OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Romà de Sant Feliu de Buixalleu

Sant Romà de Sant Feliu de Buixalleu és una capella de Sant Feliu de Buixalleu (Selva) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Capella situada en un terreny alçat, als afores del petit nucli urbà, però dins el terme de Sant Feliu de Buixalleu.
L'edifici consta d'una nau rectangular, amb capçalera poligonal, cobert per una teulada a doble vessant, i amb un campanar d'espadanya a la part posterior, i una àmplia porxada a la part frontal, coronada per una creu.
Les façanes laterals, tenen una obertura triple de finestres quadrades, amb llinda, brancals i ampit de granit. També hi ha una finestra estreta en arc de mig punt, amb arc, brancals i ampit de pedra de granit. Dos contraforts reforcen la capella. A la capçalera tres finestres en arc de mig punt, amb brancals, llinda i ampit de pedra. Les façanes estan arrebossades però deixen veure el treball de maçoneria. La façana principal, està enguixada, excepte la llinda monolítica i els brancals de carreus de pedra, de la porta d'entrada, que està coronada per un arc de mitra, que podria simbolitzar la trinitat.

## Història

Antiga capella fins fa uns anys en ruïnes i totalment reconstruïda. S'hi celebra missa anual el dia de Sant Romà.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Romà de Sant Feliu de Buixalleu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Christofer Gonzáles

Christofer Gonzáles Crespo (Lima, 12 d'octubre de 1992) és un futbolista internacional peruà format a les categories de l'Universitario de Deportes, amb el qual va debutar en la Primera Divisió del Perú durant la temporada 2012, en què van obtenir el títol de la Lliga peruana de futbol del 2013. Va jugar un total de 100 partits oficials i va marcar 18 gols. A mitjans de 2005 va ser cedit al Colo-Colo de la Primera Divisió de Xile.

## Referències

* ↑ «Debút en Primera» (en castellà). El Comercio.

## Enllaços externs

* Estadístiques a national-football-teams.com
# Santa Agnès de Poitiers

Agnès de Poitiers (Gàl·lia, primera meitat del segle vi - Poitiers, 588) va ésser una religiosa merovíngia, primera abadessa de l'Abadia de la Santa Creu de Poitiers, la més antiga comunitat monàstica femenina documentada a la Gàl·lia. És venerada com a santa per l'Església catòlica.

## Biografia

Només coneixem la seva vida a partir del moment que és nomenada abadessa; sembla que abans havia estat dama de companyia de la reina Radegunda. L'any 552, el rei merovingi Clotari I feu construir el monestir de Nostra Senyora a Poitiers, que esdevindria de la Santa Creu quan la seva esposa Radegunda va aconseguir una relíquia de la Vera Creu de l'emperador Justí II el Jove, cap al 567. Radegunda no en va voler ser l'abadessa i va deixar el càrrec a Agnès de Poitiers.
Va ser la primera abadia femenina de la Gàl·lia i Agnès va adoptar com a regla la de Cesari d'Arle. El monestir es feu conegut per la presència de la reina i per la de Venanci Fortunat, llavors bisbe de Poitiers, que va esdevenir el director espiritual de Radegunda i n'escrigué la biografia.

## Referències

* ↑ Lefebvre, Charles. «Sant'Agnese di Poitiers» (en italià). Santi i beati, 27-07-2011.
# Can Jan Benejam

Can Jan Benejam és una obra amb elements gòtics i renaixentistes de Fontcoberta (Pla de l'Estany) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de planta quadrangular amb diverses crugies paral·leles. En planta baixa presenta diferents arcs de mig punt que perforen els murs estructurals. Al vestíbul d'accés hi ha una escala de pedra i una portalada interior del mateix material. Hi ha un porxo a l'accés i l'edifici té tres portes d'accés. Una a la façana est, la més antiga, que té una fàbrica de carreus ben tallats, la façana del carrer té dos finestrals renaixentistes.

