russa, americana i japonesa al públic), i Roh Ogura, qui va dirigir les simfonies de Beethoven.

### Nova York, 1948-1969

El 1948 Rosenstock retorna a Nova York per treballar com a director amb la New York City Opera (NYCO), debutant amb Le nozze di Figaro. El 1951 va dirigir l'estrena mundial de The Dybbuk de David Tamkin.
El gener de 1952 Rosenstock va succeir Laszlo Halász com a director general del NYCO. Va treballar en aquesta funció per quatre temporades, temps en què va continuar els passos de Halász de planificar programes innovadors amb el repertori inusual barrejat amb obres estàndards. És remarcable l'estrena mundial de The Tender Land d'Aaron Copland, l'estrena a Nova York de Troilus i Cressida de William Walton, i les estrenes als Estats Units de Der Prozeß de Gottfried von Einem i El castell de Barbablava de Béla Bartók.
Rosenstock va retornar al Met el 31 de gener de 1961 per dirigir Tristan und Isolde i esdevenia un membre regular del Met fins a la darrera actuació amb Die Meistersinger el 13 de febrer de 1969. Durant aquells vuit anys va dirigir 248 actuacions a l'Òpera Metropolitana.

## Referències

* ↑ Lily E. Hirsch.
* ↑ Gundula Kreuzer Verdi and the Germans: From Unification to the Third Reich
* ↑ Jonathan Goldstein The Jews of China: Volume 2 - Page 80 1999 "At the time, the conductor of the premier symphony orchestra in Japan, the Japan Symphony Orchestra (renamed the NHK Symphony) — was Joseph Rosenstock, a Jewish refugee from Nazi Germany.
* ↑ «New Man at the Center Arxivat 2013-08-24 a Wayback Machine.». TIME, January 9, 1956 [Consulta: May 18, 2009].

## Enllaços externs

* Perfil Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine.
* Article de revista TIME de 25 novembre 1929 (requereix subscripció)
* Detalls biogràfics
# (560) Dalila

(560) Delila és l'asteroide número 560. Fou descobert per l'astrònom Max Wolf des de l'observatori de Heidelberg (Alemanya), el 13 de març del 1905.
La seva denominació provisional era 1905 QF.

## Referències

* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 18 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of minor planet names. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1999.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 2 desembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la NASA
# Pyrrhae Regio

Pyrrhae Regio és una característica d'albedo a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -14.83 ° latitud N i 322 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1958 i fa referència a la regió de Pirra, dona de la mitologia grega va sobreviure a la inundació enviada per Zeus.

## Referències

* ↑ "Pyrrhae Regio". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Yergevanits

Yergevanits (en armeni: Երգեվանք), és una fortalesa en ruïna de l'època medieval situada a la part alta d'una muntanya, en la riba esquerra del ric-afluent Tavuix Aghnja a l'oest de la població d'Aygedzor de la província de Tavuix d'Armènia. La fortalesa pertany als segles X - XIII.

## Història

A la fi del segle xix el bisbe Makar Berkhudaryants es va referir a ella en aquests termes:
| « | ... encara queden parets de la fortalesa. Encara que el castell està envoltat de penya-segats profunds, coberts d'espessos arbusts, goles estretes i fissures, el lloc no és tan inatacable. L'aigua a la fortalesa procedia d'una fonta de la vall del costat oest. En aquest congost, on hi ha enormes nogueres, es troben les ruïnes d'un antic poble amb un cementiri. | » |
També l'esmenta l'historiador armeni Kirakos Gandzaketsi:
| « | ... Al monestir, que ell pròpiament va erigir, anomenat Horanashatom (ja que hi ha moltes esglésies, d'aquí el seu nom (Horanashat (Arm) -. "Una gran quantitat d'Horani", és a dir, arcs, altars) ..), que està contra la fortalesa Yergevanits al darrere de Gardman, va construir una magnífica estructura... | » |

