OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dievturība

Dievturība és un moviment religiós neopagà, que reivindica la seva herència com a forma moderna de les creences del poble letó abans de la cristianització del segle xiii. Els creients es denominen Dievtuŗi (singular Dievturis), la traducció literal seria «vetlladors de Dievs», «gent que viu en harmonia amb Dievs» (alta deïdat de la mitologia letona).
El moviment dievtuŗi es va fundar el 1925 per Ernests Brastiņš, dissolt pels russos comunistes el 1940, però restaurat oficiosament més tard. Actualment el cens actual de practicants oscil·la entre 600-700 adeptes. Entre altres notables personatges, el compositor i pianista Raimonds Pauls es va declarar públicament un devot dievturis.

## Història

Dievturība es va crear el 1925 com a moviment reconstructionista basat en el folklore letó: tradicionals cançons conegudes com a dainas i mitologia letona. El modern Dievturība es diferencia de l'antiga religió bàltica en el reconeixement d'una deïtat trinitària amb Dievs, Māra i Laima com màximes entitats, de la que no existeixen registres històrics com aquest triumvirat.
El seu fundador Ernests Brastiņš (1892–1942) va ser un entusiasta promotor durant els primers anys del reconstruccionisme de Dievturība. Artista, historiador, folklorista i arqueòleg, va documentar molts temples i castells de Letònia, i entre els seus escrits més importants es troba l'Índex de nocions mitològiques i dainas. El Catecisme Dievturi és el principal text d'inspiració espiritual de Dievturība.

## Creences

Dievturība és essencialment una religió panteística. Hi ha deïtats que comparteixen característiques amb la principal Dievs -la personificació de l'Univers, la realitat en el seu màxim exponent-, i d'altres tipus d'ens espirituals no deidificades. A la teologia Dievturi, existeixen diverses deïtats que comparteixen triumvirats:

### Déus del destí

* Triumvirat principal
** Dievs - deïtat principal de qui emanen d'altres déus que representen aspectes de si mateix
** Laima
** Māra
* Deesses de l'aigua
** Jūras māte
** Ūdens māte
** Upes māte

### Espiritualitats de l'ànima

* Formes humanes
* velis - cos astral
* miesa - forma física
* dvēsele - ànima
La diferència que separa dvēsele (ànima) i velis (cos astral) és una línia molt fina. Dvēsele és eterna, procedeix del mateix Dievs (deïtat) i retorna al seu origen després de la mort de miesa (cos físic). Velis roman vinculat al cos, unint-se i desapareixent gradualment amb el temps en una forma semblant als fantasmes en el món occidental.

## Referències

* ↑ Jarvis i Ochser, 2013, p. 20.
* 1 2 «Dievturības priekšteči» (en letó). mistika.lv. [Consulta: 17 març 2015].
* ↑ «Vērienīga reliģiska pasākuma reklāmai izmanto Raimonda Paula vārdu» (en letó). Diena. [Consulta: 17 març 2015].
* ↑ «The AncientT Latvian Religion — Dievturība» (en anglès). Arxivat de l'original el 2011-08-06. [Consulta: 17 març 2015].

## Bibliografia

* Jarvis, Howard; Ochser, Tim. DK Eyewitness Travel Guide: Estonia, Latvia & Lithuania (en anglès). Dorling Kindersley Ltd, 2013. ISBN 1409331423.

## Enllaços externs

* Latviesu Dievturi. Història(letó)
# Ernesto Foldats Andins

Ernesto Foldats Andins (Liepaja 15 de maig de 1925 - Caracas 15 de gener de 2003) va ser un botànic, biòleg i orquidiòlog. Professor titular de la Universitat Central de Veneçuela i autor de 5 volums de la Flora de Veneçuela sobre les Orquídies, que va guanyar el Premi Creole. Va tenir la nacionalitat letona i veneçolana.

## Estudis

Va començar els seus estudis a la Universitat de Friburg, del 1945 a 1948. El 1950, es va traslladar a Veneçuela, obtenint el doctorat en biologia a la Universitat Central de Veneçuela, a més a més va ampliar els seus coneixements en biologia marina als Estats Units. L'any 1991 va ser nomenat Doctor Honoris causa por la Universitat de Letònia, Riga, Letònia i el 1993, fou elegit com membre de la Societat Linneana de Londres.