## Història

Segons Coromines i Marqués aquesta casa, anomenada Can Jan Benejam, abans Mas Guau, hauria estat residència l'any 1462, d'en Joan Benejam, remença que va acudir a ajudar a la Reina Juana Enriquez, situada a Girona amb el seu fill Ferran, rebent l'any 1481 el privilegi de generositat.

## Referències

* 1 2 «Can Jan Benejam». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].
# (818) Kapteynia

(818) Kapteynia és un asteroide que pertany al cinturó d'asteroides descobert el 21 de febrer de 1916 per Maximilian Franz Wolf des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Alemanya. S'anomena en honor de l'astrònom neerlandès Jacobus Cornelius Kapteyn (1851-1922).

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 23 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D.. Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglés). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.

## Enllaços externs

* «(818) Kapteynia» (en anglés). Minor Planet Center. [Consulta: 22 octubre 2020].
# Muhàmmad ibn Ghàniya

Muhàmmad ibn Alí ibn Yússuf (àrab: محمد بن علي بن غانية, Muḥammad b. ʿAlī b. Ḡāniya), més conegut com a Muhàmmad ibn Alí ibn Ghàniya o, simplement, Muhàmmad ibn Ghàniya fou emir de Mayurqa (1126-1155).
Fou fill d'Alí ibn Yússuf i de la princesa almoràvit Ghàniya, que dona nom a la família, els Banu Ghàniya, i germà de Yahya ibn Ghàniya, valí de Balànsiya i Múrsiya.
El 1126 fou nomenat valí almoràvit de Mayurqa i, vers el 1148, enfonsats els almoràvits, va restar independent i nombrosos partidaris dels almoràvits van marxar a les Balears, darrer nucli d'oposició als almohades.
El 1165 fou derrocat i mort juntament amb el seu fill i hereu Abd-Al·lah ibn Muhàmmad ibn Ghàniya, en una revolució de palau dirigida pel seu altre fill, Ishaq ibn Muhàmmad ibn Ghàniya, a qui va passar el tron.

## Referències

* ↑ «El altar mayor de la Catedral d Mallorca» (en castellà). Boletin de la Real Academia de la Historia, TOMO CLXXIII, NUMERO I, 1976, pàg. 45.
# Al-Àghlab

Al-Àghlab (‘el Conqueridor’), incert valí de Mayurqa (circa 1048).

## Bibliografia

* Pi Ferrer, Pablo; Quadrado, José Maria. Las Islas Baleares.
# La Vall

«La Vall» té aquests significats:
* La Vall (Campmany), entitat de població del municipi de Campmany (Alt Empordà)
* La Vall (Castellterçol), masia al municipi de Castellterçol (Moianès)
* La Vall (Llers), entitat de població del municipi de Llers (Alt Empordà)
* La Vall (Montblanc), paratge del municipi de Montblanc (Conca de Barberà)
* La Vall (Olèrdola), indret del municipi d'Olèrdola (Alt Penedès)
* La Vall (Riner), masia al municipi de Riner (Solsonès)
* La Vall (Sant Miquel Sesperxes), masia al municipi de Sant Martí de Centelles (Osona)
* La Vall (Verges), veïnat al municipi de Verges (Baix Empordà)
* La Vall (sèrie de televisió)
* Nom comú de la Vall d'Uixó (País Valencià)
# Serra dels Plans (la Baronia de Rialb)

La Serra dels Plans és una serra situada al municipi de la Baronia de Rialb a la comarca de la Noguera, amb una elevació màxima de 637 metres.

## Referències

* ↑ «Serra dels Plans (la Baronia de Rialb)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Bebe (ciutat)

