OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Masgrau (Riudellots de la Selva)

Can Masgrau és una masia de Riudellots de la Selva (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Can Masgrau es troba prop de la urbanització Mas Joals, al nord del nucli urbà, prop del cementiri. Es veu des de la carretera que porta al polígon industrial.
Es tracta d'una masia fortificada de dues plantes amb vessants a laterals i cornisa catalana. La porta principal és adovellada amb arc de mig punt i es troba flanquejada per dos contraforts, també arrebossats i pintats com la façana. Les finestres són envoltades amb pedra, ampit motllurat i d'arc conopial.
El voltant de la casa està pavimentat amb una vorera de pedra rejuntada i jardineres amb força vegetació, hi ha una parra que ocupa gran part de la façana. L'edifici té dependències adossades a cada costat, a la dreta hi ha un cos més baix que correspon al garatge, amb una porta de fusta i planxa que té els brancals de pedra i la llinda és de fusta. Però el més destacable és a la part esquerra de l'edifici, adossada a la masia, hi ha una torre de defensa de planta quadrada amb cinc pisos. Les obertures són quadrangulars, de diverses mides i envoltades amb pedra monolítica, també es conserven les espitlleres de defensa. Aquesta torre està coberta a quatre aigües, el parament és arrebossat i pintat igual que la casa i els angles són de carreus vistos.
Des de la carretera es poden veure les façanes posteriors, que a diferència de la principal, el parament és de maçonaria vista, sense arrebossar. Les obertures aquí són rectangulars, envoltades amb pedra.
Hi ha altres dependències modernes que completen el conjunt arquitectònic de Can Masgrau.

## Història

Can Masgrau va ser venut l'any 1845, després que el seu propietari, Jaume Masgrau, hagués estat declarat “carlí infident” el 1837.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Masgrau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Mas Vidal (Riudellots de la Selva)

Mas Vidal és una masia ben a prop del nucli de Riudellots de la Selva inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Can Vidal ha sofert diferents restauracions al llarg dels anys, tot i que s'ha mantingut l'estructura i els elements originals. L'edifici és de dues plantes i golfes amb vessants a laterals i cornisa catalana.
El portal és quadrangular amb llinda monolítica amb un bonic escut central amb la representació de tres arbres i la data inscrita de 1588. La resta d'obertures són rectangulars de pedra amb un motiu vegetal inscrit en un triangle a la llinda. Les del primer pis són originals mentre que les de la planta baixa són de factura moderna seguint la tipologia original. El parament està arrebossat excepte als angles on es poden veure carreus ben escairats. Les façanes laterals han sofert modificacions hi s'hi han fet noves obertures.
A l'interior en la planta baixa els forjats han estat substituïts per bigues de formigó que simulen un sostre de cairats de fusta amb permòdols als murs. Les portes són amb llinda monolítica de pedra. A la planta superior es conserva l'embigat de fusta.
El davant de la casa presenta un enllosat de pedra i es manté el pou també restaurat. El costat esquerre hi ha un cos de serveis adossat i a la part posterior es poden veure els annexes destinats al bestiar i a la maquinària.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas Vidal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Georgi Atanasov

Georgi Atanasov (en búlgar: Георги Атанасов) (Plòvdiv (Tràcia), 6 de maig, 1882 - Gardone Riviera (Itàlia), 17 de novembre, 1931), va ser un compositor búlgar.
Atanasov va començar els estudis musicals formals a Bucarest als 14 anys. Des de 1901 fins a 1903 va estudiar composició al Conservatori Rossini de Pesaro amb Pietro Mascagni. En rebre el seu diploma amb el títol de "mestre", va adoptar la paraula com a estil formal d'adreça. Va tornar a Bulgària poc després, fent-se conegut com a líder de bandes militars. Va dirigir l'Òpera Nacional de Sofia per a la temporada 1922/23.
Atanasov va ser el primer compositor d'òpera búlgar professional. El seu estil és italianitzant, melòdic i amb la influència dels modismes populars. Va alternar números musicals contrastats per aconseguir un efecte dramàtic en les seves obres.