## Les seves principals obres

* Foldats, Ernesto. Orchidaceae (en castellà). Caracas: Edición Especial del Instituto Botánico, 1969-.
* Foldats, Ernesto. Contríbucíón a la Orquidioflora de Venezuela (en castellà). Caracas: Empresa "El Cojo,", 1969.

## Abreviació

* Vegeu també: Llista de botànics per abreviació d'autor
L'abreviació Foldats s'utilitza per indicar a Ernesto Foldats com a autoritat a la descripció i classificació científica dels vegetals. -Consultar el llistat de tots els gèneres i espècies descrits per aquest autor a IPNI-.

## Referències

* ↑ Kondratovičs, R. «In memoriam Ernesto Foldats» (en letó). Latvijas Zinātnes padomē. Arxivat de l'original el 2008-12-15. [Consulta: 6 abril 2015].
* ↑ Pàgina oficial de l'International Plant Names Index amb cercador per noms de plantes i d'autors i abreviacions estàndards
# Eleccions legislatives letones de 1922

Les Eleccions legislatives letones de 1922 es van celebrar a Letònia el 7 i 8 d'octubre de 1922. El Partit Socialdemòcrata Obrer Letó va continuar com el gran partit, guanyant-ne 30 dels 100 escons.

## Sistema electoral

Per a les eleccions el país va ser dividit en cinc districtes electorals, amb l'elecció d'un total de 97 diputats que utilitzen la representació proporcional. Els tres escons restants van ser atorgats a les parts amb el major nombre de vots que no havia pogut guanyar un escó en cap dels cinc districtes electorals.
El sistema de llistes utilitzat es va fer flexible, ja que els votants van poder ratllar noms dels candidats i reemplaçar-los amb els noms d'altres llistes, tanmateix, solament el 19,97% dels votants va fer algun canvi en les llistes. Per registrar un llista, els partits electorals només necessitavan recollir 100 signatures.

## Resultats

| Partit | Vots | % | Escons |
| Partit Socialdemòcrata Obrer Letó | 241.947 | 30.6 | 30 |
| Unió d'Agricultors Letons | 132.764 | 16.8 | 17 |
| Centre Democràtic (Letònia) | 57.438 | 7.3 | 6 |
| Unió de Socialdemòcrates - menxevics i treballadors rurals | 49.595 | 6.3 | 7 |
| Latgales kristige zemnieki un katoli | 47.202 | 6.0 | 6 |
| Comitè dels Partits Alemanys Bàltics | 42.088 | 5.3 | 6 |
| Unió Nacional Cristiana | 33.043 | 4.2 | 4 |
| Centre Independent no partidista | 29.457 | 3.7 | 4 |
| Progresīvā tautas apvienība | 27.697 | 3.5 | 4 |
| Bloc Nacional Jueu | 16.631 | 2.1 | 2 |
| Latvijas Jaunzemnieku savienība | 15.392 | 1.9 | 3 |
| Vienotais krievu saraksts | 14.229 | 1.8 | 2 |
| Apvienotās poļu partijas | 12.473 | 1.6 | 1 |
| Vecticībnieku | 12.318 | 1.6 | 1 |
| Agudas Israel | 11.429 | 1.4 | 2 |
| Partit d'Agricultors Letons | 8.522 | 1.1 | 1 |
| Llista de Lituans i Catòlics | 8.490 | 1.1 | 1 |
| Latgales tautas apvienība | 6.771 | 0.9 | 1 |
| Ceire Cion | 5.156 | 0.7 | 1 |
| Bund | 2.409 | 0.3 | 1 |
| Els 10 restants partits | 9.964 | 0.12 | 0 |
| Vots nuls | 9.168 | – | – |
| Total | 800,8584 | 100 | 100 |
| votants registrats / participació | 963.257 | 83.1 | – |
| Font: Nohlen & Stöver ||||

## Referències

* ↑ Nophlen i Stöver, 2010, p. 1122.
* ↑ Nophlen i Stöver, 2010, p. 1137.
* 1 2 Nophlen i Stöver, 2010, p. 1113.
* ↑ Nophlen i Stöver, 2010, p. 1105.

