OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pentatòmids

Els pentatòmids (Pentatomidae) són una família d'hemípter heteròpters de l'infraordre Pentatomomorpha. Són els bernats pudents típics, per bé que hi ha altres famílies que reben també aquest nom comú.
El nom Pentatomidae prové del grec antic i significa "cinc seccions" en referència als cinc segments de llurs antenes.

## Característiques

Són xinxes de mida mitjana de prop de 10 mm. Tenen forma d'escut i mentre alguns són verds o bruns i es camuflen entre les plantes, d'altres tenen colors vius.
El nom "bernat pudent" prové del fet que aquests insectes poden emetre un líquid que fa fortor quan són destorbats, aquest líquid conté una certa proporció de cianur. Molts bernats pudents es consideren perjudicials per a l'agricultura, i alguns són resistents als pesticides.
Als llocs freds, els bernats pudents hibernen durant els mesos de l'hivern.

## Subfamilies

* Aphylinae
* Asopinae
* Cyrtocorinae
* Discocephalinae
* Edessinae
* Pentatominae
* Phyllocephalinae
* Podopinae
* Serbaninae
* Stirotarsinae

## Galeria

* El bernat pudent Poecilometis eximius amb rosada matinal
* Nimfa d'una espècie de la tribu Halyini.
* Stiretrus anchorago, bernat pudent no perjudicial
* Nimfes de pentatòmids
* Una nimfa de pentatòmid
* Possiblement Rhaphigaster nebulosa
* Bernats pudents durant l'eclosió
* Nimfa de Nezara viridula
* Eurydema oleracea
* Un bernat pudent de Florida (Euthyrhynchus floridanus)
* Bernat pudent (Eysacoris fabricii)
* Alguns bernats pudents amb llurs nimfes

## Vegeu també

* Xinxa roja
* Agonoscelis rutila
* Podisus maculiventris
* Piezodorus guildinii

## Referències

* ↑ «Els heteròpters: bernats i xinxes o escarabats xinesos | enciclopèdia.cat». [Consulta: 22 febrer 2022].
* ↑ Evans, Martin; Roger Edmondson. A Photographic Guide to the Shieldbugs and Squashbugs of the British Isles. Wakefield: WGUK, 2005. ISBN 0-9549506-0-7.

## Enllaços externs

* Shieldbugs of Britain
* Stink Bugs of North America - photos and information
# Las campanas de Rere

Les campanes de Rere és una llegenda xilena sobre la localitat de Rere, ubicada a la regió del Biobío de Xile.
Les campanes provindrien d'un antic temple del poble de Rere, que va resultar destruït després d'un fort terratrèmol (l'església parroquial es va aixecar el 1927, però va quedar destruïda pel terratrèmol de 1960, per la qual cosa es va reconstruir en un altre lloc relativament a prop a la seva antiga ubicació). Es diu que aquesta campana es va poder fer en temps dels jesuïtes, gràcies a les donacions de diferents persones, que van lliurar per a la seva fabricació joies, monedes d'or, argent, coure, bronze i altres metalls. L'aliatge de tots aquests li va donar un meravellós toc, i va fer que la bella campana se sentís a molts quilòmetres de distància.

## Llegendes

Diu la llegenda que, en una ocasió, es va voler portar les campanes de Rere a Concepción (ciutat xilena). No obstant això, misteriosament, quan les traslladaven en un carro arrossegat per diverses parelles de bous, a poc camí fet no hi va haver força que aconseguís fer-lo avançar. Però, el fet més sorprenent va ser que, quan es va decidir tornar-les al seu lloc, no es va necessitar més que una sola parella de bous per a fer-ho.
Una llegenda més antiga diu que, en una ocasió i en el mateix lloc, hom va voler portar una estàtua de sant Sebastià cap a Espanya. Quan la traslladaven en un carro de cavalls, en intentar fer camí cap a Espanya, no hi va haver força que aconseguís fer-lo avançar, per cavalls que hi afegissin; quan es va decidir tornar-lo al seu lloc, no es va necessitar més que una sola parella de cavalls per a fer-ho.

