OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Guilana

Can Guilana és una obra de Porqueres (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa pairal d'estructura rectangular, planta baixa i dos pisos amb coberta a dues aigües. Davant de la casa s'estén un pati al que s'accedeix a través d'una porta formada per una estructura allindada que emmarca un arc rebaixat i tota ella treballada amb grans blocs de pedra.
A la banda esquerra trobem un gran porxo, amb coberta a dues aigües, l'entrada del qual és un gran arc de mig punt rebaixat. L'arrebossat dels murs exteriors s'ha perdut parcialment i s'observa, en algunes parts, l'antic parament de pedra irregular i petita. La façana principal té una porta d'arc de mig punt adovellada; al primer pis hi ha dos parelles de finestrals gòtics triforats d'arquets trilobulats, que donen a un balcó senzill i, al segon pis, s'obren quatre finestres, formant una galeria, separades per pilars de carreus de travertí.

## Història

No es conserva cap data que faci referència a aquest mas. Però la presència d'elements gòtics en la seva façana, així com la proximitat de Can Traver que, tot i ser molt més ric, presenta uns elements decoratius d'un mateix estil, podríem datar-lo dels segles XVI- XVII aproximadament.

## Referències

* 1 2 3 «Can Guilana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2017].
# Utopia (albedo)

Utopia és una característica d'albedo a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 49.67 ° latitud N i 110 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1958 i fa referència a Thot, el missatger dels déus en la mitologia egípcia.

## Referències

* ↑ "Utopia (albedo)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Brüno

Brüno és un personatge de ficció interpretat per l'humorista britànic Sacha Baron Cohen.
Brüno és un reporter gay austríac boig per la moda. Va aparèixer per primera vegada al canal Paramount Comedy el 1998, abans de reaparèixer a Ali G, l'any 2000. Després de l'èxit de les pel·lícules de Sacha Baron Cohen sobre els seus personatges Ali G: Indahouse, i Borat, es van adquirir els drets per fer la pel·lícula de la persona Brüno, amb el mateix títol.

## La pel·lícula

El 10 de juny del 2009 es va estrenar Brüno, on el reporter utilitzava la fórmula de "realisme" dels seus shows televisius i del llargmetratge de Borat (2006) per fer un semi-documental humorístic sobre la moda i l'homosexualitat. (Recomanada per a majors de 18 anys) La pel·lícula comença quan Brüno mostra com és la seva vida de jove presentador d'un programa de moda del qual és expulsat per arruïnar una desfilada d'Agatha Ruiz de la Prada a Milà, el que el va portar a estar en una llista negra, ja que portava un vestit de velcro i va enrunar-ho tot. També ens parla de la seva relació amb un hoste pigmeu amb un contingut de sexe homosexual completament surrealista. Després de ser acomiadat del programa de moda Bruno decideix viatjar a Los Angeles per ser una estrella famosa. En Brüno va adoptar un bebè negre, el qual li va fer fotos, segons la gent fotos despectives i racistes, per aquest motiu, se'l van treure. Quan anava a viatjar el seu xicot li va deixar perquè Bruno ja no molava, llavors Bruno va viatjar acompanyat de Lutz, l'ajudant del seu ajudant, el qual estava enamorat de Bruno i, per tant, van acabar junts.

## Referències

* ↑ «Hollywood Reporter "Uni wins 'Brüno' auction for $42.5 mil"». Arxivat de l'original el 2006-12-14. [Consulta: 14 desembre 2006].
* ↑ McClintock, Pamela «Universal bumps 'Bruno' to July». Variety. RBI, 25-01-2009 [Consulta: 27 gener 2009].
# Habba

Habba, pròpiament un gra, fou una fracció monetària dels àrabs de pes indeterminat. Generalment és considerat 1/60 part d'un danak, que era 1/6 de la unitat, però altres estimacions varien entre 1/48 i 1/72. Per tant, l'habba variava força segons si era el pes de l'or, de la plata, del mithkhal, del dirham, etc. El mithkhal fou la unitat més antiga pel pes del metall preciós (4,5 grams) el que donaria per l'habba primitiva uns 70 o 71 grams que equival al granum, la mesura europea farmacèutica utilitzada fins al segle XX equivalent a 1/5760 d'una lliura.