## Vegeu també

* Llista de castells d'Armènia

## Referències

* ↑ «Հայաստանի Հանրապետության բնակավայրերի բառարան». Cadastre.am. Arxivat de l'original el 2014-09-12. [Consulta: 3 setembre 2016].
* ↑ Бархударянц . Арцах . Արցախ. Naúka (editorial), 2009 (1895). ISBN 978-5-02-025551-7.
* ↑ Gandzaketsi, Kirakos. .СРЕДНЕВЕКОВЫЕ ИСТОРИЧЕСКИЕ ИСТОЧНИКИ ВОСТОКА И ЗАПАДА.ГЛАВА 53 (en rus). Naúka (editorial) [Consulta: 3 setembre 2016].
# El cas Braibanti

El cas Braibanti (títol original en italià, Il signore delle formiche) és una pel·lícula dramàtica biogràfica italiana del 2022 coescrita i dirigida per Gianni Amelio.
La pel·lícula va ser presentada a la competició principal de la 79a edició del Festival de Cinema de Venècia. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.

## Sinopsi

Crònica de l'afer judicial de 1964-1968 que involucrava l'escriptor homosexual Aldo Braibanti, acusat d'haver manipulat mentalment dos amants.

## Repartiment

* Luigi Lo Cascio, com a Aldo Braibanti.
* Elio Germano, com a Ennio Scribani.
* Leonardo Maltese, com Ettore Tagliaferri.
* Davide Vecchi, com Riccardo Tagliaferri.
* Sara Serraiocco, com Graziella.
* Anna Caterina Antonacci, com la mare d'Ettore.
* Valerio Binasco, com a fiscal.

## Referències

* 1 2 «El cas Braibanti». ésAdir. [Consulta: 5 juliol 2023].
* ↑ «'Lord of the Ants' Review: Gianni Amelio Finds the Pathos in a Shameful Italian Chapter of Anti-Gay Repression». The Hollywood Reporter, 06-09-2022 [Consulta: 2 febrer 2023].
* ↑ «'Lord of The Ants' Review: Italy's Homophobic Past, with Too Many Insect Metaphors» (en anglès). IndieWire, 10-09-2022 [Consulta: 2 febrer 2023].
* ↑ «The Lord of the Ants» (en anglès). Fandango Media. [Consulta: 2 febrer 2023].
# Mare de Déu del Carme (Ascó)

La Mare de Déu del Carme és una ermita al sud del nucli d'Ascó, entre la carretera i la xarxa ferroviària.

## Arquitectura

Petita capella de planta rectangular amb l'absis no marcat en planta. Consta d'una sola nau, amb un fals sostre enguixat. Darrere l'altar de marbre hi ha un arc rebaixat que ocupa tot el mur, amb l'interior folrat amb rajoles ceràmiques. S'accedeix al temple per un portal d'arc de mig punt adovellat amb brancals motllurats. A la clau hi consta inscrit l'any 1882. Sobre el portal hi ha una cornisa amb una finestreta romboïdal, rematat per un campanar d'espadanya d'un sol ull. L'acabat exterior és arrebossat i pintat de color blanc, excepte alguns dels carreus de les cantonades.

## Història

Es desconeix la data de la construcció de la primitiva ermita de la Mare de Déu del Carme, donat que estava situada arran del riu Ebre, sobre un pujol, com a Patrona de la navegació fluvial. Aquesta és molt important a Ascó pels privilegis de Lleuda concedits per tots els reis catalans fins Joan II. En construir-se la via del tren, calgué destruir l'ermita primitiva i fer-ne una altra un xic més endins del terreny, l'any 1882. El privilegi de Lleuda va regir fins fa ben pocs anys, perquè en fer-se el pont sobre el riu per les obres de la Central Nuclear, el 1972, la Barca d'Ascó deixà de passar i es va deixar de cobrar tota mercaderia, cotxe, carro o persona que passava amb ella, d'un costat a l'altre del riu.
La Mare de Déu del Carme és la patrona dels llaüters de l'Ebre.