## Òperes

El mestre Georgi Atanasov és l'autor de 6 òperes escrites sobre temes històrics, domèstics i romàntics:
* 1911 - Borislav - basat en el drama històric del mateix nom d'Ivan Vazov, que, però, va rebutjar la col·laboració del mestre per al llibret de l'òpera, per això el seu autor és Nikola Popov;
* 1917 - Gergana - basat en el poema de Petko Slaveykov, "La primavera de la cama blanca", llibret de Lubomir Bobevski;
* 1922 - Zapustyalata vodenitsa - "El molí desert", llibret d'Alexander Morfov;
* 1924 - Цвета - "Flors" - basat en "Noces de sang macedònia" de Vojdan Chernodrinski, autor del llibret (fins al 1929, l'òpera portava el mateix nom);
* 1926 - Косара - basat en el llibret de Boyan Danovski;
* 1930 - Алцек - basat en el llibret de Petar Karapetrov.
* 1916 - Моралисти - "Moralistes" basat en el llibret de Stoyan Milenkov; la primera opereta búlgara per a adults

### 5 operetes infantils

* 1909 - Болният учител - El mestre malalt
* 1911 - За птички - "Per als ocells"
* 1912 - Самодивско изворче - "Primavera de Samodiv"
* 1915 - Малкият герой - "El petit heroi" (perduda)
* 1920 - Златното момиче - "La noia d'or"
marxes, cançons infantils, bandes per a banda de música, 10 arranjaments per a cant i piano; 5 peces per a piano sol, etc.

## Honors

* Atanasov Ridge a l'Antàrtida porta el nom del compositor.
* Fins al 2001, l'Escola de Música Militar Georgi Atanasov va ser una institució de l'Exèrcit Popular de Búlgar i de les Forces Armades búlgares per a músics militars.

## Referències

* 1 2 3 Martindale, Robert. "Georgi Atanasov". OperaGlass. Stanford University. Retrieved 28 June 2013.
* 1 2 3 Georgi Atanasov". University of Pittsburgh. Archived from the original on 3 March 2016. Retrieved 28 June 2013.
* ↑ "Старшина Иван Стоев от Гвардейския оркестър:Въздухът пулсира върху барабана | Информационен център на Министерство на oтбраната". Archived from the original on 2020-08-12. Retrieved 2019-06-15.
* ↑ "Закриват училище заради липса на пари". August 2001.
# Torre AF (Villa Felisa)

La Torre AF (Villa Felisa) és una torre unifamiliar situada al carrer de l'Esperança, 13, del barri de Sant Gervasi - la Bonanova de Barcelona. Està catalogada com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història

Fou construïda el 1897 per l'arquitecte Jaume Gustà i Bondia, per a Felisa Vázquez de Flaquer. Va acollir el Col·legi Stel·la durant 60 anys, fins al 2014. El 2020 s'hi establí l'escola Barcelona Montessori School.

## Descripció

És un edifici unifamiliar aïllat i voltat de jardí, bastit en el més pur eclecticisme del segle XIX, amb planta baixa i dues plantes pis, planta sensiblement quadrada i torre mirador centrada com a perllongació de l'escala. Les façanes es resolen amb proliferació d'elements neoclàssics, així com la tanca del jardí.

## Referències

* 1 2 «Torre A.F. (Villa Felisa). Actualment: Col·legi Stel·la». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Arxiu Municipal». Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Una escuela concertada de Barcelona cierra por "problemas económicos"». La Vanguardia, 19-06-2014.
* ↑ «Ubicació». Barcelona Montessori School.
# Parc de Sa Quarantena

El Parc de Sa Quarantena és un parc municipal de la ciutat de Palma.
El 1942 l'Ajuntament de Palma adquirí els terrenys i el 1967 els arquitectes Vicenç Bayo Garcia i Alexandre Villalba Salvador hi projectaren un parc. Antigament hi havia un llatzeret on guardaven quarantena els possibles infectats d'un contagi en alta mar. Les obres del llatzeret s'iniciaren el 1656 per encàrrec del Gran i General Consell, però s'allargaren en el temps. Al mateix llatzeret s'hi instal·là una bateria de defensa, que va estar activa fins al 1855, quan una llei sanitària obligà a separar les bateries de defensa dels llatzerets. D'aquesta antiga construcció sols queden les dues portes d'accés que són d'època barroca (1656).
A més, l'any 1691 va tenir lloc en aquesta zona, un dels capítols més cruels i sanguinaris, el Fogó dels Jueus, una foguera inquisitorial on foren cremades tres persones acusades de judaisme.
El 1934 l'Ajuntament de Palma habilità aquest espai per organitzar-hi colònies infantils, però l'activitat cessà el 1936. A partir de novembre d'aquell mateix any, s'hi instal·là l'Escola dels Fletxes Navals, branca juvenil de la Falange.
Finalment, el 1942 l'Ajuntament de Palma a través d'una permuta amb l'antic quarter de cavalleria va adquirir els terrenys del Llatzeret. Actualment aquest espai s'ha convertit en un parc municipal.

