OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell de Begís

El castell de Begís es troba a la comarca de l'Alt Palància, al País Valencià, al costat del nucli urbà. En estat de fort deteriorament, és Bé d'Interés Cultural.

## Història

La zona del castell estava ocupada des de l'edat de bronze, com testimonien diverses troballes arqueològiques. Posteriorment, hi va haver un assentament a l'època ibera i romana, de manera que s'han trobat restes de ceràmica d'aquestes cultures (tinalles, estris de cuina, fusaioles...), així com monedes de bronze i un as romà. Del període imperial resta una estela funerària sobre pedra.
Sobre aquesta fortalesa antiga, els àrabs van construir-ne el castell de Biaxaix (Begís), que va ser pres l'any 1228 pels vassalls del senyor d'Albarrasí, Pere Fernández d'Azagra. El 1245, Jaume I dona castell i terres a l'Orde de Calatrava, qui la va posar al cap d'una comanda, que fins i tot tenia vot a les Corts Valencianes. Va passar a la monarquia hispànica amb Carles I d'Espanya, i al segle xix, va pertànyer a l'infant Francesc de Paula.
Va ser pres pel bàndol tradicionalista durant la Primera Guerra Carlista (1833-1840), que es van fer forts al castell fins a ser derrotats pels liberals el 22 de maig de 1840. També hi seria escenari de combats durant la Guerra Civil espanyola.

## El castell

Les successives ocupacions de la fortalesa van fer que fóra reconstruïda en diverses ocasions. La porta d'entrada estava a la part nord, i a dins del recinte hi havia un gran pati i l'edifici, al fons. La base era de maçoneria, argamassa i carreus als angles. Les rondes de muralla, de 1580, van estar cobertes de lloses de gres.
En un segon pati s'establien les cavalleries, les ferreries i els magatzems, en el que actualment és la cisterna. A través d'un tercer pati s'arribava a la fortalesa principal, amb una torre alta i una altra més ampla on hi havia les habitacions nobles (avui en dia és la cova obscura).
Del castell només hi resten alguns aljubs i sitges, així com càmeres buides sota els enderrocs.

## Referències

* 1 2 URL de la referència: http://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=2524.
* 1 2 3 4 5 6 http://www.cult.gva.es/dgpa/bics/Detalles_bics.asp?IdInmueble=1345
* 1 2 3 4 5 http://www.bejis.es/es/content/castillo-2 Arxivat 2014-02-19 a Wayback Machine.
# Ptilinop de les Tonga

El ptilinop de les Tonga (Ptilinopus porphyraceus) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita els boscos de les illes Carolines, illes Marshall sud-occidentals, Fiji, Wallis i Futuna, Samoa, Tonga i Niue.

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 113. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Tantinyà

Tantinyà és una masia del terme municipal de Granera, a la comarca catalana del Moianès. Pertany a la parròquia de Sant Martí de Granera. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

Està situada a 777,6 metres d'altitud al sud-est del Barri del Castell, al sud-est de la Riera i al nord-est del lloc on hi ha les ruïnes de la Païssa i de les masies de l'Óssol i el Clapers. És en una careneta entre el torrent de Tantinyà, al nord, i el del Salamó, al sud.
S'hi accedeix des de la masia de la Riera, 700 metres al sud-est del poble de Granera, des d'on surt una pista rural de terra en bon estat que marxa cap al sud, en direcció a la masia de l'Óssol. La pista segueix la vora esquerra del torrent de la Riera fins que, a quasi 400 metres de la Riera, troba un trencall, al cap de poc travessa el torrent i el segueix aigües amunt pel costat dret, fins que arriba al lloc d'on surt cap al nord-est el Camí de Tantinyà. Per aquest camí, en 700 metres més es puja fins al serradet on es troba la masia de Tantinyà.

## Descripció

Edifici de construcció senzilla. De planta rectangular, coberta a dues vessants i carener perpendicular a la façana. Consta de planta baixa i pis. De composició simètrica i paredat de pedra disposat irregularment amb grans carreus als angles. A la part central sembla que hi havia un rellotge de sol. Les finestres són de pedra treballada amb ampit. A la part posterior de la casa hi ha un forn de pa. No es pot apreciar la porta d'entrada, ja que amb les construccions annexes formen un petit barri on s'emmagatzemava la palla i es recollia el bestiar.