## Bibliografia

* ↑ S. Bernard, Notice sur les poid arabes
# Can Gabriel (Massanes)

Can Gabriel és una obra de Massanes (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici aïllat, situat al barri del Marquès, en un trencall a la dreta del Camí de Sant Feliu de Buixalleu, abans d'arribar a la Baixada dels Mosquers.
Casa de planta quadrada amb planta baixa i pis, i coberta de teula àrab a doble vessant. Totes les finestres són quadrangulars i amb reixes de ferro forjat.
El més destacable és una torre-molí que hi ha a la part posterior de la casa, amb planta rectangular i coberta piramidal amb tèula àrab. Al llarg de la seva estructura hi ha diverses obertures en arc pla, i a la part superior hi ha un mirador, sostentat falsament per modillons i amb una barana de ferro forjat. A cada cantonada, una cadena amb pedra.
La façana està realitzada amb maó arrebossat i pintat de blanc. A les cantonades hi ha cadenes formades per carreus de pedra.

## Història

Per la seva tipologia és datable al segle xviii. L'estructura es va reformar totalment seguint l'estructura de la casa anterior als anys 80.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Gabriel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Habitant equivalent

Habitant equivalent és una unitat de mesura utilitzada per a determinar la càrrega contaminant orgànica que tenen les aigües residuals. Comunament apareix com HE. El concepte d'habitant equivalent apareix definit a la Directiva Europea 91/271/CEE del 21 de maig de 1991 sobre el tractament d'aigües residuals urbanes. En la mateixa es defineix com la càrrega orgànica biodegradable amb una DBO en cinc dies (DBO₅) de 60 g. d'oxigen (O₂) per dia.
Per tant, la càrrega contaminant generada pel nucli de població equival a la població resident, ja que una persona genera una contaminació d'un habitant equivalent.
D'igual forma, la càrrega contaminant de les aigües grises, ve determinada per la suma dels habitants equivalents de les indústries assentades en el municipi i que aboquen a la xarxa de col·lectors municipals.

## Enllaços externs

* Directiva 91/271/CEE
# C-149

La C-149 (C-149a) és una carretera antiga, gestionada pel Servei Territorial de Carreteres de Lleida, que en l'actualitat només uneix Solsona amb els Colls de (Pinell), a 16 km de la capital del Solsonès.
Provinent de l'antiga nomenclatura espanyola, significa que era la Comarcal 149 - color verd que encara perdura - que estava a la partició 1 i començava per sobre de la N-II, el seu començament se situava a 500 km de Madrid (pertany al cercle nº4) i va d'oest a est i, per tant, nombre senar. Construïda el 1930 i inaugurada el 1931, després va continuar el seu traçat arribant fins a Ripoll.
Amb el canvi de nomenclatura de la Generalitat es va fer servir C-149 per a l'actual variant de Solsona, la qual ara forma part de la C-451, passant a ser C-149a el fragment entre l'encreuament dels Colls i Solsona, tal com està ara. La resta del traçat entre Solsona i Ripoll passant per Berga ha passat a ser la C-26, tot i que el traçat i condicions en alguns trams són sense reformar i, per tant, de carretera secundària.

## Referències

* ↑ Cardona i Colell, Ramón «De vies antigues a camins rals». Urtx: revista cultural de l'Urgell, 2000, pàg. 7-24.
# Cal Liron

Cal Liron és una obra eclèctica de Sant Joan Despí (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edificació de planta rectangular formada per dos cossos sobreposats. L'inferior, que dona suport a l'edifici, franqueja l'entrada i sosté un terrat voltat d'una balustrada. El cos central consta de dues plantes amb obertures rectangulars i remata la façana un rellotge de sol que descansa sobre dues volutes.
Té una torratxa rematada amb merlets de forma piramidal.