## Notes

* 1 2 «Capelleta del Carme». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2015].
* ↑ «Goigs a la Mare de Déu del Carme d'Ascó». [Consulta: 2016].
# (99193) Obsfabra

(99193) Obsfabra és un asteroide descobert el 14 d'abril de 2001 per l'astrònom Josep Manteca a l'Observatori Astronòmic del Garraf. La designació provisional que va rebre era 2001 GN4. El descobridor va voler batejar-lo amb un nom dedicat a l'Observatori Fabra de Barcelona que fou pioner en els estudis astronòmics a Catalunya i que, inaugurat el 1904, celebrava el seu centenari. El 3 d'abril de 2007 el Minor Planet Center en va oficialitzar el nom.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 12 gener 2024].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 Identificador JPL Small-Body Database: 2099193.
* 1 2 3 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 28 febrer 2024].

## Enllaços externs

* Dades actualitzades de la NASA amb l'òrbita de (99193) Obsfabra (anglès)
# Ganges Cavus

Ganges Cavus és una formació geològica de tipus cavus a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -9.82 ° latitud N i 308.91 ° longitud E, que fa 43.11 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 2006 i fa referència a una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Ganges Cavus". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Montes Haemus

Els Montes Haemus són una corbada cadena muntanyenca lunar, que forma la part sud-oest de la vora de la conca del Mare Serenitatis, i que ho separen del Mare Vaporum. En el nord gairebé s'uneix amb els Montes Apenninus, una serralada més alta, que es troba cap a l'oest. El seu extrem aquest acaba al nord-oest del cràter Plinius. Cap al nord, acaba just abans de l'espai on el Mare Serenitatis s'uneix amb la Mare Tranquillitatis.
Es creu que es va formar fa uns 3700 milions d'anys, quan un asteroide d'uns 50-100 quilòmetres de diàmetre es va estavellar amb la Lluna. Les seves muntanyes tenen una altura de 2 a 3 quilòmetres, encara que van haver de ser majors (de fins a 5 quilòmetres) abans que la conca del Mare Serenitatis s'inundés de lava.

## Vegeu també

* Geologia de la Lluna
* Selenografia

## Referències

* ↑ Lunar and Planetary Institute (2000) DESCRIPTION AND DATA SHEET: Montes Haemus: Mare Serenitatis, Moon
* ↑ «Montes Haemus. The-Moon.Wikispaces.com». Arxivat de l'original el 2018-05-31. [Consulta: 20 juliol 2018].
* ↑ «eSky: Montes Haemus», 2009.

### Altres referències

* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A. (en anglès) NASA Catalogue of Lunar Nomenclature. NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer (en anglès) Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS, 2007 [Consulta: 5 agost 2007].
* Bussey, B.; Spudis, P.. Cambridge University Press. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès), 2004. ISBN 978-0-521-81528-4.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Tudor Publishers. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès), 1995. ISBN 978-0-936389-27-1.
* McDowell, Jonathan (en anglès) "Lunar Nomenclature". Jonathan's Space Report, 2007 [Consulta: 24 octubre 2007].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «"Report on Lunar Nomenclature by the Working Group of. Commission 17 of the IAU".» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136–186. DOI: 10.1007/BF00171763.
* Moore, Patrick. Sterling Publishing Co. On the Moon (en anglès), 2001. ISBN 978-0-304-35469-6.
* Price, Fred W.. Cambridge University Press. The Moon Observer's Handbook (en anglès), 1988. ISBN 978-0-521-33500-3.
* Rükl, Antonín. Kalmbach Books. Atlas of the Moon (en anglès), 1990. ISBN 978-0-913135-17-4.
* Webb, T. W.. Dover. Celestial Objects for Common Telescopes (en anglès). 6, 1962. ISBN 978-0-486-20917-3.
* Whitaker, Ewen A.. Cambridge University Press. Mapping and Naming the Moon (en anglès), 1999. ISBN 978-0-521-62248-6.
* Wlasuk, Peter T.. Springer. Observing the Moon (en anglès), 2000. ISBN 978-1-85233-193-1.