## Referències

* ↑ Edmond Reuel Smith. The Araucanians: or, Notes of a tour among the Indian tribes of southern Chili. Harper, 1855, p. 333 [Consulta: 9 juliol 2012].
* ↑ Colin & Jane Greenhalgh. Where Are We Now?-p30. Astemari Publisher, 1 gener 2007, p. 30. ISBN 978-1-4276-2398-0 [Consulta: 9 juliol 2012].
* ↑ Marcelo Vildósola Garrigó. Rere,y sus campanas de oro. Suite 101, 1 gener 2007 [Consulta: 9 juliol 2012]. Arxivat 26 de juliol 2013 a Wayback Machine.
* ↑ Carlos Inostroza. Leyenda: campana de oro de Rere. estudiocero, 1 gener 2007 [Consulta: 9 juliol 2012].
* ↑ Colin & Jane Greenhalgh. Where Are We Now?-p31. Astemari Publisher, 1 gener 2007, p. 30. ISBN 978-1-4276-2398-0 [Consulta: 9 juliol 2012].

## Enllaços externs

* http://www.nuestrobiobio.cl/Yumbel/atractivos_la_campana_de_rere.htm Arxivat 2009-03-10 a Wayback Machine..
* http://www.histo.cat/rere.htm.
* http://www.chile.com/secciones/ver_seccion.php?id=93984 Arxivat 2012-05-20 a Wayback Machine..
# Eublefarins

Els eublefarins (Eublepharinae) són una subfamília de sauròpsids (rèptils) escatosos de la família dels eublefàrids. Inclou 27 espècies en cinc gèneres. En particular, els peus no tenen les modificacions que permeten a la majoria dels gecònids pujar per superfícies verticcals. A diferència d'altres dragons, també tenen parpelles mòbils.
Són llangardaixos nocturns, sovint s'alimenten dels insectes i altres invertebrats. Posen un parell d'ous per niuada i, almenys en algunes espècies, el sexe dels joves està determinat per la temperatura d'incubació, com en els cocodrils.

## Taxonomia

Existeixen 5 gèneres:
* Coleonyx (7 espècies)
* Eublepharis (5 espècies)
* Goniurosaurus (11 espècies)
* Hemitheconyx (2 espècies)
* Holodactylus (2 espècies)

## Referències

* ↑ Bauer, Aaron M.. Cogger, H.G. & Zweifel, R.G.. Encyclopedia of Reptiles and Amphibians. San Diego: Academic Press, 1998, p. 146–147. ISBN 0-12-178560-2.
# Ptòlic de Corcira

Ptòlic (en grec antic: Πτόλιχος, llatí: Ptolichus fou un escultor de l'antiga Grècia deixeble de Críties d'Atenes i nascut a l'illa de Corcira.
Pausànies no esmenta cap escultura concreta d'aquest artista, però diu que va pertànyer a una nissaga de mestres i deixebles escultors, entre els quals Críties, Ptòlic, Amfió de Cnossos, Pisó de Calàuria i Damòcrit de Sició. Com que l'època de Críties va ser a l'Olimpíada 75, és a dir, cap a l'any 477 aC, es calcula que Ptòlic va florir a l'Olimpíada 83, cap al 448 aC i, per tant, era contemporani de Fídies.

## Referències

* ↑ 2.Ptolichus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 599
# Fònt Fòrta

La Fònt Fòrta (Font Forta en català), és una font situada al sud-oest del municipi de Vilanòva de Magalona, al Llenguadoc (departament d'Erau).

## Etimologia

L'adjectiu "forta" podria referir-se a dues característiques de la seva aigua :
* El bombolleig, reconeixible en el següent vídeo :
Cal notar que la toponímia al voltant esmenta de "bolidors". Aquí no vol dir una font termal sinó una font rica en diòxid de carboni.
* El seu tast sulfurós segons el que es diu al poble.
El seu altre nom seria "La Joncassa", és a dir una zona humida on creix el jonc.
# Conjunt de tres cases al carrer Corró, 67-71 (Granollers)

El Conjunt de tres cases al carrer Corró, 67-71 és una obra de Granollers (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta de tres edificis entre mitgeres. El número 67 té planta baixa, pis i golfes. El número 69 i 71 tenen planta baixa i pis. Els tres immobles tenen coberta de teula àrab a dues vessants. La del número 67 acaba amb cornisa i les dels números 69 i 71 amb imbricació de doble filada de teula. Les tres cases són molt semblants de composició, segons un eix amb dos únics elements de gran potència: la finestra i el portal, que estan realitzats amb carreus de considerables dimensions, especialment en les llindes.

## Referències

* ↑ «Conjunt de tres cases al carrer Corró, 67-71». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2017].
# Sabino Ruiz Jalón

Sabino Ruiz Jalón (Logronyo, 1902 - Bilbao, 1985), crític musical, musicòleg i compositor espanyol del segle xx.
La seva família es va domiciliar a Bilbao sent Sabino infant de curta edat. Als sis anys va començar a estudiar a l'Acadèmia Vizcaína de Música i després al Conservatori. Va iniciar la seva tasca de crític musical als divuit anys a "La noche", diari vespertí bilbaí. El 1923 es va traslladar a França on va completar la seva carrera musical. De retorn a Espanya va desenvolupar alguns concerts però la seva vocació el va fer dedicar-se a la crítica musical i la composició. La Diputació Provincial de Guipúscoa, el 1925, va convocar un concurs per premiar composicions musicals; Ruiz Xaló va obtenir premi amb els seus Quatre Preludis Bascos, per a piano. En aquells dies es va relacionar amb Jose Gontzalo Zulaika conegut com (pare Donostia) i, amb Andrés Isasi, de qui va rebre consells molt valuosos.
És autor de diverses obres, entre elles:
* Dansa de dimoniets, primera audició a París, el 1925;
* El atalayero de Machichaco, ballet d'ambient basc, els quatre fragments per a orquestra:
* Capvespre, Dansa de la Atalayera, Dansa de les bruixes (zortzico) i Dansa dels romeus, interpreten des de 1936 freqüentment les simfòniques de Bilbao, Pamplona, Saragossa .. .;
* El paper de mosques, ballet, representat a Bilbao i Sant Sebastià el 1942;
* Berceuse, per a orquestra de cambra;
* Capritx Ibèric, per a violoncel i piano;
* Cançons, etc.
Va abordar el teatre líric amb les sarsueles La maja discreta, La doncella i Tierra i mar, en tres actes, aquesta en col·laboració amb el compositor Urrengoechea sobre llibre de Roberto Salvanés; durant una estada de la Massa Coral de Bilbao a Madrid, l'any 1944, el dia 1 de maig la va estrenar amb gran èxit de públic i crítica. Ruiz Xaló ha pronunciat més de dues-centes xerrades, va exercir la crítica musical a "Ràdio Bilbao", "Ràdio Popular de Bilbao", havent estat crític titular del diari "La Gaceta del Nord". Autor de Juan Crisóstomo de Arriaga (1979), Cent anys de música a Bilbao. 1880-1980 (1981) i Entorn de la cançó popular basca. Membre de la RSBAP, el 1982 va rebre un homenatge a la capital biscaïna.

## Referències

* ↑ Sagardia Sagardia, Ángel «Ruiz Jalón, Sabino». Auñamendi Eusko Entziklopedia. ISSN: 2444-5487 [Consulta: 13 octubre 2019].
* ↑ «Sabino Ruiz Jalón». ERESBIL – Archivo Vasco de la Música. Arxivat de l'original el 13 d’octubre 2019 [Consulta: 13 octubre 2019].
* ↑ Pérez Gutiérrez, Mariano. «Ruiz Jalon, Sabino». A: Diccionario de la música y los músicos. Ediciones Akal, 1985, p. 134. ISBN 978-84-7090-138-6 [Consulta: 13 octubre 2019].
# Tsar Kólokol

Tsar Kólokol (en rus: Царь-ко́локол), que significa "Rei de les campanes", és una enorme campana que s'exhibeix al Kremlin de Moscou, Rússia. Es tracta de la campana més gran del món, encara existent. La campana va ser encarregada per l'emperadriu Anna de Rússia, neboda de Pere el Gran.
La campana pesa 216 tones, amb una alçada de 6,14 metres i un diàmetre de 6,6 metres. Va ser fosa en bronze pels mestres Ivan Motorin i el seu fill Mikhaïl entre 1733 i 1735. Els ornaments, retrats i inscripcions van ser fets per V. Kóbelev, P. Gàlkina, P. Kókhtev, P. Serebriakov i P. Lukóvnikov.
La campana es va trencar durant un incendi el 1737. El Tsar Kólokol la va fer posar el 1836 en un suport al costat de la torre del campanar de Sant Ivan. Anteriorment hi havia hagut dues campanes amb el mateix nom, una fosa el segle xvii i l'altra el 1654 (d'aproximadament 130 tones). Aquesta última es va trencar durant un incendi el 1701 i les seves restes van ser utilitzats per crear la Tsar Kólokol.