## Referències

* ↑ Guia urbana de Palma. El Terreno (itinerari 5).
* ↑ Els barris de Palma. Promomallorca, 1994, p. 348.
* 1 2 3 Terrasa García, Xavier. Així era el Terreno. Imatges d'ahir. Palma: Illa Edicions, 2017, p. 46 i 52. ISBN 978-84-947890-0-7.
# Francesc Casajuana Rifà

Francesc Casajuana Rifà (Sant Cugat del Vallès, 14 de juliol de 1952), és un exàrbitre de futbol català, actiu entre 1979 i 1993.
Va debutar a la primera divisió espanyola el 1983, i hi va romandre fins al 1993 (excepte el període 1986-89, que arbitrà a segona) i xiulà 55 partits. Posteriorment, va presidir el Comitè d'Àrbitres de la Federació Catalana de Futbol en el període 1993-2006. El 2013 fou nomenat membre de la Comissió d'Ètica Esportiva de la Federació Catalana de Futbol.
Ha col·laborat en l'edició del llibre Reglamento del fútbol actualizado y comentado (1995), escrit per Àlex Sans Torrelles.

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica». bdfutbol. [Consulta: 2 juliol 2024].
* 1 2 «Nota biogràfica». Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 2 juliol 2024].
* ↑ «Casajuana Rifà: Senzillament Francesc». futbolcatalunya.com. [Consulta: 2 juliol 2024].
* ↑ «Guixà i Casajuana Rifà, nous membres de la renovada Comissió d'Ètica Esportiva». TOT Sant Cugat. [Consulta: 2 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Francesc Casajuana Rifà a bdfutbol.com
# Can Mus

Can Mus és una casa amb elements barrocs i neoclàssics de Premià de Dalt (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici civil. Casa pairal formada per una planta baixa i dos pisos. Coberta per una teulada de dues vessants amb el carener perpendicular a la façana. La façana posterior de l'edifici és a la línia del carrer. Presenta un portal rodó dovellat i les finestres més antigues, del mur lateral esquerre, tenen les llindes, ampits i brancals de carreus de pedra, igual que els angles de l'edifici. La resta de finestres estan perfilades de color blanc, en alguns casos imitant els carreus. Adossada a la façana, a la part esquerra, hi ha una llotja o galeria amb arcs de mig punt i voltes i una terrassa a la part superior. Hi ha un rellotge de sol sobre la façana principal i la lateral. Té un ampli jardí al davant des d'on es domina una bona panoràmica del poble.
Des del carrer hi ha una entrada al recinte de tipus neoclàssic, amb un arc de mig punt, un entaulament i dues hídries a la part superior.
Hi ha una petita capelleta sobre un mur que data de 1755.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Mus». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Ca la Cecília

Ca la Cecília és una obra barroca de Premià de Dalt (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa formada per una planta baixa i dos pisos. Coberta per una teulada de dues vessants amb el carener paral·lel a la façana principal. En el conjunt destaca la façana lateral de l'esquerra, única visible des del carrer, que limita un espai interessant juntament amb la masia de Can Xarrié.
Aquesta façana presenta a la part alta un porxo amb quatre arcs de mig punt i a l'altura del primer pis una interessant finestra realitzada amb carreus de pedra i que presenta la llinda i els brancals treballats amb motllures. Per la seva tipologia sembla de finals del segle xvi o del segle xvii.

## Referències

* 1 2 «Ca la Cecília». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Pujada de les Monges

La Pujada de les Monges és una via pública de Premià de Dalt (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Element urbà. Carrer que forma part del nucli antic del poble. El desenvolupament al voltant de l'església, situada a la part alta de la vila, fa que els carrers del nucli antic tinguin grans pendents i que els forts desnivells s'hagin de salvar amb rampes i escales. Tota l'àrea és considerada com a zona per a vianants. Entre aquesta xarxa viària destaca el carrer de les Monges, que queda enclavat entre l'església i el seu recinte, la rectoria i la casa anomenada de les Monges (tot propietat parroquial). El carrer és estret, entre murs de maçoneria i des de la rectoria s'hi accedeix a través d'uns arcs realitzats amb carreus. Hi ha una espitllera oberta al mur. És un dels carrers més antics del poble.

## Referències

* 1 2 «Pujada de les Monges». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Can Terrís

Can Terrís és una masia de Premià de Dalt (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici civil. Masia formada per una planta baixa, un pis i golfes. Coberta per una teulada de dues vessants amb el carener perpendicular a la façana, que queda ocult per uns merlets que donen al conjunt un aire de fortificació, juntament amb un matacà que hi ha a l'altura de les golfes, entre dues finestres. Totes les obertures presenten les llindes, brancals i ampits realitzats amb carreus de pedra i destaca el portal rodó dovellat. Sota el matacà i la finestra principal hi ha dues espitlleres.
L'aire de fortificació de l'edifici contrasta amb els elements decoratius que s'hi afegiren a començaments del segle XX: rajoletes que ornamenten la part superior de les finestres i els elements principals de l'edifici.

## Referències

* 1 2 3 «Can Terrís». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Rectoria de Llinars del Vallès

La Rectoria de Llinars del Vallès és una obra amb elements gòtics de Llinars del Vallès (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Petita edificació adossada a l'església de Santa Maria de Llinars. És de planta quadrangular i coberta a dues vessants. Consta de planta baixa i pis. Els angles de les parets i les obertures estan emmarcades per carreus rectangulars. A la façana principal hi ha un portal allindat amb decoració de rosetes a la llinda. A sobre, una finestra conopial esculturada dins una tipologia goticitzant. Una finestra lateral té decoració en els muntants i a la llinda. Presenta contraforts a la part posterior.

## Història

En el fogatge de 1553 està documentat "Mn. Joan Boter arrendador de la rectoria".

## Referències

* 1 2 «Rectoria de Llinars del Vallès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 juliol 2018].
# Calomys tener

Calomys tener és una espècie de mamífer rosegador de la família dels cricètids pròpia de Sud-amèrica. Es coneix al Brasil, l'Argentina i el Paraguai. Segons les anàlisis d'ADN la seva separació de l'espècie Calomys musculinus es produí fa almenys 2 milions d'anys.

## Referències

* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
* ↑ Musser, G. G.; Carleton, M. D. «Superfamily Muroidea». A: Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, p. 1108–1109. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.
# Pont de Sant Jordi (Alcoi)

El Pont de Sant Jordi és un dels ponts que es troben a la ciutat d'Alcoi, a la comarca de l'Alcoià (País Valencià). De caràcter modernista, és considerat com el més característic de la localitat.
Té una alçària de 42 metres sobre el llit del riu Riquer i 156 metres de longitud, i va ser un projecte innovador per l’ús de formigó armat encofrat. Els pilars són de carreus i maçoneria i presenta quatre suports principals.
Compta amb una longitud de 156 metres i una altura de 42 metres per sobre del riu Riquer. Està situat al centre d'Alcoi, tot comunicant el nucli antic amb l'eixample que estava previst obrir als terrenys coneguts com l'Horta Major.
El projecte d'un viaducte ja estava inclòs dins dels plans de desenvolupament urbà de finals del segle xix, en concret, hi apareix el 1876. Però no es materialitza fins a l'estiu de 1923, a càrrec dels dissenyadors navarresos Erroz i San Martín.
Les seues obres van començar l'any 1925, tot emprant ciment armat encofrat com a material i amb formes pròpies de l'estil art déco. Els pilars són de carreus i maçoneria i compta amb quatre suports principals. Amb un pressupost d'1.336.824 pessetes i sis anys de treballs, a la fi es va inaugurar en 26 de març de 1931.

## Referències

* 1 2 3 4 «El pont de Sant Jordi, a Alcoi» (en catalan). [Consulta: 15 novembre 2022].
* ↑ http://www.visitalcoy.com/es/puentes/
* ↑ http://www.fvmp.es/fvmp3/guia/4.2.guia-cul-patrimonio.html?codine=3009
* ↑ http://elpais.com/diario/2000/08/13/cvalenciana/966194288_850215.html
# Çò des de Simonet

Çò des de Simonet és un edifici del municipi de Canejan (Vall d'Aran) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

"Auvitatge" en forma de "L" amb un pati clos al davant de la casa adossada a l'antiga casa dels Benosa. Edifici de secció rectangular força restaurat que conserva en els paraments l'obra de paredat lligada amb morter. La construcció aprofita un doble vessant, la façana orientada a migdia, paral·lela a la "capièra", presenta finestres de fusta distribuïdes en tres nivells (2-4-4) i un portal de fàbrica amb arc de mig punt i carreus disposats de llarg i de través que imiten escultures clàssiques en els brancals

## Història

Consta documentat a favor de Valenciana Medan de Simonet (+1763), segons sembla, passaria als Deò de Canejan a partir d'un matrimoni amb els Benosa (registrat l'any 1768) de manera que fóra el bressol dels Deó Benosa de Canejan, un dels llinatges més influents de la Val. Així l'enquesta de Francisco de Zamora destaca la casa d'Andreu Deò de Simonet, amb la capella particular (1788); Francesc Deò rector de Canejan (1791). S. Temprada estableix la genealogia dels Deó de Benosa, i els emparenta amb altres famílies de Vilac (Es de Margàs, Es de Francesa) i de Bertren (Es de Sancho, Es de Moreu) sota mateix, en l'actual plaça de Vielha se situaria Era Crasta de Canejan

## Referències

* 1 2 «Çò des de Simonet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].
# Sant Joan Baptista de Vilademuls

Sant Joan Baptista de Vilademuls és una l'església parroquial de Vilademuls (Pla de l'Estany) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.
S'hi venera sant Joan Baptista, però no en la festivitat del seu naixement (24 de juny) sinó en la del seu martiri o degollació (29 d'agost).

## Descripció

La façana del temple presenta una portalada gòtico-renaixentista, amb guardapols i arrencaments cisellats figurant rostres humans. A sobre hi ha una finestra amb arc de mig punt. A la part superior hi ha el campanar, que inicialment hauria estat d'espadanya, i que actualment presenta planta quadrada i coberta piramidal. L'edifici s'estructura en una sola nau, amb absis semicircular i tres capelletes laterals ficades en els murs. Una escala de cargol condueix al campanar. La nau presenta volta de canó i els murs són de carreus irregulars, actualment deixats a la vista, rematats amb una senzilla cornisa de pedra.
És interessant la pica baptismal de pedra d'estil gòtic, situada al mur de façana, i la tomba de Saurina de Cervelló, col·locada sobre cartel·les de pedra, amb els escuts de Vilademuls i Rocabertí.

## Història

Inicialment hi hauria hagut una capella, construïda a redós del Castell de Vilademuls. Aquesta s'hauria reconstruït aprofitant les ruïnes del castell.
A la llinda de la portalada hi figura la inscripció: "Orate pro invicem ut salvemini Rehedificatum fruit hoc templum anno domini 1560".

## Referències

* ↑ «Goigs a sant Joan de Vilademuls». [Consulta: 2014].
* 1 2 3 4 «Església parroquial de Sant Joan Baptista». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 15 juny 2020].
# Torre de la riera d'Alforja

La torre de la riera d'Alforja és un edifici de Cambrils (Baix Camp) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La torre té planta quasi quadrada. El costat que toca a l'Avinguda té 4,20 metres d'ample. Altura actual aproximada, 8 metres. Obra de paredat en verd, amb els angles reforçats amb carreus de pedra sorrenca (del tipus de Montroig). Actualment té una teulada d'una sola vessant, en direcció l'Avinguda, construïda afegint unes filades de rajoles en el costat de la cimera que dona al pati del mas on es troba. El punt més alt de la coberta s'utilitza per posar-hi l'antena de TV, i a la façana exterior hi ha punts de subjecció dels fils de l'electricitat. Té accés per una porta oberta a la part superior, a on s'hi puja per una escala d'obra amb barana de ferro. A la part baixa hi té un finestró amb reixa.

## Història

És una torre de defensa, construïda probablement el segle xvii, entorn de l'època dels fets de l'assalt castellà de Cambrils el 1640. Protegeix l'antic camí dels Corretgidors (fet sobre la via Augusta romana) i la riera d'Alforja. Actualment es troba dins d'una mena de mas o xalet amb jardí, sense accés per l'exterior. Queda actualment sota la carretera N-340, en pas elevat fet pocs anys enrere. Fa quasi cantonada entre l'avinguda del Baix Camp i el passeig de Sant Joan Baptista de La Salle, i queda a pocs metres a la dreta de la riera, recentment canalitzada.

## Referències

* 1 2 «Torre de la riera d'Alforja». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Torre de la riera d'Alforja». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.