## Història

De tradició oral es coneix que la seva anterior denominació era Badia Boba i que el mot provenia d'una abadia que hi hauria pels voltants de la casa. Sembla que podrien ser terrenys del Bisbat comprats posteriorment. Hom suposa que podria tenir relació amb el Camí de Santa Oliva, no pas gaire divergent del Camí del Mig i en direcció al terme de Sant Feliu de Llobregat i, per tant, podria fer referència a la Capella de Santa Oliva, esmentada al segle xii i avui desapareguda.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Liron». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 gener 2019].
# Aixurrimnixeixu

Aixurrimnixeixu o Aššur-rim-nišešu va ser rei d'Assíria. Va pujar al tron en data incerta doncs la manca de la duració de dos regnats anteriors permet jugar amb un marge de 40 o 50 anys. Generalment se'l situa cap als anys 1420 aC - 1400 aC. La Llista dels reis d'Assíria li assigna 8 anys de regnat.
Segons les Llistes reials era fill d'Aixurbelnixeixu al que hauria succeït. Les llistes reials tenen tendència a establir la successió de pare a fill. Però és possible que en aquest (i en altres casos) això sigui un error, ja que en una inscripció pròpia trobada a les muralles d'Assur, que va reconstruir, es declara fill d'Aixurnirari II, cosa que seria més convenient per la duració del seu regnat i, per tant, germà d'Aixurbelnixeixu.
D'aquest rei no hi ha cap referència pel seu nom en la Història sincrònica (un text babiloni del segle viii aC que relaciona els reis de Babilònia i Assíria durant la dominació cassita), però aquest document deixa constància que sota el successor d'Aixurbelnixeixu, es va mantenir el litigi amb els babilonis per la demarcació de les terres frontereres i es van continuar els repartiments o delimitacions. Això va haver de passar sota el rei Kadaixmankharbe o sota Kurigalzu I (que regnava cap a l'any 1400 aC), però no s'assenyala expressament.
Segons la Llista dels reis d'Assíria el va succeir el seu fill Aixurnadinahhe II.

## Referències

* ↑ «The Assyrian king list». Livius.org. [Consulta: 3 novembre 2021].
* ↑ Grayson, A. Kirk. Assyrian royal inscriptions vol. I: From the beginning to Ashur-resha-ishi I. Wiesbaden: Harrassowitz, 1972, p. 39-40.
* ↑ Lewy, Hildergard. Assyria : c. 2600-1816 B.C.. Cambridge: Cambridge University Press, 1966, p. 21.

## Bibliografia

* A. Poebel. "The Assyrian King List from Khorsahabad". A: Journal of Near Eastern Studies, 1, 4.
* Assíria
# Jiri Prskavec

Jiri Prskavec (Melnik, República Txeca, 18 de maig de 1993) és un piragüista txec que competeix en la modalitat d'eslàlom. Ha participat en 2 Olimpíades, guanyant la medalla d'or als Jocs Olímpics de Tòquio 2020 i la medalla de bronze als Jocs Olímpics de Rio 2016, totes dues en la modalitat de caiac. A més ha guanyat 5 medalles (2 d'or) als Campionats del Món de Piragüisme d'eslàlom i 9 medalles (6 d'or) en els Campionats d'Europa.

## Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Categoria |
| 2016 | Rio de Janeiro | 3 | K-1 Eslàlom |
| 2020 | Tòquio | 1 | K-1 Eslàlom |
| Campionat del Món ||||
| 2011 | Bratislava | 10a posició | K-1 Eslàlom |
| 2013 | Praga | 2 | K-1 Eslàlom |
| 2014 | Mayiland | 18a posició | K-1 Eslàlom |
| 2015 | Londres | 1 | K-1 Eslàlom |
| 2017 | Pau | 19a posició | K-1 Eslàlom |
| 2018 | Rio de Janeiro | 2 | K-1 Eslàlom |
| 2019 | La Seu d'Urgell | 1 | K-1 Eslàlom |
| 2021 | Bratislava | 11a posició | K-1 Eslàlom |
| 2022 | Augsburg | 5a posició | K-1 Eslàlom |
| 2023 | Londres | 31a posició | C-1 Eslàlom |
| 2023 | Londres | 2 | K-1 Eslàlom |
| Campionat d'Europa ||||
| 2011 | La Seu d'Urgell | 3 | K-1 Eslàlom |
| 2013 | Cracòvia | 1 | K-1 Eslàlom |
| 2014 | Viena | 1 | K-1 Eslàlom |
| 2015 | Markkleeberg | 6a posició | K-1 Eslàlom |
| 2016 | Liptovski Mikulas | 1 | K-1 Eslàlom |
| 2017 | Ljubljana | 3 | K-1 Eslàlom |
| 2018 | Praga | 3 | K-1 Eslàlom |
| 2019 | Pau | 8a posició | K-1 Eslàlom |
| 2020 | Praga | 1 | K-1 Eslàlom |
| 2021 | Ivrea | 7a posició | K-1 Eslàlom |
| 2022 | Liptovski Mikulas | 1 | K-1 Eslàlom |
| 2023 | Cracòvia | 1 | K-1 Eslàlom |
| 2023 | Cracòvia | 4a posició | C-1 Eslàlom |