## Referències

* ↑ Garcia-Pey, Enric. Granera: recull toponomàstic. Barcelona: Institut Cartogràfic de Catalunya - Societat d'Onomàstica, 2004 (Col·lecció "Monografies", 26). ISBN 978-84-393-6526-8.
* ↑ Rodríguez Lara, José Luis. «Granera». A: Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009 (Col·lecció "Camí Ral", 30). ISBN 978-84-232-0735-0.
* 1 2 3 «Tantinyà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Alem Surre-Garcia

Alem Surre-García (1944) és un escriptor en occità amb arrels occitanes i gallegues. Va ser l'encarregat, des de 1990 fins a 2006, de promoure la llengua i la cultura occitanes al Consell Regional de la regió Migdia-Pirineus. Ha col·laborat amb el famós escriptor del País de Montpeller Max Roqueta i el cantant Eric Fraj. Ha escrit un assaig històric sobre el caràcter meridional de la cultura occitana.

## Obres

* Antonio Vidal (1983)
* Lo libre del doble despartible (1997)
* Canal des deux mers (2002)
* Au-delà des rives les Orients d'Occitanie. De la fondation de Marseille à l'expulsion des juifs du royaume de France (2005)
* Vert paradis (2006) amb Max Roqueta i altres.
# Adrià Margarit i Coll

Adrià Margarit i Coll (1851 - 1908) fou un notari, cofundador, amb el doctor Andreu, de la Societat Urbanitzadora del Tibidabo. L'any 1980, l'ajuntament de Barcelona li dedicà un carrer al districte de Sarrià-Sant Gervasi.
# Canal Pommerœul-Condé

El Canal Pommeroeul-Condé és un canal de Bèlgica i de França que enllaça el canal Nimy-Blaton-Péronnes a Pomerœul amb l'Escalda a Condé-sur-l'Escaut. Forma una malla de l'enllaç de les conques del Mosa i de l'Escalda. En connectar-se amb el canal de Nimy a Pommerœul, reemplaça la connexió Mons-Condé que va suprimir-se per a la construcció de l'autopista E19 que va utilitzar el llit del canal Mons-Condé obsolet.
El canal inaugurat el 1982 era d'una capacitat d'embarcacions de 1500 a 3000 tones.
Des de 1982 els rius Haine i Hogneau desemboquen al canal. Les terres al·luvials aportades per aquests rius van contribuir a l'ensorrament del canal i de la resclosa de Hensies. El dragatge és problemàtic per què els sediments són molt contaminats i encara no s'ha trobat cap solució per a emmagatzemar-los en espera del seu tractament de descontaminació.
El canal s'ha tancat a la navegació comercial el 1992. Existeix una alternativa via el canal Nimy-Blaton-Péronnes i s'estudia la reobertura del canal.

## Infraestructures

Resclosa i ascensors :
| Localitat | llargada | amplada | calat | alçària llibre | desnivell |
| Pommerœul | m | m | … m | … m | m |
| Hensies | m | m | … m | … m | m |
# Agrupació Nacionalista Catalana a la Gran Bretanya

Agrupació Nacionalista Catalana de la Gran Bretanya fou una entitat fundada a Londres el 1947 per Pere Mitjà, exiliat de guerra i des del 1946 delegat del FNC a la Gran Bretanya, Ramon Pons (vicepresident), Maria Victòria Vila, M. Quintanilla, Josep Nicolau, Montserrat Martí i J. Pitarque. Tenia un centenar d'afiliats i pretenia acollir els catalans residents a Anglaterra, donar a conèixer el fet català a la Gran Bretanya i fer accions de suport a l'interior. Pere Mitjà i Rafael Borí hi publicaren Catalan News. Els presidents honoraris foren l'heroi de guerra Carles Busquet i Morant i el pintor Esteve Frigola.
Pretenia ser el valedor a Londres del Consell Nacional Català, però les seves activitats van decaure a la mort de Josep Maria Batista i Roca. Darrerament és lligat al Casal Català de Londres i a l'Anglo-Catalan Society.