## Bibliografia

* Nohlen, D; Stöver, P. Elections in Europe: A data handbook (en anglès), 2010. ISBN 978-3-8329-5609-7.
# Unió Nacional (Letònia)

Unió Nacional (en letó: Nacionālā apvienība) va ser un partit polític ultradretà de Letònia al període d'entreguerres,dirigit per Arved Bergs.
El partit va ser creat el 1919,. Van guanyar quatre escons en les eleccions legislatives de 1922 com Centre Independent no partidista (Bezpartijiskais Nacionalais centrs). El partit va prendre el nom d'Unió Nacional abans de les eleccions de 1925 on va aconseguir tres escons del Saeima. A les de 1928 es va reduir a dos escons que van perdre en les eleccions de 1931. El partit va deixar d'existir el 1934 quan es van prohibir tots els partits polítics després del cop d'estat realitzat per Kārlis Ulmanis.
El partit va representar parts conservadores dels sectors comercials, professionals i industrials. Va recolzar una política exterior nacionalista i la compensació de pagaments per als 1.300 propietaris de terres que havien estat desposseïts durant l'any 1920 per la reforma agrària, per tal de redistribuir els 3,7 milions d'hectàrees.

## Referències

* ↑ Nohlen i Stöver, 2010, p. 1104.
* 1 2 3 McHale, 1983, p. 450.
* ↑ Nohlen i Stöver, 2010, p. 1143.

## Bibliografia

* Nohlen, Dieter; Stöver, P. Elections in Europe: A data handbook (en anglès), 2010. ISBN 978-3-8329-5609-7.
* McHale, Vincent. Political parties of Europe (en anglès). Greenwood Press, 1983. ISBN 0-313-23804-9.

## Vegeu també

* Eleccions legislatives letones de 1922
* Eleccions legislatives letones de 1925
* Eleccions legislatives letones de 1928
* Eleccions legislatives letones de 1931
# Casa Senyorial de Kabile

La Casa Senyorial de Kabile (en letó: Kabiles muižas pils) és una casa senyorial a la històrica regió de Curlàndia, al municipi de Kuldiga a l'oest de Letònia.
Construït en estil barroc entre 1734 i 1740 per Eleonora von Behr, va ser remodelat a la dècada de 1860.

## Referències

* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Casa Senyorial de Vaiņode

La Casa Senyorial de Vaiņode (en letó: Vaiņodes muižas pils) va ser una casa senyorial a la històrica regió de Curlàndia, al Municipi de Vaiņode a l'oest de Letònia.

## Història

Una estructura neorenaixentista amb dues torres va ser construït a la finca durant la segona meitat del segle xix. Aquest edifici va ser completament destruït pel foc durant la revolució russa de 1905. Una nova mansió de tres pisos va ser construïda sobre els antics fonaments el 1912. Aquesta segona estructura va ser destruïda durant la Segona Guerra Mundial i mai més ha estat reconstruïda.

## Referències

* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Palau de Zentene

El Palau de Zentene (en letó: Zentenes muiža) és un palau a la històrica regió de Zemgale, al municipi de Tukums de Letònia.

## Història

Originàriament els edificis van consistir en un estable, la casa d'un servent i un graner. La finca va ser construïda en estil clàssic tardà per al príncep Liven, basat en l'escola d'arquitectura de Berlín entre els anys 1845 i 1850.
Els antics propietaris de la finca Zentene eren Philipp von der Brüggen al voltant de 1540, el príncep von der Saken el 1818 i la família Liven a partir d'aleshores. A la dècada de 1920 l'edifici va passar a ser propietat pública, i des de 1938 va allotjar l'Escola Zentene.

## Referències

* 1 2 «Zentenes muiža». Latvijas Piļu un Muižu asociācija. [Consulta: 19 setembre 2012].
* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Casa Senyorial de Baldone

La Casa Senyorial de Baldone coneguda també com a Palau blanc Baldone és una casa senyorial a la històrica regió de Semigàlia, al Municipi de Talsi de Letònia. L'edifici va ser construït el 1901, com pavelló de caça.

## Referències

* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Casa Senyorial de Blankenfelde

La Casa Senyorial de Blankenfelde (en letó: Blankenfeldes muiža) és una casa senyorial a la històrica regió de Semigàlia, al Municipi de Jelgava de Letònia. Construït en l'últim quart del segle xvii, va canviar de propietari diverses vegades.

