OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Font dels Cinc Canalons

La Font dels Cinc Canalons es troba a la freguesia de Nossa Senhora do Pópulo, ciutat i municipi de Caldas da Rainha, districte de Leiria, a Portugal.
Es tracta d'una font, del 1748, la darrera de les tres edificades a l'època de les caldes. Destaca per ser la més imposant de les tres, per les dimensions i les volutes per on l'aigua cau, en cascada. És un dels tres edificis que va fer Joan V entre el 1748 i el 1751.
D'acord amb les inscripcions epigràfiques d'aquests equipaments, els canalons són una al·lusió a la set plèiades, filles d'Atlas i de la oceànide Plèione, i reprenen així un tema de la mitologia clàssica, habitual en la iconografia barroca de l'arquitectura relacionada amb l'aigua.
Reformada al 1908, l'Institut Portuguès del Patrimoni Arquitectònic (IPPAR) la va classificar com a Immoble d'Interès Públic al1982.

## Referències

* ↑ Nunes, Jorge. Litoral portugués (en portuguès). Alhena Media, 2009, p. 89. ISBN 978-84-96434-28-8.
* 1 2 Müller, Michael. Portugal (en alemany). Michael Müller Verlag GmbH, 2005, p. 382. ISBN 978-3-89953-209-8.
# María del Pilar Zamora Bastante

María del Pilar Zamora Bastante (Ciudad Real, 1971) és una política espanyola del PSOE, alcaldessa de Ciudad Real des de 2015 fins a 2021.

## Biografia
### Formació i inicis polítics

Nascuda a Ciudad Real, és llicenciada en Dret per la Universitat de Castella-la Manxa. Advocada, va ser regidor pel PSOE de l'Ajuntament de Ciudad Real des de 2007, i va exercir el càrrec de portaveu del Grup Socialista en el consistori entre 2009 i 2011.

### Alcaldessa de Ciudad Real

Després d'haver revalidat el seu càrrec de regidora el 2011 en haver anat de número dos en la llista del seu partit, l'octubre de 2014 va guanyar les primàries per a ser la candidata a l'alcaldia de Ciudad Real pel PSOE. Va obtenir nou regidors enfront de deu del PP i quatre de Guanyem. Després d'haver aconseguit un acord amb aquesta formació, el 13 de juny de 2015 va ser proclamada alcaldessa de Ciudad Real.
A principis d'abril de 2018, Zamora va anunciar que patia càncer de mama, per la qual cosa havia d'agafar baixa temporal de les seves funcions com a alcaldessa. La seva absència de la política activa va durar uns pocs mesos, perquè va afirmar que desitjava presentar-se a la reelecció en els comicis de 2019.
En les eleccions municipals de 2019, Zamora va revalidar el càrrec d'alcaldessa per als dos següents anys després de comptar amb el suport de Ciutadans amb els quals va aconseguir arribar a tretze dels vint-i-cinc vots dels regidors que formen part de la corporació municipal. D'aquesta manera, la regidora socialista va estar al capdavant del consistori els dos primers anys del mandat, mentre que els últims dos anys va prendre la vara d'alcaldessa la regidora taronja Eva María Masías.

## Referències

* ↑ http://www.miciudadreal.es/2014/11/30/primarias-en-el-psoe-de-ciudad-real-pilar-zamora-es-la-candidata-la-alcaldia-tras-conseguir-el-5168-por-ciento-de-los-votos/
* ↑ http://www.lanzadigital.com/news/show/actualidad/pilar-zamora-se-convierte-en-la-alcaldesa-de-ciudad-real-con-absoluta-vocacion-de-servicio-publico/82164
* ↑ Mancha, periodicoclm.es | Periódico de Castilla-La. «La alcaldesa de Ciudad Real deja temporalmente la política para pelear contra el cáncer» (en castellà). periodicoclm.es | Periódico de Castilla-La Mancha. [Consulta: 7 abril 2018].
* ↑ Agencia Europa Press «Pilar Zamora elegida alcaldesa de Ciudad Real con los votos de PSOE y Ciudadanos». , 15-06-2019 [Consulta: 12 juliol 2019].
# Museu d'Història de Basilea

El Museu d'Història de Basilea (Historisches Museum Basel en alemany), va obrir les portes l'any 1894 a l'antiga Barfüsserkirche de Basilea i conté la col·lecció més important d'història de la civilització a la regió del Rin superior. L'exposició compta amb meravelles del passat, testimonis de l'artesanat artístic i de la cultura quotidiana. L'accent es posa sobre la fi de l'edat mitjana i el Renaixement, fins a l'època barroca.
Són particularment destacables: el tresor de la Catedral, les tapisseries il·lustrades de Basilea i Estrasburg, els fragments de la Dansa de la Mort de Basilea, els altars i escultures religioses, les obres pòstumes d'Erasme de Rotterdam i els vitralls. El museu conserva igualment antics gabinets de curiositats que se li han llegat.