## Referències

* ↑ Slobodskoy, Arxipreste Seraphim. «Bells and Russian Orthodox Peals». A: The Law of God. Jordanville, N.Y.: Holy Trinity Monastery, 1996, p. 624. ISBN 0-88465-044-8.
# Aepycamelus

Aepycamelus és un gènere extint de camèlid, anteriorment anomenat Alticamelus, que visqué durant el Miocè, fa entre 9,4 i 16,3 milions d'anys. El seu nom deriva del grec αἰπύς, 'alt i escarpat' i κάμελος - 'camell'. Per tant, alticamelus significa 'camell alt' en llatí. Aepycamelus caminava sobre els dits dels peus. A diferència de camèlids anteriors, tenia coixinets com els dels camells actuals.

## Referències

* 1 2 Entrada «Aepycamelus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 3 abril 2024].
* ↑ Palmer, D. The Marshall Illustrated Encyclopedia of Dinosaurs and Prehistoric Animals. Londres: Marshall Editions, 1999, p. 277. ISBN 1-84028-152-9.
# Varietats de Como-Lecco

Les varietats de Como-Lecco són una família de dialectes del llombard occidental que es parlen a la Província de Como i a la Província de Lecco, especialment al voltant de les seves capitals i al nord de les regions. En altres parts d'aquestes províncies s'hi parlen, igualment diferents verietats dialectals del llombard, com ara el brianzó i el bustoc-legnanès.
Els principals dialectes d'aquesta família són:
* Comasco (parlat a la ciutat i als suburbis de Como)
* Laghée (parlat en la cosat nord del llac de la ciutat)
* Intelvès (parlat a la Vall d'Intelvi)
* Valassinès (diversos subdialectes que es parlen a la vall de Vallassìna)
* Leccès (parlat a la ciutat i als suburbis de Lecco)
* Valsassinès (parlat a la vall de Valsàssina)

## Referències

* ↑ Biondelli, Bernardino. Saggio sui dialetti gallo-italici, 1853, p. 4-5. «Il Comasco estèndesi in quasi tutta la provincia di Como, tranne l'estrema punta settentrionale al di là di Menagio e di Bellano a destra ed a sinistra del Lario; e in quella vece comprende la parte meridionale Piana del Cantone Ticinese, sino al monte Cènere.»
* ↑ Cortelazzo, Manlio. Pacini. Profilo dei dialetti italiani (en italià), 1988, p. 28, 64. ISBN 88-593-0006-1.
# Sarcophilus laniarius

Sarcophilus laniarius és una espècie extinta de mamífers dasiüromorfs que visqueren durant el Plistocè en allò que avui en dia és Austràlia. Se n'han trobat restes fòssils a Austràlia Meridional, Nova Gal·les del Sud, Queensland i Victòria. És un parent molt proper del diable de Tasmània, però és un 15% més gros i un 50% més pesant que aquest últim. S'extingí poc després de l'arribada dels éssers humans a Austràlia, tot i que no és clar que una cosa tingués a veure amb l'altra.

## Referències

* 1 2 Entrada «Sarcophilus laniarius» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 13 febrer 2023].
* ↑ Owen, David; Pemberton, David. Tasmanian Devil: A unique and threatened animal (en anglès). Allen & Unwin, 2005. ISBN 978-1-74114-368-3 [Consulta: 22 agost 2010].
# Francesc Camboliu

Francesc Camboliu (Palaldà, 9 d'agost del 1820 - Montpeller, 29 d'octubre del 1869) va ser un professor, escriptor i estudiós de la llengua catalana, autor de la primera visió de conjunt de la literatura catalana apareguda en un idioma no hispànic.

## Biografia

Després d'estudiar a Tuïr i Vinçà, va ser mestre d'estudis al col·legi de Perpinyà (1841) i regent de curs al de Bedarius (Erau) el 1843. Es llicencià en lletres el 1844, i a l'any següent ensenyà al col·legi reial de Pau. Es presentà als concursos (oposicions) d'agregat, i en sortí amb una de les millors qualificacions el 1847. Després d'ensenyar retòrica a Alger durant tres anys, obtingué una càtedra a Tolosa, on es llicencià en dret i es doctorà en lletres. El 1854 hom el nomenà per a la càtedra de retòrica al liceu de Montpeller. Per decret imperial del maig del 1859 esdevingué professor de literatura antiga a la Facultat de Lletres de la Universitat d'Estrasburg, càrrec a què hagué de renunciar per la poca salut de la seva esposa. Tornà a Montpeller el 1862 per a ensenyar-hi literatura antiga a la Facultat de Lletres, i romangué en el càrrec fins al seu traspàs el 1869.
El 1869 fundà amb Charles de Tourtoulon, Anatole Boucherie, Pau Glèisa i Aquiles Montèl la Société pour l'Etude des Langues Romanes a Montpeller.

## Obres

* Les femmes d'Homère, text francès per la tesi doctoral
* Progrès de l'histoire depuis Hérodote jusqu'à Bossuet, text llatí per la tesi doctoral
* Étude sur Vauvenargues, article a Mémoires de l'Académie des sciences et lettres de Montpellier
* La poésie à Cuba el le poète Placido, article
* Le Cid de la légende el le Cid de l'histoire, article
* Renaissance de la poésie provençale à Toulouse au XIV$^e$ siècle
* Note sur les limites méridionales de la Celtique
* Essai sur la fatalité dans le théâtre grec Paris, 1855
* Essai sur l'histoire de la littérature catalane Paris (Montpeller): Durand, 1857
* Essai sur l'histoire de la littérature catalane. 2$^e$ ed. augmentée de la Comedia de la Gloria d'Amor de Fra Rocaberti et d'un fragment de la traduction catalane de Dante Paris, 1858
* Recherches sur les origines étymologiques de l'idiome catalan, article a Mémoires de l'Académie des sciences et lettres de Montpellier (1859-1863) p. 1-15, 487-504
* Critique contemporaine, discours prononcé à la Faculté des lettres de Montpellier, dans la séance de rentrée, le 15 novembre 1864 Paris, 1864
* Julie de Montcléry, novel·la
* La maison de Rocagirada, novel·la publicada a Revue contemporaine
* Le Droit des aînés, fulletó publicat al Messager du Midi
* Conférences de Perpignan. Leçon d'ouverture (11 janvier 1867), Arago professeur et écrivain. Perpinyà: Impr. Mlle. A. Tastu, 1867. («exemplar digitalitzat».)

## Bibliografia

* Jean Capeille Dictionnaire de biographies roussillonnaises Perpignan: Imp. Lib. Cat. J. Comet, 1910 (facsímil Marseille: Laffitte Reprints, 1978) p. 97-99

## Notes

* ↑ François Pierre Romain de bateig
# Districte de Saran

El districte de Saran és una divisió administrativa de Bihar. Forma part de la divisió de Saran. Tant el districte com la divisió són anomenades de vegades Chapra, pel nom de la seva capital, la ciutat de Chapra. La superfície del districte és de 2.641 km², i la població de 2.572.980 habitants.

## Origen

El nom derivaria del sànscrit Saratia, que vol dir "refugi"; hi ha una llegenda que diu que uns dimonis convertits per Buda van buscar el refugi de la triada budista: Buda, Dharma i Sangha, i per això va rebre aquest nom.

## Administració

Administrativament està constituït per tres subdivisions:
* Chapra
* Marhawrah
* Sonepur
I per 21 blocs (blocks) de desenvolupament:
* Chapra
* Manjhi
* Dighwara
* Rivilganj
* Parsa
* Baniapur
* Amnaur
* Taraiya
* Sonepur
* Garkha
* Ekma
* Dariyapur
* Jalalpur
* Marhaura
* Masarakh
* Maker
* Nagra
* Panapur
* Eisuapur
* Lahladpur
* Jantabazar

## Rius

Passen pel districte el Ganges, Ghaghra i Gandak, entre altres menors.

## Història

El territori fou la part oriental de l'antic regne de Kosala separat del regne de Mithila pel riu Gandak. La manca de referències fa sospitar que va restar una jungla durant segles. A Saran es va trobar un taula de coure al poble de Dighwa Dubaulia, a uns 55 km al nord-est de Chapra que segons el Dr. Rajendralala Mitra seria l'altra part d'una de similar trobada pel coronel Stacy prop de Benarés, en la qual el Raja Bhoja Deva, sobirà de Gwalior vers el 876, concedia la propietat d'un poble. A l'edat mitjana apareix lligada a la família Hathwa; el districte ocupa una part del que fou el zamindari d'Hathwa Raj, amb capital a Husepur, dominat per una nissaga bhumihar brahmin, format per 1.365 pobles i més de 391.000 habitants.
Siwan i Manjhi eren fortaleses de caps musulmans dedicats al saqueig, i Manjha, Parsa, Mirzapur, Paterha i Cherand eren seus de petits estats hindús.
Va passar a la Companyia Britànica de les Índies Orientals el 1765. Més tard fou part de la divisió de Patna a Bengala. La població era:
* 1872: 2.076.640
* 1881: 2.295.207
* 1891: 2.465.007
* 1901: 2.409.509
Administrativament el formaven tres subdivisions:
* Chapra
* Gopalganj
* Siwan
Les principals ciutats eren Chapra, Siwan, Revelganj i Mirganj (les tres primeres municipalitats). La llengua general era el dialecte bhojpuri de l'hindi, mentre els musulmans parlaven el awadhi. 7/8 parts eren hindús i la resta musulmans. Les castes principals eren els bramans, rajputs, babhans, kayasths, ahirs, koiris, kurmis, chamars, kandus, núnies i dosadhs. El 81% de la població es dedicava a l'agricultura.

## Nota

* ↑ Yang, Anand A. Bazaar India: Markets, Society, and the Colonial State in Bihar. University of California Press, 1999, p. 305 (pàgina 69). ISBN 978-0520211001.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Johs Harviken

Johs Harviken (Elverum, 6 d'abril de 1943) és un esquiador de fons noruec, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern de Sapporo, on va disputar tres proves del programa d'esquí de fons. Fent equip amb Oddvar Brå, Pål Tyldum i Ivar Formo guanyà la medalla de plata en la cursa dels 4x10 quilòmetres, mentre en la dels 30 quilòmetres guanyà la medalla de bronze. També disputà els 15 quilòmetres, on fou quinzè.
En el seu palmarès també destaca un campionat nacional, el 1970. Es retirà després de no classificar-se per disputar els Jocs de 1976.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Johs Harviken». [Consulta: 11 gener 2025].
* ↑ Federation, International Ski and Snowboard. «FIS | Johs HARVIKEN - Athlete Biography - Cross-Country» (en anglès). [Consulta: 11 gener 2025].
# Edifici al carrer Cort, 18 (Valls)

L'Edifici al carrer Cort, 18 és una obra eclèctica de Valls (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de pisos entre mitgeres, que fa cantonada. És de planta baixa, dos pisos, separats per impostes, i golfes. La planta baixa està actualment modificada i té portes d'accés pels dos carrers. La façana principal, que dona al carrer de la Cort, té 3 balcons a cada pis, sostinguts per carteles decorades amb fulles d'acant. El balcó extrem de la primera planta és corregut i abasta part de les dues façanes. Les llindes de les obertures estan decorades amb una motllura que enmarca una ornamentació floral. Les obertures de les golfes estan flanquejades per pilastres amb capitells corintis. El coronament de l'edifici el forma una cornisa amb tres voladissos que corresponen a la situació dels balcons. Una tipologia similar presenta la façana del c. de la Peixateria. L'obra és de maçoneria arrebossada imitant carreus.

## Referències

* ↑ «Edifici al carrer Cort, 18». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# Aveiro (cràter marcià)

Aveiro és un cràter d'impacte del planeta Mart situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 21.36 ° de latitud N i 281.11 ° de longitud E. La col·lisió va causar una obertura de 9.11 quilòmetres de diàmetre en la superfície del quadrangle Lunae Palus del planeta. El nom va ser aprovat el 1985 per la Unió Astronòmica Internacional en honor de la ciutat d'Aveiro (Portugal).

## Referències

* ↑ "Aveiro (cràter marcià)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ National Geographic Society. National Geographic Atlas of the World, 1970 (i altres edicions)..

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Força de treball

La força de treball, segons les teories de Karl Marx, és la mercaderia la qual té el proletariat per vendre-la dins un sistema de producció capitalista. S'anomena "força de treball" i no pas senzillament "treball", tot i que Marx als seus primer treballs d'economia política no hi havia fet aquesta diferència, car aquesta mercaderia que té el proletariat no és el treball ja fet, sinó el treball, potencialment, que podria fer, i que ven per un salari.

## Fonts

* Diccionario de filosofía (en castellà). Barcelona: RBA, 2003, p. 120. ISBN 8483323982.
* Marx, Karl; Engels, Friedrich. Trabajo asalariado y capital (en castellà). Madrid: Miguel Castellote, editor, 1974. ISBN 8472590437.
* «Força de treball». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.