## Fonts

* Xavier Tudela Catalans de Fora Edicions el Llamp, 1985, col·lecció La Rella.
# Can Roca (Sant Miquel de Fluvià)

Can Roca és un mas situat al municipi de Sant Miquel de Fluvià, a la comarca de l'Alt Empordà. Es troba a la vora del Fluvià.
# Cal Barquer

Cal Barquer és un mas situat al municipi de Sant Miquel de Fluvià, a la comarca catalana de l'Alt Empordà.
# Ataque Escampe

Ataque Escampe és un grup gallec nascut el 2001 en l'ambient estudiantil de Santiago de Compostela i que es caracteritza per la seua aposta per unes lletres reivindicatives, poètiques i humorístiques. Un altre tret fonamental durant els primers anys de la seua trajectòria ha estat la utilització només d'instruments acústics, si bé al disc A grande Evasión (A Regueifa Plataforma, 2009) s'han inclòs alguns elements elèctrics.

## Discografia

Els discs d'Ataque Escampe estan publicats baix llicència Creative Commons a A Regueifa Plataforma:
* Ed Wood e a invasión dos paraugas asasinos (A Regueifa Plataforma, 2007)
* Galicia es una mierda (A Regueifa Plataforma i A Regueifa Discos, 2008)
* Galicia es una fiesta (A Regueifa Plataforma i A Regueifa Discos, 2008)
* A grande evasión (A Regueifa Plataforma i A Regueifa Discos, 2009)

## Enllaços externs

* bloc oficial del grup
* MySpace.com pàgina del grup
* Descàrrega del disc "A grande evasión" des d'A Regueifa Plataforma
* Descàrrega del disc "Galicia es una mierda" des d'A Regueifa Plataforma
* videoclip de "Criptozooloxía aplicada" dirigit per Rafa Pazos
# Cal Ton de Bàrio

Cal Ton de Bàrio és una masia del terme municipal d'Isona i Conca Dellà situada en el poble de Biscarri, de l'antic terme de Benavent de Tremp. És una de les cases més properes al que es considera nucli actual del poble.
Està situada al peu del camí que mena al poble vell, just a ponent del revolt que fa aquest camí, anomenat Camí del poble, per vèncer el torrent de Renou. És al nord de Cal Llobet i al nord-est de Cal Savina i de Cal Borrell.
# Cal Blanc (Biscarri)

Cal Blanc és una masia del terme municipal d'Isona i Conca Dellà situada en el poble de Biscarri, de l'antic terme de Benavent de Tremp.
Està situada a llevant del poble, en direcció al Roc de Benavent, del qual queda, aproximadament, als peus, a la partida d'Espinau. Té per veïna, al nord, la masia de Cal Tapions, molt propera.
# Ratpenat suau

El ratpenat suau (Pipistrellus nanulus) és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids que es troba a Benín, Burkina Faso, el Camerun, República Centreafricana, República Democràtica del Congo, Costa d'Ivori, Guinea Equatorial, el Gabon, Ghana, Guinea, Kenya, Libèria, Nigèria, Senegal, Sierra Leone i Uganda.

## Referències

* Wilson, Don E. (ed.); Reeder, DeeAnn M. (ed). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.

## Enllaços externs

* Fordham et al. (2006). Ratpenat suau. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 27 desembre 2007 (en anglès).
* Distribució mundial d'aquesta espècie. (anglès)
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Serra Plana (Alins)

La Serra Plana és una serra situada al municipi d'Alins a la comarca del Pallars Sobirà, amb una elevació màxima de 2.340 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ptilinop de l'illa Makatea

El ptilinop de Makatea (Ptilinopus chalcurus) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) endèmic de les zones boscoses de Makatea, a les illes Tuamotu.