## Enllaços externs

* Lloc web del Museu d'Història de Basilea
* Lloc web dels museus de Basilea Arxivat 2007-12-15 a Wayback Machine. (alemany)
# Puig Morer

El Puig Morer és una muntanya de 392 metres que es troba al municipi d'Olesa de Bonesvalls, a la comarca de l'Alt Penedès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Llista de topònims de Sant Esteve del Monestir

Llista de topònims (noms propis de lloc) de Sant Esteve del Monestir (Rosselló).
Informació actualitzada per un bot. Els canvis manuals es perdran quan s'actualitzi!

## església

| imatge | Nom | Ubicat a | instància de | Detalls | coordenades | Protecció | Commons (més fotos) | Dades a WD |
| | Nostra Senyora del Cenacle de Sant Esteve del Monestir | Sant Esteve del Monestir | església | | 42° 42′ 58″ N, 2° 50′ 27″ E﻿ / ﻿42.71616667°N,2.84088889°E﻿ / 42.71616667; 2.84088889 57.9 msnm | | Église Notre-Dame-du-Cénacle de Saint-Estève | |
| | Sant Mamet de Sant Esteve del Monestir | Sant Esteve del Monestir | església | | 42° 42′ 36″ N, 2° 51′ 27″ E﻿ / ﻿42.710045°N,2.857612°E﻿ / 42.710045; 2.857612 Catalunya del Nord 35.5 msnm | | Église Saint-Mamet de Saint-Estève | |

## Misc

| Nom | Ubicat a | instància de | Detalls | coordenades | Commons (més fotos) |
| Sant Esteve d'Agusà | Sant Esteve del Monestir | abadia església | Estil: arquitectura romànica Dedicat a: Esteve màrtir | 42° 42′ 29″ N, 2° 50′ 43″ E﻿ / ﻿42.708092°N,2.845298°E﻿ / 42.708092; 2.845298 Catalunya del Nord 41.4 msnm | Église de Saint-Estève |
| Santa Bernadeta de Sant Esteve del Monestir | Sant Esteve del Monestir | edifici | | 42° 42′ 58″ N, 2° 50′ 27″ E﻿ / ﻿42.71616667°N,2.84088889°E﻿ / 42.71616667; 2.84088889 57.9 msnm | |
| Tet | Pirineus Orientals | riu | Desemboca: mar Mediterrània Llarg: 115.8km | 42° 42′ 48″ N, 3° 02′ 23″ E﻿ / ﻿42.713333333333°N,3.0397222222222°E﻿ / 42.713333333333; 3.0397222222222 | Têt |
| carrer de París | Sant Esteve del Monestir | carrer | Anomenat per: París | | |
| casa de la vila de Sant Esteve del Monestir | Sant Esteve del Monestir | instal·lació Ús: seu del govern local | | 42° 42′ 28″ N, 2° 50′ 46″ E﻿ / ﻿42.7077481586205°N,2.84623413361584°E﻿ / 42.7077481586205; 2.84623413361584 fr:RUE DE LA REPUBLIQUE, 66240 SAINT-ESTEVE | Town hall of Saint-Estève |
| cementiri de Sant Esteve del Monestir | Sant Esteve del Monestir | cementiri | | 42° 42′ 33″ N, 2° 50′ 56″ E﻿ / ﻿42.7092°N,2.8488°E﻿ / 42.7092; 2.8488 | |
| estadi municipal | Sant Esteve del Monestir | estadi instal·lació esportiva | 1967 | 42° 42′ 34″ N, 2° 50′ 35″ E﻿ / ﻿42.7095°N,2.84302°E﻿ / 42.7095; 2.84302 fr:RUE JOLIOT-CURIE 66240 Saint-Estève | |
# Cantó de Crécy-en-Ponthieu

El cantó de Crécy-en-Ponthieu és un cantó francès del departament del Somme, situat al districte d'Abbeville. Té 21 municipis i el cap és Crécy-en-Ponthieu.

## Municipis

* Le Boisle
* Boufflers
* Brailly-Cornehotte
* Conteville
* Crécy-en-Ponthieu
* Dominois
* Domléger-Longvillers
* Dompierre-sur-Authie
* Estrées-lès-Crécy
* Fontaine-sur-Maye
* Froyelles
* Gueschart
* Hiermont
* Ligescourt
* Maison-Ponthieu
* Neuilly-le-Dien
* Noyelles-en-Chaussée
* Ponches-Estruval
* Vitz-sur-Authie
* Yvrench
* Yvrencheux

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1964 | Hélène Lœuillet | SFIO |
| 1964-1978 | André Delannoy | UNR, després UDR |
| 1978-1982 | Charles Ponchel | PS |
| 1982- | Régis Lécuyer | Divers droite, després UDF, després NC |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 6.881 | 7.282 | 6.711 | 6.307 | 5.939 | 5.873 | 5.957 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Retrat de Pablo Picasso

Retrat de Pablo Picasso és un dibuix (carbonet i pastel sobre paper) de 69 × 44,5 cm realitzat per Ramon Casas i Carbó a París cap a 1900, el qual es troba al Museu Nacional d'Art de Catalunya.

## Context històric i artístic

Figura emblemàtica del primer modernisme català, Casas encapçala, al costat d'altres artistes, el moviment de renovació de les arts figuratives catalanes de finals del segle xix i principis del xx. Casas va fer aquest magnífic retrat de Picasso jove, a l'edat de 19 anys, a París, quan tots dos pintors van visitar l'Exposició Universal del 1900. Ambdós artistes s'havien conegut, segurament el 1899, als Quatre Gats, un dels centres més dinàmics i emblemàtics de la Barcelona modernista.

## Descripció

Les excel·lents facultats artístiques del pintor es manifesten en aquest extraordinari dibuix pertanyent a la cèlebre galeria de retrats donada per l'autor a la Junta de Museus de Barcelona, el 1909, i en la qual va fixar la imatge iconogràfica de les grans personalitats (artistes, músics i polítics) de la societat del seu temps. Molt probablement amb la intenció de trencar l'efecte òptic de repetició seriada, Casas va decidir alternar tant la disposició de les figures -dempeus, assegudes, en bust, de mig cos, de cos sencer- com la incorporació d'elements de paisatge o arquitectònics destinats a generar un major dinamisme o riquesa figurativa. Un exemple d'aquesta segona tipologia seria aquest retrat, que en el segon terme de la composició inclou una referència a la ciutat de París, identificada per alguns dels seus monuments més emblemàtics, entre els quals destaca la inconfusible silueta de la basílica del Sacré Cœur, així com les aspes del popular Moulin de la Galette.

## Referències

* ↑ Museu Nacional d'Art de Catalunya Arxivat 2016-02-25 a Wayback Machine. (català)
* 1 2 3 Francesc M. Quílez i Corella a Guia del Museu Nacional d'Art de Catalunya. Barcelona: MNAC, 2004. ISBN 8480431369. Pàgs. 320-321.

## Enllaços externs

* Pinterest
* Flickr
# Natale Abbadia

Natale Abbadia (Gènova (Liguria), 11 de març, 1782 – Roma (Laci), 25 de desembre, 1861) va ser un compositor i director de cor italià.

## Biografia

Natale Abbadia va ser professor de cant i cor al Teatre Carlo Felice de Gènova des del 1831 fins al 1837, així com un bon compositor de música eclesiàstica i teatral. Més tard es va traslladar a Milà com a professor de cant.
Ja des de la seva infantesa va demostrar ser un apassionat de la música. Durant quatre anys va seguir amb èxit els estudis del mestre romà Pietro Raimondi i posteriorment es va confiar al mestre Luigi Cerro, el seu compatriota. Als dotze anys ja va sorprendre els seus professors amb la seva gran habilitat per interpretar les peces més difícils al clavicèmbal. Gràcies a la seva gran passió per l'estudi i al seu talent, va aconseguir adquirir cada cop més confiança, força i expressió en les seves actuacions, d'acord amb les regles del contrapunt.
També era evident el seu bon gust per la melodia i l'acompanyament en les obres que va compondre. Amb només vint anys va compondre, en el context de la música sacra, una missa a tres veus i una a quatre veus que va rebre els aplaudiments del públic.
Per al teatre va escriure una farsa titulada L'imbroglione e il castigamatti i un drama a 7 veus titulat La Giannina di Pontieu o La Villanella d'onore.
La seva filla Luigia era mezzosoprano i professora de cant.

## Obra

* Giannina di Pontieu ovvero La Villanella d'onore, òper, Gènova, 1812
* L'imbroglione e il castigamatti, farsa, 1812

## Referències

* 1 2 https://www.geni.com/people/Natale-Abbadia/6000000021803862988

## Bibliografia

* Carlo Gervasoni, Nuova Teoria di Musica ricavata dall'odierna pratica, ossia metodo sicuro e facile in pratica a cui si fanno precedere varie notizie storico-musicali, Parma, Stamperia Blanchon, 1812
# Racinette

La racinette al Quebec o root beer en anglès («cervesa d'arrel») és una beguda gasosa nord-americana ensucrada amb aromes de sassafràs i arítjol, i altres extractes de plantes.
La primera versió comercial d'aquesta soda s'atribueix al farmacèutic Charles Elmer Hires (1851-1937) l'any 1876, un quaker militant abstemi a Filadèlfia. La prohibició americana de 1919 a 1933 va contribuir a l'èxit d'aquest gènere de beguda succedani de beguda alcohòlica.
La racinette era originalement a base d'arrel de sassafràs, però la Food and Drugs Administration (FDA), arran de la descoberta de la possible cancerogenicitat del safrol, va prohibir l'ús d'aquest ingredient l'any 1960. El comitè científic de la Direcció general de la salut i dels consumidors de la Comissió europea ha conclòs a la genotoxicitat i a la cancerogenicitat del safrol l'any 2011. A conseqüència de la prohibició de 1960, els fabricants han creat mescles d'aromes per a apropar-se de la sabor del sassafràs.
Les aromes correntment utilitzades en la fabricació d'aquesta soda són: l'arítjol i el Smilax glyciphylla (Sweet Sarsaparilla), la Gaultheria procumbens (Wintergreen), l'Aralia nudicaulis, la Picea rubens, la Picea mariana, la Pícea de Sitka, la moscada, el clavell d'espècia, el catxú, l'anís verd, l'Arctium, l'escorça de cirerer negre, l'escorça de bedoll, la regalèssia, la vainilla, la melassa, la canyella i la mel. Nombroses altres aromes es poden usar igualment. La sabor de la root beer sovint es judica com a farmacèutica, principalment en raó de les aromes de pícea. La tinguda de la molsa de vegades s'obté per afegiment de tensioactius, sovint extracte de fusta de Quillaja saponaria (Quillaia Extract) i de goma aràbiga, de vegades de mandioca. La color la donen el caramel i la melassa.
L'efervescència és produïda per afegiment artificial de diòxid de carboni, o naturalment per fermentació alcohòlica del sucre afegit (com per a les cerveses); en aquest darrer cas pot contenir fins a 2,5 % d'alcohol per volum. La beguda és edulcorada per diversos ingredients: xarop de blat de moro, sacarosa, melasses, o altres, aspartam, etc.
Encara que és una beguda de tipus cola, la racinette conté rarament o molt poca cafeïna.
Es ven sobretot als Estats Units, a Mèxic i al Canadà. Al Quebec, la racinette s'anomena cervesa de racinette quan és alcoholitzada. La major part de les racinettes comercialitzades tanmateix no són alcohòliques.

## Marques

* A&W
* Mug Root Beer
* Barq's
* IBC Root Beer
* Stewart's Fountain Classics
* Kiri (marca quebequesa desapareguda l'any 2011)
Existeixen moltes variants regionals i fabricacions artesanals.

## Notes i referències

* ↑ «Grand dictionnaire terminologique, Office québécois de la langue française». Arxivat de l'original el 2017-12-01. [Consulta: 15 juliol 2012].
* ↑ Health and Food Safety
# Pablo Luna Álvarez

Pablo Luna Álvarez, més conegut com Pablo Luna és un músic i cantautor espanyol.
En 2020, Pablo Luna va fer el seu debut en l'escena musical amb el llançament de la seva primera cançó, «Amanece». Aquesta balada introspectiva i melòdica va aconseguir captar l'atenció d'un públic creixent, destacant per la seva capacitat per a transmetre emocions profundes a través de lletres sinceres i una veu càlida. «Amanece» va marcar l'inici de la seva carrera, presentant a Pablo com un artista amb una proposta fresca i personal.
Després de l'èxit del seu primer senzill, Pablo va continuar treballant en la seva música i en 2022 va llançar dues noves cançons que van reafirmar el seu estil. «La Moneda» i «Dulce Diferencia» són composicions que reflecteixen l'evolució del seu so, fusionant elements del pop i la música de cantautor amb influències de la música pop espanyol. En aquestes cançons, Pablo explora temes com l'amor, la incertesa i la cerca d'identitat.
L'estiu de 2024 va marcar una altra fita en la carrera de Pablo Luna amb el llançament de la seva quarta cançó Jo vull ser. Aquest tema, cantat en català, mostra la seva versatilitat com a compositor i cantautor.

## Discografia
### Senzills
#### Com a artista principal

| Títol | Any |
| «Comença el dia» | 2020 |
| «La Moneda» | 2022 |
| «Dolça Diferència» | 2022 |
| «Jo Vull Ser» | 2024 |
| Títol | Detalls |
| Dulce Diferencia | Llançament: Pròximament Discogràfica: – Format: Streaming |

## Referències

www.youtube.com/@Pablolunamusic, {{format ref}} https://www.tiktok.com/@pablolunamusic?is_from_webapp=1&sender_device=pc, {{format ref}} https://www.instagram.com/pablolunamusic/
# Elsa Cavelti

Elsa Cavelti (Rorschach, 4 de maig de 1907 - Basilea, 10 d'agost de 2001) va ser una contralt i mezzosoprano suïssa d'òpera, qui temporalment també va exercir com a soprano dramàtica. Va treballar en teatres d'òpera d'Alemanya i Suïssa. Va ser professora de cant a Frankfurt. El 2008 el consell de la ciutat del districte de Seebach va nomenar un camí en el seu honor, el Elsa-Cavelti-Weg.

## Carrera professional

Elsa Cavelti va estudiar inicialment a Zuric, després a Frankfurt, amb Res Fischer, i a Viena amb Otto Iro. Va debutar teatralment el 1936 a l'Stadttheater Kattowitz de Silèsia i es va traslladar a l'Òpera de Frankfurt el 1938. Va continuar la seva carrera a l'Oberschlesischen Landestheater de Bytom, de 1939 a 1942, i a l'Opernhaus de Düsseldorf, de 1942 a 1944. Va aparèixer com a convidada a la Semperoper el 1939.
El 1944 va tornar a Suïssa, cantant com la principal contralt dramàtica al Teatre d'Òpera de Zúric. Va aparèixer com a Brangäne de Tristan und Isolde de Richard Wagner, com a Fricka de Die Walküre, com a Ortrud de Lohengrin i en el paper principal (Octavian) de Der Rosenkavalier de Richard Strauss, entre d'altres actuacions. El 1949 va participar en l'estrena de Die schwarze Spinne de Willy Burkhard. El mateix any va actuar a L'incoronazione di Poppea de Claudio Monteverdi, tant al Teatre Olímpic de Vicenza com a La Fenice de Venècia. Va actuar com a convidada a La Scala de Milà diverses vegades, incloses actuacions com a Octavian, Brangäne, Venus de Tannhäuser de Wagner i el paper principal de Judith d'Honegger. Va aparèixer com a convidada en l'Òpera Estatal de Viena, a Bèlgica, França, Regne Unit, Argentina, Espanya i els Estats Units d'Amèrica.
Al Gran Teatre del Liceu de Barcelona va actuar en la temporada 1948-1949.
El 1959 va estudiar per ser soprano dramàtica. Les seves actuacions van incloure el paper principal de Fidelio de Beethoven, Brünnhilde a Der Ring des Nibelungen de Wagner i Marschallin a Der Rosenkavalier. També va aparèixer al Festival de Bayreuth de 1966 com la segona Norn del Götterdämmerung de Wagner.
Cavelti també va ser cantant d'oratoris i lied. Va cantar el 1945 a l'estrena de Christoph Rilke Weise von Liebe und Tod des Cornets de Frank Martin, i diverses cançons d'Othmar Schoeck per primera vegada. Va ser una influent professora de cant. A partir de 1970 va ensenyar a la Musikhochschule Frankfurt i més tard a Basilea. Entre els seus alumnes hi ha Claudia Eder, Eva Lind, Gabriele Schnaut, Ortrun Wenkel i Ruth Ziesak.