## Referències

* ↑ «Perfil oficial» (en anglès). Federació Internacional de Piragüisme. [Consulta: 1r novembre 2023].
* ↑ «Perfil olímpic» (en anglès). olympics.com. [Consulta: 1r novembre 2023].
# Taula de Dones de les Corts

La Taula de Dones de les Corts és un espai de participació de les dones del districte de les Corts de Barcelona. Hi formen part dones a títol individual o en representació d'altres col·lectius, entitats i partits polítics. És un espai per fer xarxa tot relacionant-se amb altres dones, compartint inquietuds, idees i experiències diverses.
Les activitats i projectes que duu a terme la Taula de Dones de les Corts donen resposta a les demandes, problemes i necessitats que afecten el col·lectiu de dones del districte les Corts, a més de fer-los visible a la resta de la ciutadania. Les activitats d'aquesta xarxa de dones, els seus projectes, reivindicacions, activitats i sessions de formació es fan en diversos espais municipals del districte, com ara el Centre Cívic Tomasa Cuevas, o el Centre Cívic Joan Oliver ‘Pere Quart’.
“Més de vint anys de la Taula de Dones de les Corts” és el nom de l'exposició que es va organitzar per commemorar les dues dècades de contribució de les dones d'aquest col·lectiu al districte. Al llarg d'aquestes més de dues dècades la Taula—amb noms diferents—ha participat en activitats que encara tenen visibilitat a través d'Internet, com ara l'activitat de ciència al mercat, que es va organitzar durant uns anys amb la col·laboració de l'Associació Catalana de Comunicació Científica.
La Taula la convoca el districte de les Corts i tothom que ho vulgui hi pot participar: “La Taula de Dones no és una taula de dos metres, és una taula sense fi, per tant, totes les dones que vulguin venir hi cabran”, diu Mercè de la Torre, membre de la Taula.

## Referències

* 1 2 «La Taula de Dones de les Corts, més de 20 anys al peu del canó». línealescorts. línealescorts, 15-11-2017. [Consulta: 29 abril 2019].
* ↑ «La Taula de Dones de les Corts celebra 20 anys amb una exposició al districte». Ajuntament de Barcelona, 16-02-2018. Arxivat de l'original el 2019-05-05. [Consulta: 5 maig 2019].
* ↑ «I la ciència es va colar al mercat». Arxivat de l'original el 2016-08-19. [Consulta: 16 maig 2019].
* ↑ «Una exposició recorre els 20 anys de la Taula de Dones de les Corts» (en català). betevé, 22-11-2017. [Consulta: 5 maig 2019].
# Llac alpí

Els llacs alpins són llacs o embassaments que es troben a grans altituds, generalment al voltant de 1524 metres d'altura com a mínim o estan per sobre del límit arbori.
Els llacs alpins tenen generalment l'aigua més clara que els llacs en les elevacions més baixes, a causa que l'aigua més freda conté menys quantitat d'algues i retarda el creixement de la molsa en l'aigua. Sovint, aquests llacs estan envoltats de pins, àlbers i altres arbres de gran altitud.

## Llacs alpins famosos

* Llac Sevan, Armènia.
* Crater Lake, Estats Units.
* Llac Tianchi, Corea del Nord / Xina.
* Llac Issyk-Kul, Kirguizstan.
* Llac Rush, Pakistan.
* Llac Tahoe, Estats Units.
* Llac Titicaca, Perú/ Bolívia (el llac alpí natural més gran del món)
* Llac Yellowstone, Estats Units.
* Llac Saiful Muluk, Pakistan.
* Llac Tenaya, Estats Units.
* Llac Baikal, Rússia.
* Pangong Tso, Índia.
* Llac Tsomgo, Índia.
* Llac Gangabal, Índia.
* Llac Van, Turquia.
* Llac Rara, Nepal.
* Llac Tarsar, Índia.