## Història

Els primers documents de datació són de l'any 1689 quan el propietari era Ernst von Medem. La finca va canviar de propietaris diverses vegades va pertànyer a la família von Hahnide des de 1840 fins a 1920. Entre 1804 i 1805 la mansió pertanyia a la casa imperial russa d'Andreas von Königfelsile, quan va visitar la casa el rei francès Lluís XVIII. La complexa estructura data des del segle xvii, que va ser construït l'edifici principal el 1743 al segle xix quan es va realitzar un parc d'estil anglès.

## Referències

* ↑ «Blankenfeldes muiža» (en letó). Latvijas Pilu un Muizu Asociacija. [Consulta: 29 abril 2015].
* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Receptari de Manresa

El Receptari de Manresa és un manuscrit de receptes de l'apotecari Bernat Despujol, redactades entre els anys 1347 i 1348. Inclou un total de 277 receptes per a 140 clients. Aquest manuscrit es troba a l'Arxiu Comarcal del Bages.
L'arxiver manresà Leonci Soler i March dona nom al manuscrit que s'havia trobat en un lligall de 140 fulls. Els primers 47 fulls d'aquest lligall s'anomenen, a partir de llavors, Receptari de Manresa. L'arxiver redacta un article que es publica el 1892 a la revista manresana Setmanari català per fer pública aquesta troballa tant valuosa, ja que es tracta d'un dels pocs manuscrits amb receptes del segle xiv.
L'article de seguida va tenir ressò fent que el 1899 el metge barceloní i historiador de la medicina catalana Lluís Comenge i Ferrer publiqués l'article: "Comunicación relativa á un manuscrito del siglo XIV, titulado Llibre de receptes" En: Revista de ciencias médicas de Barcelona, Año XXV, 10 Abril 1899, Núm. 7, p. 249-256.
El metge manresà Oleguer Miró i Borràs també se'n feu ressò en una conferència el 2 de novembre de 1899 i en una altra, el 10 de juny de 1911, amb el títol Receptari de Manresa i la mort de l'infant Jaume, comte d'Urgell. En aquesta segona conferència destacava les cinc receptes del manuscrit fetes per a l'infant Jaume, germà de Pere el Cerimoniós.
Pel que fa a les substàncies utilitzades en la confecció de les receptes, la majoria pertanyen al regne vegetal, unes quantes al regne animal i molt poques al regne mineral. Del que s'anomena components simples trobem, en més quantitat, l'anís, la borraina, el fonoll, la malva, la menta i la viola. Però també hi ha substàncies que en Bernat Despujol obtenia del comerç amb l'Orient Llunyà, com l'àloe, el fruit de la canyafístula, la canyella, el corall, el sàndal i el gingebre.

## Referències

* ↑ Cornet i Arboix, Ramon N., Torras i Serra, Marc. El Receptari de Manresa (segle xiv). Manresa: Arxiu Històric de les Ciències de la Salut, 2005. ISBN 8460970442.
* ↑ Cornet i Arboix, Ramon N. «Nava transcripció del Receptari de Manresa del segle xiv i el seu estudi». Dovella, 71, 2001, pàg. 55-61.

## Bibliografia

* Cornet i Arboix, Ramon N., Torras i Serra, Marc. El Receptari de Manresa (segle xiv). Manresa: Arxiu Històric de les Ciències de la Salut, 2005. ISBN 8460970442.
* Cornet i Arboix, Ramon N. «Nava transcripció del Receptari de Manresa del segle xiv i el seu estudi». Dovella, 71, 2001, pàg. 55-61.
* Miró i Borràs, Oleguer. El Receptari de Manresa i la mort de l'infant en Jaume Comte d'Urgell, segle xiv : conferència donada en el Centre Excursionista de Bages. Manresa: Centre Excursionista de la Comarca del Bages, 1919.
# Casa Senyorial de Skede

La Casa Senyorial de Šķēde (en letó: Svitenes muižas pils) és una mansió a la històrica regió de Semigàlia, al Municipi de Saldus de Letònia. Acabat en 1761, va servir com un hospital militar alemany durant la Segona Guerra Mundial

## Referències

* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Casa Senyorial de Jaunsvente

La Casa Senyorial de Jaunsvente també coneguda como Casa Senyorial de Svente (en letó: Jaunsventes muiža) és una mansió a la regió cultural de Selònia, al Municipi de Daugavpils de Letònia. L'edifici renovat, està a les mans de "muiža Jaunsventes" SIA, que ofereix allotjament en les seves dotze habitacions, cadascuna corresponent a un dels dotze mesos de l'any.

## Història

Després de la nacionalització de la finca, per part del govern de Letònia durant la reforma agrària de 1922, la mansió va allotjar l'escola Svente. La construcció va ser acabada el 1912, pel que sembla, en correspondència amb el disseny arquitectònic de Wilhelm Neumann. La part del jardí es va realitzar durant la primera meitat del segle xix.
Actualment existeix un museu situat en la masia restaurada dels comtes Plater-Sieberg, que es troba dins de la finca Jaunsvente, dedicat a mostrar vehicles militars de l'Exèrcit Roig.

## Referències

* ↑ Sachl. Benennung früher: Humanitārās zinātnes. Latvijas Zinātņu akadēmija, 2003, p. 115.
* ↑ Solovjovs, Sergejs. Alexander Shostak’s Workshop. University of Latvia, 2011, p. 25-27.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Casa Senyorial de Biksere

La Casa Senyorial de Biksēre també nomenada Casa Senyorial Libe (en letó: Biksēres muižas pils) és una mansió a la regió històrica de Vidzeme, al Municipi de Madona del nord de Letònia.
La finca compta amb un gran parc de 14,7 hectàrees amb 26 escultures, i un museu d'antiguitats instal·lat a l'edifici de l'antic graner. L'edifici senyorial allotja les oficines administratives de la parròquia de Sarkani i la biblioteca.

## Referències

* ↑ «Biksēre manor and park» (en letó). Latvia Travel. Arxivat de l'original el 2012-03-23. [Consulta: 3 maig 2015].

## Bibliografia

* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Casa Senyorial de Igate

La Casa Senyorial de Igate (en letó: Igates pils muiža) és una mansió a la regió històrica de Vidzeme, al Municipi de Limbaži del nord de Letònia.

## Referències

* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Casa Senyorial de Malpils

La Casa Senyorial de Mālpils (en letó: Mālpils muižas pils) és una mansió a la regió històrica de Vidzeme, al municipi de Mālpils del nord de Letònia.

## Història

Un castell militar (en alemany: Schloß Lemburg) va ser construït a la segona meitat del segle xiv i demolit després de la guerra de 1626. No va ser substituït fins a la segona meitat del segle xviii, quan una nova finca va ser construïda a la vora de les ruïnes del castell.La mansió es va cremar el 1905 i va ser reconstruïda entre 1907 i 1911 pel mestre d'obres Jānis Meņģelis d'acord amb un disseny de l'arquitecte Wilhelm Bockslaff.
De 1949 a 1965 va ser la seu d'una escola de tecnologia de reg. Després de 1980 va allotjar un museu sobre l'agricultura i el reg, que mostra el primer mapa de Letònia dibuixat el 1688 per enginyers suecs. L'edifici va ser privatitzat i renovat després de 2006 i ara allotja un restaurant i un hotel amb sales per a conferències.

## Referències

* ↑ Zarāns, 2006, p. 228.
* ↑ Williams i Hoefer, 1993, p. 276.

## Bibliografia

* Williams, Roger; Hoefer, Hans. Baltic States (en anglès). Apa Publications, 1993. ISBN 978-0-395-65985-4 [Consulta: 5 maig 2015].
* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Casa Senyorial de Pasiene

La Casa Senyorial de Pasiene (en letó: Pasienes muižas pils) es troba a la regió històrica de Latgàlia, al municipi de Zilupe de l'est de Letònia.

## Referències

* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Joan Soler i Diffent

Joan Soler i Diffent (Terrassa, 17 de febrer del 1870 - Terrassa, 3 de maig del 1956) va ser un violinista i compositor català.

## Biografia

Residí a Mèxic, d'on retornà el 1907. S'establí a Terrassa i hi fou mestre de les Escoles Pies, director del Cor “Los Amigos” (1907-1911) i de la Banda Municipal (1920-1923), professor de violí de l'Escola Municipal de Música (1917-1925) i del nou Conservatori de Terrassa (1925). Després de la guerra civil es va incorporar a l'orquestra “Muixins de Sabadell” com a intèrpret de viola. Tingué de deixebles Joan Tomàs i Parés, Emili Renalias i Beneta Trullàs i, posteriorment, aquests músics també foren professors del Conservatori. El fons documental personal del músic es conserva a l'Arxiu Històric de Terrassa.