## Referències

* ↑ «Gang dur Alt-Zueri: Der Elsa-Cavelti-Weg». www.alt-zueri.ch. [Consulta: 2 març 2021].
* 1 2 3 4 5 6 Kutsch i Riemens, 2004, p. 777.
* 1 2 Bayreuth, 1966.
* ↑ Kutsch i Riemens, 2004, p. 778.
* ↑ Kutsch, 2004, p. 778.

## Bibliografia

* Kutsch. Cavelti, Elsa (en alemany). 4. Franc–Kaidanoff, 2004. ISBN 978-3-59-844088-5.
* «Elsa Cavelti» (en alemany). Bayreuth Festival. Arxivat de l'original el 20 d'octubre de 2018. [Consulta: 20 febrer 2018].

## Enllaços externs

* Cavelti, Elsa / mezzosopranoArxivat 2018-02-21 a Wayback Machine. Operissimo
# Ranchitos Las Lomas

Ranchitos Las Lomas és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Texas. Segons el cens del 2020 tenia 167 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2020, Ranchitos Las Lomas tenia 167 habitants, 89 habitatges, i 70 famílies. La densitat de població era de 5,9 habitants/km².
Dels 89 habitatges en un 56,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 55,1% hi vivien parelles casades, en un 18% dones solteres, i en un 21,3% no eren unitats familiars. En el 16,9% dels habitatges hi vivien persones soles el 3,4% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,75 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 4,34.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 42,5% tenia menys de 18 anys, un 12,3% entre 18 i 24, un 27,2% entre 25 i 44, un 13,5% de 45 a 60 i un 4,5% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 22 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 102,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 25.417 $ i la renda mediana per família de 22.917 $. Els homes tenien una renda mediana de 17.250 $ mentre que les dones 17.500 $. La renda per capita de la població era de 8.630 $. Aproximadament el 43,8% de les famílies i el 35% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ https://data.census.gov/profile/Ranchitos_Las_Lomas_CDP,_Texas?g=160XX00US4860482
* 1 2 3 «Fact Sheet- Ranchitos Las Lomas». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Ranchitos Las Lomas». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 12 agost 2010].
# Remo Lauricella

Remo Lauricella (Londres (Regne Unit), 1912 - Idem. 19 de gener de 2003) va ser un compositor i violinista de concert britànic.
El pare de Remo Lauricella procedia de Catània a Sicília. Luigi el pare de Lauricella, era un sastre d'èxit amb una clientela de moda, li va donar les seves primeres lliçons de violí. Va obtenir una beca al Royal College of Music de Londres. Remo es va fer amic de Benjamin Britten, que era un company d'estudis de composició junt amb John Ireland. Posteriorment va estudiar als conservatoris de Siena i Santiago de Compostel·la.
Gran part de la seva carrera la va dedicar com a primer violinista de la Orquestra Filharmònica de Londres, encara que també va tocar música de cambra en moltes de les sales de música importants del món. Benjamin Britten va escriure un Fantasy Scherzo per a trio de piano, retitulat "Introduction and Allegro" (inèdit) dedicat a Remo Lauricella i Bernard Richards. Va ser interpretada per primera vegada el 22 de novembre de 1986 per Marcia Crayford (violí), Christopher Van Kampen i Ian Brown (piano) (germà de la famosa violinista Iona Brown) al Wigmore Hall.
Lauricella va morir a Londres. A la seva mort, el seu antic violí Vesuvio Stradivarius (ex Antoni Brosa), fabricat per Antonio Stradivari el 1727 i que abans era propietat de Jan Hambourg i Antoni Brosa, va ser deixat a la ciutat italiana de Cremona. Cremona és per tant el bressol de Stradivari com el lloc on es va crear el Vesuvi. Lauricella era propietàri del Vesuvi des de 1968.

## Treballs

* African Interlude, per a violí i piano (dedicat a Jascha Heifetz)
* Danza siciliana per a violí i piano

## Referències

* ↑ https://prabook.com/web/remo.lauricella/1940593#google_vignette

## Fonts

* "Remo Lauricello, Selected Works". Apollosound. Arxivat de l'original el 20 d'agost 2008.
* Carlo Vettori. "Remo Lauricella and Antonio Stradivari's "Vesuvio"". Arxivat de l'original el 24 de desembre 2007.