Bebe (en grec antic: Βοίβη, llatí: Boebe) fou una ciutat de l'antiga Grècia situada al districte de Magnèsia, a Tessàlia. Es trobava a la riba oriental de la llacuna Bebeida (Βοιβηΐς λίμνη).
Apareix esmentada en el «Catàleg de les naus» de la Ilíada. A partir del segle iii aC Demetri Poliorceta la va emprar, juntament amb altres poblacions de la zona, per fundar la de Demètries, i durant molt de temps Bebe va dependre de la nova ciutat.
Tradicionalment s'ha identificat amb les ruïnes de Voivis, prop de Kanalia. Segons William Martin Leake, qui va visitar el lloc al segle xix, la ciutat ocupava un turó de considerable alçada, i s'inclinava gradualment cap a la plana; a la part, posterior tenia un tallat natural que li servia de defensa. L'acròpoli, construïda de maçoneria, es trobava al cim, i en temps de Leake encara hi havia restes de grans blocs quadrangulars, entre ruïnes més considerables de petites pedres i morter. De les antigues muralles de la ciutat hi havia algunes restes incorporades a una església dedicada a Sant Atanasi, segurament d'època medieval, situada als peus del turó. Es pot deduir, per la seva distància de l'acròpoli, que la ciutat tenia uns 3 km de circumferència.
Segons Hesíode, Atena va banyar-se els peus a la llacuna Bebeida. A l'antiguitat, rebia l'aigua dels rius Oncest i Amiros, entre altres rierols més petits, i era de tipus endorreic. El 1962 va ser dessecada, però el 2010 va ser restaurada com a llacuna, i rep el nom de llac Karla.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Boebe». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 31 desembre 2020].
# Abd al-Fattah Fumani

Abd al-Fattah Fumani (Fuman, 1600 - segle XVII) fou un historiador persa dels segles xvi i xvii. Va entrar al servei del govern a Fuman (antiga capital del Gilan), on era el 1609-1610. Més tard Adil Shah el va cridar a Iraq.
Va escriure en persa la Tarikh-i-Gilan, història de Gilan després del 1517 i fins al 1628. L'obra fou publicada per B. Dorn.

## Referències

* Huart, Cl. «ʿAbd al-Fattāḥ Fūmanī». Encyclopaedia of Islam, primera edició (1913-1936). Editada per M. Th. Houtsma, T.W. Arnold, R. Basset, R. Hartmann. Brill Online, 2016. 28 de maig de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-1/abd-al-fattah-fumani-SIM_0093>
# Rafael Sánchez

Rafael Sánchez és el nom dels següents personatges:
* Rafael Sánchez Ferlosio (Roma, 1927 - Madrid, 2019), escriptor espanyol i fill de Rafael Sánchez Mazas.
* Rafael Sánchez Mazas (Coria, 1894 - Madrid, 1966), escriptor espanyol i membre fundador de Falange Española.
* Rafael Sánchez Guerra (Madrid, 1897 - Villava, 1964), polític espanyol, periodista i president del Reial Madrid.
* Rafael Sánchez Lozano (Linares, 1854 - Madrid, 1922), enginyer de mines espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.
* Rafael Sánchez-Paredes Pastor (Numancia de la Sagra, 1876 - segle xx), militar espanyol.
# Josep Pujol

Josep Pujol és el nom dels següents personatges:
# Life's Mockery

Life’s Mockery és una pel·lícula muda d'uns 60 minuts dirigida per Robert F. Hill i protagonitzada per Betty Compson. Basada en una història d'Isadore Bernstein adaptada per ella mateixa, la pel·lícula es va estrenar el 20 de juliol de 1928. La fotografia va córrer a càrrec de Ted Tetzlaff. Es guarda una còpia de la pel·lícula a l'arxiu “Archives Du Film Du CNC” (Bois d'Arcy).

## Repartiment

* Betty Compson (Kit Miller/Isabelle Fullerton)
* Alec B. Francis (John Fullerton)
* Russell Simpson (Wolf Miller)
* Theodore von Eltz (Wade Fullerton)
* Dorothy Cumming (Gladys Morrison)

## Argument

El jutge John Fullerton, ex alcaid, creu que els delinqüents poden ser rehabilitats sota la guia adequada i en un ambient amable. Quan la jove Kit Miller, la filla del gàngster Wolf Miller, es trobada inconscient després d'intentar escapar de la policia, el governador dona permís a Fullerton perquè provi la seva teoria. Quan Kit desperta, Fullerton li diu que els seus records no són més que malsons que ha tingut. Encara que li resulta difícil escapar dels lligams de la seva vida anterior, Kit s'enamora de Wade, el fill de Fullerton. Finalment alliberada del seu passat, Kit es casa amb Wade.

## Referències

* ↑ «Life’s Mockery». Variety, 01-08-1928, pàg. 22.
* 1 2 «“Life’s Mockery”». The Film Daily, 29-07-1928, pàg. 4.
* ↑ «Life's Mockery» (en anglès). American Film Institute Catalog. [Consulta: 19 desembre 2019].
* ↑ «Life's Mockery» (en anglès). The Library of Congress American Silent Feature Film Survival Catalog). [Consulta: 19 desembre 2019].

## Enllaços externs

* Life’s Mockery al catàleg de l'American Film Institute
# Don

«Don» té aquests significats:
# Felip de Hessen-Philippsthal

Felip de Hessen-Philipsthal (en alemany Philip von Hessen-Philippsthal) va néixer a Kassel el 14 de desembre de 1655 i va morir a Aquisgrà el 18 de juny de 1721. Era fill de Guillem VI de Hessen-Kassel (1629-1663) i de la princesa Hedwig Sofia de Brandenburg (1623-1683).
Felip va ser el primer landgravi de Hessen-Philippsthal i el fundador de la cinquena branca de la Casa de Hessen, actualment representada pel príncep Guillem de Hessen-Philippsthal (1933-). Inicialment, era un títol sense domini propi, dotar per testament del seu pare amb una pensió, però per herència de la seva mare v optenir el domini de Barchfeld Erbvogtei. I el 1678, va rebre del seu germà Carles la propietat de Herleshausen.
El 1683, Felip va participar en la Batalla de Kahlenberg. La residència permanent que li havia estat assignada era l'antic convent de Kreuzberg, sobre el riu Werra, on el 1685 es va construir el Palau de Philippsthal.

## Matrimoni i fills

El 1680, es va casar amb Caterina Amàlia de Solms-Laubach (1654-1736), filla del comte Carles Otó de Solms-Laubach (1633-1676) i d'Amona Elisabet de Bentheim-Steinfurt (1623-1701). El matrimoni va tenir vuit fills:
* Guillemina (1681-1699)
* Carles (1682-1770), landgravi de Hessen-Philippsthal, casat amb Caterina Cristina de Saxònia-Eisenach (1699-1743).
* Amàlia (1684-1754)
* Amona (1685-1686)
* Felip (1686-1717), casat amb Maria de Limburg (1689-1759.
* Enriqueta(1688-1761)
* Guillem (1692-1761), landgravi de Hessen-Philippsthal-Barchfeld, casat amb la princesa Carlota d'Anhalt-Bernburg (1704-1766).
* Sofia (1695-1728), casada amb el duc Pere August de Schleswig-Holstein-Sonderburg-Beck (1696-1775).

## Enllaços externs

* genroy.free.fr Arxivat 2013-10-29 a Wayback Machine.
* retrobibliothek.de
* genealogy.euweb Arxivat 2009-02-06 a Wayback Machine.
# Impremta a València

La imptemta de València va ser una de les primeres de la península, concretament la de Jacob Viztland, comerciant alemany que representava la família dels Ravensburg. Del seu taller es va fer càrrec el mestre impressor Lambert Palmart, on l'any 1474 (dos anys després de Johannes Parix) es va imprimir Les Trobes en lahors de la Verge Maria (considerat com el primer llibre literari imprès en valencià). Lambert Palmart va publicar més d'una dotzena d'obres fins a 1493, any en què va vendre el seu negoci. Entre els seus autors figuren Aristòtil, Salusti, Mela, Esop i Jiménez. També va publicar una Bíblia en col·laboració amb Alonso Fernández de Córdoba, plater i mestre impressor.
La tradició de la impremta prompte arribaria a créixer a causa que diversos impressors d'origen alemany es van instal·lar en aquesta ciutat, en la qual existeix una llarga tradició d'elaboració de paper, introduïda pels àrabs (molins àrabs de Xàtiva).
Aquest auge en la indústria impressora, així com el gran creixement sociocultural, desenvolupen un moment d'especial esplendor del Regne de València, així com el naixement del Segle d'Or valencià.
A la fi del segle XV i principis del XVI a la ciutat de València convivien impressors, enquadernadors, adobadors i il·lustradors, els quals van aconseguir fama i prestigi. A València es va imprimir el primer incunable datat, el Comprehensorium, amb colofó del 25 de febrer de 1475, però sense impressor conegut. Així mateix, l'any 1477 també es va imprimir la Tertia pars Summa Theologica, considerat el primer incunable amb totes les dades completes (impressor i data).

## Referències

* ↑ «Valencia se convierte en la primera ciudad española que cuenta con la imprenta.» (en castellà), -001-11-30T00:00:00+00:00. [Consulta: 30 abril 2020].
* ↑ «Orígenes de la imprenta valenciana.». [Consulta: 30 abril 2020].
* ↑ Garzo, Agustin «Xàtiva, cuna del papel en Occidente» (en castellà). El País [Madrid], 22-10-1998. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Ruta literaria por la Valencia del siglo de Oro» (en castellà). [Consulta: 30 abril 2020].
* ↑ «Isabel I y la imprenta. Consecuencias materiales, en el mundo cultural, de esta revolución tecnológica» (en castellà), 01-11-2004. Arxivat de l'original el 2016-01-17. [Consulta: 30 abril 2020].
# Inversor fotovoltaic

Un inversor fotovoltaic és un convertidor que converteix l'energia de corrent continu (DC) procedent del generador fotovoltaic en corrent altern (AC). Els inversors se subdivideixen en: inversors aïllats i inversors connectats a la xarxa.

## Classificació dels inversors

Inversors solars es poden classificar en tres grans tipus:
* Inversors independents, que s'utilitzen en els sistemes aïllats en els quals l'inversor obté la seva energia de DC de les bateries carregades per panells fotovoltaics. Molts inversors independents també incorporen els carregadors de bateries integrals per càrregar directament una bateria d'una font AC. Normalment aquests no interactuen amb la xarxa elèctrica, i com a tal, no estan obligats a tenir una protecció antiilla.
* Inversors de connexió a la xarxa, que responen a fase amb una ona sinusoidal utilitat subministrada. Inversors de connexió a xarxa estan dissenyats per apagar automàticament després de la pèrdua del subministrament de serveis públics, per raons de seguretat. No proporcionen energia de reserva durant els talls de serveis públics.
* Inversors de bateria de seguretat, són inversors especials que estan dissenyats per extreure energia d'una bateria, gestionar la càrrega de la bateria a través d'un carregador de bord, i exportar l'excés d'energia a la xarxa elèctrica. Aquests inversors són capaços de subministrar energia de CA a les càrregues seleccionades durant un tall d'energia, i estan obligats a tenir una protecció antiilla.

## Normativa

A Europa, els inversors han de complir amb dues Directives: la Directiva de baixa tensió i Directiva de compatibilitat electromagnètica.

## Vegeu també

* Inversor (electrònica)
* Cèl·lula fotovoltaica
* Carregador de bateria

## Referències

* ↑ Solar Cells and their Applications Second Edition, Lewis Fraas, Larry Partain, Wiley, 2010, ISBN 978-0-470-44633-1, Section10.2.
* ↑ Directiva 2006/95/CE Publicación
* ↑ Directiva 89/336/CEE del Consejo, de 3 de mayo de 1989, relativa a la aproximación de las legislaciones de los Estados miembros en materia de compatibilidad electromagnética

## Enllaços externs

* A Logical Classification of Solar Inverter Types
* List of Eligible Inverters per SB1 Guidelines (Go Solar California) Arxivat 2015-11-13 a Wayback Machine.
* Solar Inverter Types
* Grid-tie inverters Arxivat 2015-11-24 a Wayback Machine.
# El Crous (Arbúcies)

El Crous és una masia d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una gran casa de tres plantes, amb vessants a laterals i cornisa catalana. És un conjunt de dos habitatges units que han patit constants reformes parcials, tot i que l'estructura principal de l'edifici no ha canviat significativament.
L'entrada principal, és una porta rectangular de fusta, a la qual s'accedeix a través d'una rampa de ciment, construïda també posteriorment. La majoria de les obertures són rectangulars amb llinda i brancals de pedra monolítica, però algunes són senzilles, sense marc, obertes posteriorment. A la planta superior de la façana hi ha tres finestres diferents de la resta, amb arc rebaixat i sense marc, obra d'una reforma posterior. Cal destacar dos petits balconets a la façana, amb barana de ferro corbada i les reixes que protegeixen les finestres de la planta baixa. Però el més interessant d'aquesta façana és el que queda com a vestigi de l'antic edifici, es tracta d'una finestra d'estil gòtic d'arc conopial decorat a les impostes i a l'ampit amb motius vegetals. El parament és arrebossat i pintat de blanc, deixant a la vista els carreus de pedra als angles.
Hi ha altres entrades al voltant de la casa, una d'elles es troba a la façana lateral que mostra l'aspecte de l'arquitectura del segle xix.
Davant hi ha l'era i diverses dependències, així com d'altres adossades per la part dreta de l'edifici. Totes elles estaven destinades a usos agropecuaris. Actualment són inutilitzades.

## Història

S'esmenta per primera vegada al 1284. Més endavant el trobem documentat en els Fogatges de la Batllia de n'Orri de 1497 i 1515.
Documentat en el Cadastre de 1743 quan Salvador Crous declara el mas Crous i una altra casa. També apareix en el cadastre de 1800 i en el llistat de les cases de pagès elaborat pel rector al 1826.
En el padró de 1883 la torbem habitada pels masovers, una família de 12 persones, en el de 1940 apareix habitada per una família formada per 9 membres.
Ens apareix en el mapa del Montseny de Juli Serra de l'any 1890
La casa del Crous va gestionar el 1677 el permís de bastir una capella, el motiu va ser per la veïna església de Santa Maria de Lliors, que amenaçava ruïna.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «El Crous». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Llafrenca

Llafrenca és una masia a mig camí dels nuclis de Sant Martí Sescorts i Manlleu al terme de l'Esquirol (Osona). Masia que pertany al terme de Sant Martí Sescorts, vinculat religiosament a Manlleu i civilment a la senyoria del Cabrerès. La seva demarcació forma part de la batllia del Cabrerès des del segle xv. Ara bé, la parròquia de Sant Martí Sescorts no es refon definitivament amb el municipi de l'Esquirol fins al 1824, quan el Consell de Castella va denegar l'existència de les "Masies de Santa Maria de Corcó", que havia funcionat entre el 1814 i el 1824 amb la capitalitat a Sant Martí Sescorts.
Masia de planta quadrada (13 x 13 m), coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana situada a migdia. Aquesta façana està protegida per una lliça a la qual s'accedeix a través d'un portal que està adossat a un cobert amb el mur de migdia de tàpia. Consta de planta baixa i dos pisos. Les obertures de la planta i el primer pis són de gres i les del segons són probablement de totxo. La façana principal presenta a la planta baixa un portal d'arc escarser i dues finestres que donen a les corts. Al primer pis s'obren tres finestres, la central amb els carreus motllurats, i al segon pis hi ha tres finestres petites. La façana oest presenta dues finestres al primer pis i al sector Nord un cos de porxos cobert a una vessant que desguassa a migdia i que a la planta baixa presenta unes corts amb unes boniques arcades a l'interior. Al porxo (primer pis), que presenta un pilar central, hi observem dues arcades d'arc carpanell. Aquest cos està adossat pel sector oest a un cobert de corts amb planta de pedra i primer pis de totxo. La façana nord presenta un cos de corts adossat a la planta baixa i la façana est té quatre finestres al primer i segon pis.

## Referències

* 1 2 «Llafrenca 4». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].