## Enllaços externs

* "Montes Haemus". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès). [Consulta: 20 juliol 2018].
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès). [Consulta: 20 juliol 2018].
# Mare de Déu del Camí de Granyena de Segarra

La Mare de Déu del Camí de Granyena de Segarra, o Santa Maria del Camí, és una església de Granyena de Segarra (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un santuari marià sota l'advocació de la Mare de Déu del Camí que se situa als afores de Granyena de Segarra. Edifici d'origen romànic ha estat constantment remodelat durant l'època moderna i contemporània, fins al punt que avui en dia és difícil esbrinar si fou aprofitada alguna estructura de l'antiga construcció. Es tracta d'un edifici de planta rectangular, amb tres naus, la nau central més alta i ampla respecte a les dues laterals. La teulada de la nau central se'ns presenta a doble vessant a diferència de les dues laterals que presenten una teulada a un vessant, destacant, també, el fet de disposar d'un ràfec amb decoració de maó i que ressegueix tot el perímetre de la façana principal de l'edifici.
La porta d'accés al recinte està situada al mig de la façana principal. Es tracta d'una porta amb doble arc de mig punt; per damunt d'aquesta un òcul i al capdamunt cinc arcs cecs entre lesenes, disposats amb una gradació ascendent i descendent. Les façanes d'ambdues naus laterals del santuari presenten tres nivells d'obertures seguint l'eix vertical, dues finestres allargassades i un petit òcul. L'obra del santuari està realitzada amb carreus de mida mitjana, presentant un treball més acurat en les arestes dels murs i en les obertures. Al costat dret d'aquest edifici s'adossa la casa dels cuidadors d'aquest lloc.
Al seu interior es conserva la imatge romànica de la Mare de Déu del Camí, de fusta.

## Història

La primera referència escrita és del 1297, quan en tenia cura el prevere Berenguer de Cases. El santuari del Camí ha estat un centre de devoció popular. Tant el nom de l'advocació com l'indret evoquen el pas de peregrins que visitaven la Verge del Camí i eren acollits a la casa. Un pilar commemora el lloc on segons la tradició havia estat trobada la imatge de la Mare de Déu, una talla de fusta actualment restaurada. Havia estat seu d'una confraria des de 1569; per això la festa del camí, que es continua celebrant el dia de la Mare de Déu de Setembre, s'anomena "el Capítol".

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Santuari de Santa Maria del Camí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2015].
# Lent d'aproximació

Les lents d'aproximació són un tipus de filtre fotogràfic que, afegit al final de l'objectiu, fan la funció de lupa, ampliant la imatge. Transformen l'objectiu en un macro, fent una ampliació de la imatge la qual podem veure a través de l'objectiu en les càmeres reflex.

## Funcionament i avantatges

S'ha d'acoblar la lent a l'objectiu de la càmera, no és necessari substituir l'objectiu o desmuntar-lo, ja que es col·loca davant d'aquest. Un altre facilitat que proporciona és el seu poc pes, i per això permet transportar-lo sense cap mena de problema. No provoca una reducció de la quantitat de llum que arriba al sensor de la càmera, això significa que no necessàriament s'han d'utilitzar exposicions més llargues per poder realitzar les fotografies. Són una opció molt més econòmica que els objectius macro.
És important tenir en compte una sèrie de paràmetres a l'hora d'adquirir una lent d'aproximació, com per exemple el diàmetre de l'objectiu on la volem incorporar. També s'ha de considerar que com més valor de diòptries, més augment però també més distorsió de la imatge.

## Inconvenients

L'inconvenient més important és la pèrdua de qualitat d'imatge, en determinades imatges només el centre es capta amb nitidesa i les cantonades la perden. A més a més, si volem guanyar nitidesa, s'ha de tancar bastant el diafragma (f16-f22).