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 114. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Vilalta (Moià)

Can Vilalta és una antiga masia catalana del segle xii, dins del terme municipal de Moià (Moianès), protegida com a Bé cultural d'interès local.
Està situada al nord del terme de Moià, a llevant de Sant Feliu de Rodors i al nord de Montví de Baix. És a l'esquerra de la riera de Malrubí.
És una masia gran amb una esplèndida façana encarada a migdia. La coberta és a dues aigües de teula. El parament és de grans carreus irregulars i de fang. La façana presenta una perfecta simetria respecte a l'eix marcat pel portal d'accés; està estructurada en tres nivells. En el superior, hi ha una galeria d'arcs de mig punt en progressió creixent. Té adossada a la part posterior una capella sota l'advocació de sant Nazari.
Va ser construïda durant el segle xvii i reedificada el XVIII (1702). La capella de la part posterior està molt desfigurada per recents reconstruccions que li han tret l'espadanya, el portal d'entrada i la volta original.
Actualment, consta dins del registre d'instal·lacions juvenils de la Secretaria General de Joventut amb el número 117.

## Referències

* 1 2 «Mas Vilalta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].
2. Can Vilalta. https://www.decolonies.com/casadecolonies/can-vilalta
# Songpan

Songpan, també coneguda pel seu nom tibetà de Sungqu (en xinés: 松潘县, pinyin: Sōngpān Xiàn, tibetà: ཟུང་ཆུ་, Wylie: zung chu) és un xian sota l'administració de la Prefectura Autònoma Tibetana i Qiang d'Aba, a 153 km en línia recta del poblat de Barkam. És al nord de Sichuan. La seua àrea és de 8608 km² i la població de 68.000 persones (2002). La capital del xian és el poblat Jin'an, situat a l'altiplà Tibetà, a 2.850 msnm.

## Administració

El comtat de Songpan administra 14 pobles, que es divideixen en: 2 poblats i 23 llogarets.
* Poblat Jin'an 进安镇
* Poblat Chuanzhusi 川主寺镇
* Aldees Qinyun 青云乡
* Aldees Anhong 安宏乡
* Aldees Dazhai 大寨乡
* Aldees Mouni 牟尼乡
* Aldees Zhenping 镇坪乡
* Aldees Minjiang 岷江乡
* Aldees Shijiabao 施家堡乡
* Aldees Zhenjiangguan 镇江关乡
* Aldees Baiyang 白羊乡
* Aldees Hongtu 红土乡
* Aldees Hongzha 红扎乡
* Aldees Xiaoxing 小姓乡
* Aldees Yanyun 燕云乡
* Aldees Shuijing 水晶乡
* Aldees Shanbazhai 上八寨乡
* Aldees Xiabazhai 下八寨乡
* Aldees Xiaohe 小河乡
* Aldees Daxing 大姓乡
* Aldees Huanglong 黄龙乡
* Aldees Shanba 山巴乡
* Aldees Caoyuan 草原乡
* Aldees Jin'an hui 进安回族乡
* Aldees Shili hui 十里回族乡

## Història

L'antic poblat de Songpan el construí la dinastia Tang i més tard fou reconstruït per la dinastia Ming. Songpan era un important enclavament militar. També va ser un centre de comerç d'animals i te entre les províncies de Sichuan, Gansu, Qinghai i el Tibet. L'agost de 1935, dirigit per Mao Zedong i Zhou Enlai, la retirada de l'exèrcit xinés comunista es feu pels pantans de l'altiplà de Songpan per entrar a la província nord-occidental.

## Clima

Pel terreny muntanyenc el clima de la ciutat és fred i plujós. Gener és el mes més fred amb -4 °C i juliol té una mitjana de 15 °C.
Paràmetres climàtics mitjans de Songpan (1971−2000) :
| Mes | Gener | Febrer | Març | AbrilTibet | Maig | Juny | Juliol | Agost | Setembre | Octubre | Novembre | Desembre | Anual |
| Temp. màx. mitjana (°C) | 6.4 | 8.4 | 11.7 | 15.0 | 17.7 | 19.9 | 22.1 | 22.2 | 18.1 | 14.3 | 10.6 | 7.4 | 14.5 |
| Temp. mín. mitjana (°C) | −10.8 | −7.9 | −3.3 | 0.6 | 4.4 | 7.6 | 9.2 | 8.5 | 6.5 | 2.1 | −4.5 | −9.6 | 0.2 |
| Precipitació total (mm) | 6.5 | 11.7 | 33.7 | 62.7 | 107.7 | 123.1 | 101.2 | 84.0 | 115.5 | 70.4 | 11.9 | 4.2 | 732.6 |
| Dies de precipitacions (≥ 0.1 mm) | 6.0 | 8.1 | 13.5 | 17.2 | 20.4 | 21.7 | 18.5 | 15.4 | 19.1 | 17.9 | 6.4 | 4.1 | 168.3 |
| Hores de sol | 169.0 | 148.4 | 160.5 | 163.3 | 159.3 | 136.8 | 153.3 | 164.8 | 113.5 | 129.6 | 157.0 | 175.6 | 1831.1 |
| Humitat relativa (%) | 51 | 53 | 59 | 63 | 67 | 72 | 74 | 73 | 75 | 72 | 61 | 53 | 64.4 |
| Font: Xina Meteorological Administration Arxivat 2010-12-20 a Wayback Machine. ||||||||||||||