## Vegeu també

* Prat alpí
* Clima alpí

## Referències

* ↑ Ward, Henry B.; Marsh, C. Dwight; Birge, E. A. «A Biological Reconnoissance of Some Elevated Lakes in the Sierras and the Rockies, with Reports on the Copepoda and on the Cladocera». Transactions of the American Microscopical Society, 25, 9-1904, pàg. 127. DOI: 10.2307/3220874.
* ↑ Pérez, María Teresa; Sommaruga, Ruben «Differential effect of algal- and soil-derived dissolved organic matter on alpine lake bacterial community composition and activity». Limnology and Oceanography, 51, 6, 11-2006, pàg. 2527–2537. DOI: 10.4319/lo.2006.51.6.2527.
# Before I Fall

Before I Fall és una pel·lícula dramàtica de ciència-ficció estatunidenca del 2017 dirigida per Ry Russo-Young i escrita per Maria Maggenti i Gina Prince-Bythewood, basada en la novel·la homònima del 2010 de Lauren Oliver. La pel·lícula és protagonitzada per Zoey Deutch, Halston Sage, Logan Miller, Kian Lawley, Elena Kampouris, Diego Boneta i Jennifer Beals. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula es va estrenar al Festival de Cinema de Sundance el 21 de gener de 2017 i es va estrenar als cinemes el 3 de març de 2017. Va rebre crítiques en diversos sentits i va recaptar 18 dòlars milions a tot el món amb 5 milions de dòlars de pressupost.

## Referències

* ↑ «Zoey Deutch To Star In 'Before I Fall', Next Movie From Awesomeness Films» (en anglès). , 15-09-2015.
* ↑ «Fox 2000 Sees Film Potential In Teen Novel». , 15-07-2010.
* ↑ «Before I Fall Filming Location in Squamish». What's Filming?, 29-11-2015.
* ↑ «Si no despierto». Goita què fan, ara!. [Consulta: 27 octubre 2023].
* ↑ Patten, Dominic. «Sundance 2017: Robert Redford, New Rashida Jones Netflix Series, 'Rebel In The Rye' & More On Premiere, Docu, Midnight & Kids Slates». Deadline Hollywood, 05-12-2016. [Consulta: 5 desembre 2016].
# Casa Nova de Can Plana

Casa Nova de Can Plana és una masia a la urbanització de Can Plana al terme de Riells i Viabrea (la Selva) protegida com a bé cultural d'interès local. La Casa Nova de Can Plana es troba dins l'àmbit de l'antiga finca de can Plana, on hi ha la casa principal. La casa nova estava habitada pels masovers. Els baixos s'utilitzaven en part com habitatge i la resta com a corral i quadres. Al primer pis hi havia les habitacions i altres cambres.
L'edificació de la casa nova consta d'un cos principal de forma lineal llindant al carrer d'accés amb planta baixa i primer pis; i una altra zona de planta baixa de forma quadrangular formant un conjunt de planta en "L", amb la coberta de teula a una sola aigua. La superfície construïda de la planta baixa és de 302,52 m² i la de la planta primera és de 245,63 m², amb un total de 548,15 m².
Les parets tenen un gruix d'uns 70 cm en la façana de maçoneria de pedra vista a l'exterior. Les finestres i portes són de carreus de pedra ben tallada. El sistema estructural horitzontal està format per sostres d'embigat de fusta encastat a parets de façana o interiors. La coberta consta de llata de fusta travessera a l'embigat, maó pla i teula àrab.
L'entrada és orientada a sud i al davant hi ha l'era i un pou annex al tester de la façana.
El Pla especial de can Plana de 1977 va qualificar aquests terrenys com a sòl urbanitzable. La casa nova havia de fer les funcions de bar restaurant de la urbanització i va patir modificacions que van alterar l'estructura original (embigats de formigó, arcs de maó per solucionar grans obertures, etc). Actualment és un edifici en desús i pendent de rehabilitació.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa Nova de Can Plana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Eridania Scopulus