## Referències

* ↑ Gonzálvez, José Juan. «Fotografía macro (parte I)» (en castellà). Xataka foto, 10-09-2013.
* 1 2 Tatay, Tina. «Las Lentes de Aproximación y su Uso en Fotografía Macro» (en castellà). Dzoom. [Consulta: 7 desembre 2018].
* 1 2 «Lentillas de aproximación, que son y para qué sirven?» (en castellà). Claquetas. [Consulta: 7 desembre 2018].
* ↑ Nieto, Fran. «Cómo convertirte en un maestro de la fotografía macro: equipo, técnica y consejos» (en castellà). Xataka, 02-07-2015.
# Mariana (Còrsega)

Mariana (en llatí: Colonia Mariana a Caio Mario deducta, en grec antic: Μαριανή) va ser una ciutat de la costa oriental de Còrsega. Era una colònia romana fundada per Gai Mari. Plini el Vell i Pomponi Mela l'esmenten com a ciutat amb rang colonial, i va ser una de les dues principals ciutat de l'illa.
Podria haver ocupat el lloc de l'antiga ciutat grega de Nicea esmentada per Diodor de Sicília. Al començament de l'època cristiana era la seu d'un bisbe que després es va traslladar a Bàstia. Les seves ruïnes encara existeixen a la desembocadura del riu Golo a uns 45 km al nord d'Alèria i uns 22 al sud de Bàstia.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Mariana». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 6 gener 2025].
# Noc Cavus

Noc Cavus és una formació geològica de tipus cavus a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -13.2 ° latitud N i 263.5 ° longitud E, que fa 29.7 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI el sis de novembre de 2017 i fa referència al terme «nit» en polonès.

## Referències

* ↑ "Noc Cavus". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Pogonowski, Iwo. Hippocrene Books. Polish-English, English-Polish Dictionary, 1993.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Chrysobatrachus cupreonitens

Chrysobatrachus cupreonitens és una espècie d'amfibis de la família Hyperoliidae. És monotípica del gènere Chrysobatrachus. És endèmica de República Democràtica del Congo. El seu hàbitat natural inclou prades tropicals o subtropicals a gran altitud i maresmes intermitents d'aigua dolça.

## Referències

* ↑ «Chrysobatrachus cupreonitens Laurent, 1951» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 8 gener 2025].
* ↑ «AmphibiaWeb - Chrysobatrachus cupreonitens». [Consulta: 8 gener 2025].
* ↑ IUCN SSC Amphibian Specialist Group (IUCN SSC) «IUCN Red List of Threatened Species: Chrysobatrachus cupreonitens». IUCN Red List of Threatened Species, 25-07-2014. Arxivat de l'original el 2024-08-14.
# El Sant Sepulcre (Batea)

El Sant Sepulcre és una capella a la vila de Batea (Terra Alta) catalogada a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Aquest edifici amb proporcions d'ermita no va arribar mai a ésser consagrada i actualment la seva porta està tapiada amb rajoles. Té unes mides generoses i ocupa el punt més elevat del monticle dedicat al Calvari. És de planta rectangular, amb transsepte, fet de maçoneria i carreus de reforç als angles i façana. Cobert amb teula àrab i suportat per una estructura de cavallons de fusta en un estat deplorable, hi ha un cimbori octogonal de totxo amb mitges columnes toscanes als angles. Les façanes són llises amb petites obertures centrades als eixos. La principal té dues parts: una amb una portalada de mig punt adovellat amb un frontó, emmarcat per una cornisa motllurada i un òcul, a sobre. El conjunt està coronat per una campanar d'espadanya de pedra. Hi ha una inscripció sobre la porta que diu: [LLEGO EL OCASO, LA LUZ/ENTRA CHRINO Y SINTASSA/EN EL SEPULCRO REPASSA/LOS MISTERIOS DE LA CRUZ/ § AÑO 1733 §]

## Referències

* 1 2 3 «Capella del Sant Sepulcre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Peraea Cavus

Peraea Cavus és una formació geològica de tipus cavus a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -29.35 ° latitud N i 95.99 ° longitud E, que fa 56.24 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1991 i fa referència a una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Peraea Cavus". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.