## Economia

La columna vertebral de l'economia de Songpan és l'agricultura i el bestiar. Darrerament el turisme ha pres força a la zona, Huanglong és un exemple d'atracció turística.
# Srikalahasti

Srikalahasti (abans Kalahasti) (Telugu: శ్రీకాళహస్తి, tàmil: திருக்காளத்தி) és una ciutat i municipalitat propera a Tirupati a Andhra Pradesh, Índia, districte de Chittoor, a la riba dreta del riu Swarnamukhi, afluent del Pennar, a un extrem de les muntanyes Nagari. Encara informalment se l'anomena Kalahasti (Srikalahasti és per la seva condició de segarada). Recentment ha estat inclosa dins la TUDA (Tirupati Urban Development Authority). La seva població al cens del 2001 era de 70.876 persones, i el 2008 s'estimava ja en 110.587 habitants. El 1881 tenia 9.935 habitants i el 1901 eren 11.992.
La seva importància és deguda en gran part al temple dedicat a Xiva. Un festival o fira anual se celebra el febrer i març i hi assisteixen milers de persones.

## Història

Kalahasti fou un estat tributari protegit del tipus zamindari a la presidència de Madras, Índia. Ocupava parts dels districtes de North Arcot, Kellore i Chingleput, format per 406 pobles a North Arcot, 201 a Nellore i 206 a Chingleput (total 813) amb una superfície de 1.652 km² 638 a North Arcot, 1492 km² a Nellore i 647 a Chingleput; la població total era el 1901 de 223.327 habitants i la capital era l'actual Srikalahasti (Kalahasti). La major part de les terres eren jungla. Les tribus dels irules o yanadis vivien a les selves.
Kalahasti era tanmateix un tahsil del districte de North Arcot, igualment, com el zamindari, amb capital a la població de Kalahasti. El tahsil mesurava 1652 km² i la població el 1901 era de 94.132 habitants repartits en 324 poble i una ciutat, Kalahasti, amb una població d'11.992 persones.

### Governants

La família governant pertanyia a la casta velama i la seva història és poc coneguda. Es creu que el primer posseïdor va rebre els territoris del rei de Vijayanagar al segle XV, a canvi de mantenir l'orde a la regió. En un temps va arribar fins a Fort St. George, i la Companyia Britànica de les Índies Orientals va obtenir les terres on després va estar Madras, del zamindar de Kalahasti el 1639. L'establiment es diu que fou anomenat Chennappapatnam en honor del pare del zamindar. El territori va passar sota control britànic el 1792, i una concessió formal de les terres fou feta a la família el 1801 rebent el zamindar el títol hereditari de raja. Un peshkash (o tribut) era pagat al govern britànic. A causa d'alguns disturbis va estar sota administració del consell de corts (Court oif Wards) a finals del segle XIX però retornat aviat al raja.

## Vegeu també

* Nayaks de Kalahasti

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Straldja

El municipi de Straldja (búlgar: Община Стралджа) és un municipi búlgar pertanyent a la província de Iàmbol, amb capital a la ciutat de Straldzha. Es troba al nord-est de la província. Pel seu terme municipial hi passa la carrera A1, que uneix Iàmbol amb Burgàs.
L'any 2011 tenia 12.781 habitants, el 77,19 búlgars i el 18,8% gitanos i l'1,89% turcs. A la capital municipal Straldzha, hi viu una mica menys de la meitat de la població municipal.