Eridania Scopulus és una formació geològica de tipus scopulus a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -46.32 latitud N i 150.7 ° longitud E, que fa 1.017,66 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1979 i fa referència a una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Eridania Scopulus". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Yahya ibn Hamza al-Alawi

Yahya ibn Hamza ibn Alí ibn Ibrahim al-Hussayní al-Alawí at-Talibí o, més senzillament, Yahya ibn Hamza al-Alawí fou un retòric i erudit zaidita, imam de part del Iemen vers 1270-1344/1348.
Era descendent d'Alí ibn Abi-Tàlib i de l'imam Ali al-Rida. Va néixer a Sanaa i a la mort d'al-Mahdi Muhammad al-Mutahhar va ser proclamat imam a una part del Iemen amb el nom d'al-Muayyad. Va deixar nombrosos escrits i algunes obres destacades de retòrica. Va morir en data desconeguda entre 1344 i 1348.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, XI, 268.
# Boushra Yahya Almutawakel

Boushra Yahya Almutawakel (àrab: بشارة يحيى المتوكل, Buxāra Yaḥyà al-Mutawakkil) (Sanà, 1969) és una fotògrafa iemenita. El seu treball tracta la percepció internacional dels musulmans i se centra sobretot en temes de gènere i les representacions de dones musulmanes i àrabs i el seu vestuari.
Va néixer el 1969 a Sanà, capital del Iemen i des del 2013 viu a París, on hi viu amb el seu marit i les seves quatre filles.

## Carrera professional

Almutawakel vivia als Estats Units durant l'atac a les torres bessones de l'11 de setembre de 2001, cosa que la va fer centrar-se en la percepció, tant positiva com negativa, que es tenia dels àrabs i musulmans. Va col·laborar amb l'escriptora egipcis Nawal El Saadawi, qui va afirmar que "les dones que porten un hijab o nicab son iguals que les dones que porten maquillatge en el sentit que totes amaguen la seva identitat" i va tractar d'interpretar les idees de l'escriptora a través de la fotografia. La seva "sèrie del Hijab" explora la percepció de les dones en particular i inclou fotografies de la nina "Fulla", una nina molt similar a la Barbie per nenes musulmanes.
Els seus treballs també examinen com les dones iemenites han cobert el seu cos durant el passat i en el present. En les discussions sobre l'ús del nicab, va afirmar "Vull ser molt cautelosa per no ampliar l'estereotip, difonent imatges negatives retratant sobre el hijab o vel en mitjans occidentals. Especialment la noció que la majoria o totes les dones que porten hijab o vel son febles, oprimides, ignorants o retrògrades".
Un altre projecte ensenyava dones vestides amb els vestits tradicionals masculins. Almutawakel explicava "la roba tradicional masculina és força similar als vestits de les dones: llarg, ample, modest i sovint amb el cap tapat. El focus en els mitjans occidentals és sempre en com vesteixen les dones i jo volia canviar aquesta noció".
Ha treballat com a fotògrafa pel British Council, CARE i les Nacions Unides. També ha treballat per l'ambaixada del Iemen a Washington com a consultora en afers culturals i pel govern el Iemen al ministeri de drets humans centrada en els problemes de les dones.
El 2018 va aparèixer a la llista de la 100 Women BBC.

## Referències

* 1 2 «The Hijab / Veil Series | IMOW Muslima», 13-04-2015. Arxivat de l'original el 2015-04-13. [Consulta: 3 gener 2019].
* ↑ País, Ediciones El «Entrevista | "La revolución ha inspirado a artistas. A mí me bloquea"» (en castellà). El País [Madrid], 04-01-2012. ISSN: 1134-6582.
* 1 2 «Boushra Almutawakel» (en anglès). [Consulta: 3 gener 2019].
* 1 2 Denis, Daphnee. «Unveiling an Arab Woman's Experience With a Headscarf Through Photos» (en anglès), 29-11-2012. [Consulta: 3 gener 2019].
* 1 2 «Challenging the norm». The Economist, 16-08-2012. ISSN: 0013-0613.
* ↑ «BBC 100 Women 2018: Who is on the list?» (en anglès). BBC News, 19-11-2018.