## Obres

* Gozos en alabanza de San Cristóbal: patrón del Gremio de Chóferes de la Ciudad de Tarrassa. Terrassa: Tip. Martí, 1941. (diverses reimpressions)
* Goigs del màrtir Sant Cristòfol: patró del gremi de xofers de Terrassa i la seva comarca. Terrassa: Tip. Martí, 1946. (diverses reimpressions)
* Inèdites, del fons de la catedral-basílica del Sant Esperit de Terrassa: Ària per a violí i harmònium (1943); Cançons de Nadal (recull de quatre peces dels anys 1939 a 1943)
* Sardanes: A la Pola, Cantant, Comiat, Egara (1948), L'enamorada, Matadeperenca, La Moreneta, Els petits, La quitxalla (1933), Record, Saltadora (1948), La titafona, Torrebonica

## Referències

* ↑ «Dades biogràfiques de Joan Soler, al web "Músics per la Cobla"». Arxivat de l'original el 2015-12-08. [Consulta: 1r desembre 2015].
* ↑ Guia de fons. Terrassa: Arxiu Històric de Terrassa. Arxiu Comarcal del Vallès Occidental, 2010. Arxivat 2015-12-08 a Wayback Machine.
* ↑ «Obres de Joan Soler, a l'"Inventari dels Fons Musical de Catalunya"». [Consulta: 1r desembre 2015].
* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria. Inventari dels fons musicals de Catalunya I: Fons de la catedral-basílica del Sant Esperit de Terrassa. Barcelona: Generalitat de Catalunya, 2007.
* ↑ «Breus dades biogràfiques i relació de sardanes, al web "Boig per la sardana"». [Consulta: 1r desembre 2015].
# Referèndum d'adhesió de Letònia a la Unió Europea

El referèndum d'adhesió de Letònia a la Unió Europea va tenir lloc a Letònia el 20 de setembre de 2003. Letònia va ser l'últim dels estats en celebrar un referèndum sobre el tema de la seva adhesió a la Unió Europea (UE) en l'ampliació de 2004. La pregunta que es va fer als votants consistia en: «Dona suport vostè a la pertinença de Letònia a la Unió Europea?». Poc més de dos terços dels votants van votar Sí i Letònia va efectuar la seva adhesió a la UE l'1 de maig de 2004.

## Antecedents

Letònia va ser invitada a iniciar les negociacions per unir-se a la Unió Europea el 1999 i formalment a unir-se a una cimera a Copenhaguen el desembre de 2002. El 27 de desembre de 2002 el govern de Letònia va decidir celebrar un referèndum el 20 de setembre de 2003, relatiu a aquesta qüestió. El maig de 2003 el Parlament de Letònia va modificar la Constitució de Letònia per permetre referèndums sobre assumptes internacionals. La campanya va començar el 5 de maig de 2003.

## Reaccions

El primer ministre de Letònia, Einars Repše, va celebrar el resultat amb 2.000 joves a Riga, portant una samarreta blava de la UE va dir que «els letons entenen que aquest és un moment decisiu!» La presidenta de Letònia, Vaira Vike-Freiberga, va descriure el resultat com «esborrant per sempre les divisions en el mapa d'Europa que l'odiós Pacte Molotov-Ribbentrop de 1939 va posar aquí».

## Referències

* ↑ Nohlen i Stöver, 2010, p. 1122.
* ↑ «World/Election Watch. Latvia» (en anglès). CNN.com International. [Consulta: 5 juny 2015].
* ↑ «Interfax news agency, Moscow - December 27, 2002 Latvia to hold EU referendum on 20 September 2003» (en anglès). NewsLibrary.com.. [Consulta: 5 juny 2015].
* ↑ «Latvia: Saying 'I Do' to Europe» (en anglès). EurActiv.com. [Consulta: 5 juny 2015].
* ↑ «Latvian yes completes EU sweep» (en anglès). Theguardian. [Consulta: 5 juny 2015].

## Bibliografia

* Nohlen; Stöver, P. Elections in Europe: A data handbook (en anglès), 2010. ISBN 978-3-8329-5609-7.