## Localitats

Juntament amb la capital municipal hi ha 21 pobles més al municipi:
| Alexándrovo Atólovo Bogórovo Vodeníchane Voinika Dzhinot Zímnitsa Írechekovo Kámenets Leyárovo Lózenets | Liulin Malénovo Nedialsko Palaúzovo Poliana Právdino Purvenets Saransko Tamárino Charda |

## Referències

* ↑ «Mapa de Straldzha». Google Maps.
* ↑ «НАСЕЛЕНИЕ ПО ОБЛАСТИ, ОБЩИНИ, НАСЕЛЕНИ МЕСТА И САМООПРЕДЕЛЕНИЕ ПО ЕТНИЧЕСКА ПРИНАДЛЕЖНОСТ КЪМ 1.02.2011 ГОДИНА» (en búlgar). Национален статистически институт (Institut Nacional d'Estadística de Bulgària). [Consulta: 28 febrer 2018].
* ↑ «Етнически състав на населените места в България според преброяването на населението през 2011 г.» (en anglès). pop-stat.mashke.org, 2015. [Consulta: 28 febrer 2018].
* ↑ «Преброяване на населението» (en búlgar). National Statistical Institute - Republic Of Bulgaria, 01-02-2011. Arxivat de l'original el 13 de juny 2018. [Consulta: 31 març 2021].
# Subtahsil de Chagai

El subtahsil de Chagai és una subdivisió administrativa del districte de Chagai, a la província de Balutxistan, al Pakistan. Es va crear el 1900 amb una superfície de 18.863 km² i una població de 4.933 habitants. En depenia el territori nòmada de Western Sinjrani. El subtahsil tenia 22 pobles i la capital era a Dalbandin (fins al 1978) i després a Yakmach.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Sudamda-Dhandalpur

Sudamra Dhandhulpur fou un estat tributari protegit a l'agència de Kathiawar, prant de Jhalawar, presidència de Bombai, format per 27 pobles amb sis tributaris separats. La superfície era de 350 km² i la població el 1881 de 7.431 habitants- Els ingressos s'estimaven en 2.052 lliures de les quals es pagaven 238 lliures al govern britànic i 46 rupies al nawab de Junagarh.

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Ségala (Mali)

Ségala és una població de Mali a la regió de Sarana a 120 km al nord-oest de Sansanding. Una altra població amb el mateix nom se situa al Cercle de Kayes, regió de Kayes, al sud-oest de Mali, i forma un municipi amb 20 pobles incloent la pròpia població, amb un total de 30.305 habitants el 2009.

## Història

La Ségala de Sarana és la població important històricament. Sempre es va oposar al domini d'Ahmadu de Segu i fou el focus de la revolta contra els tuculors. El cap local va obtenir diverses victòries i va sotmetre el país fins a Guiré, al nord (a mig camí entre Goumbou i Sokolo). El 1887 el cap local Demba Couloubaly va signar un tractat amb els capitans Tantin i Quinquandon. Després de la conquesta de Ségou fou agregada al cercle de Bamako. Demba Couloubaly fou deportat el 1892 a Siguiri i el 1893 la ciutat, i la regió de Ségala, part de Sarana, fou incorporada al cercle de Sokolo

## Referències

* Cercle de Sokolo
# Cal Carlí (Llordà)

Cal Carlí és una masia del terme municipal d'Isona i Conca Dellà pertanyent al poble de Llordà, de l'antic terme d'Isona.
Està situada a tocar de la carretera C-1412b, a migdia seu i també a migdia de Cal Cavaller, totes dues masies al sud-oest del poble de Llordà.
# Ratpenat nassut japonès

El ratpenat nassut japonès (Murina silvatica) és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids que només es troba al Japó.

## Referències

* Wilson, D. E. i Reeder, D. M.: Mammal Species of the World. Smithsonian Institution Press Washington DC (Estats Units), 2005.

## Enllaços externs

* Fordham et al. (2006). Murina silvatica. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 30 desembre 2007 (en anglès). (anglès)
* Distribució mundial d'aquesta espècie. (anglès)
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Serramola

Serramola és una serra situada entre els municipis de Baix Pallars i Soriguera, a la comarca del Pallars Sobirà, amb una elevació màxima de 2.223 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya