OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Coll (Vilassar de Dalt)

Can Coll és una casa de Vilassar de Dalt (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil; es tracta d'una casa formada per quatre cossos adossats de diferents alçades. Les seves façanes no estan a la mateixa línia però formen un conjunt unitari. Els tres cossos principals estan coberts amb teulades de dos vessants i carener paral·lel a la façana; el cos lateral dret, té baixos, galeria porxada amb arcs de mig punt, i un sol vessant.
Malgrat la construccions dels cossos no són coetànies, presenten un caràcter bastant homogeni: totes les finestres tenen fets la llinda, els brancals i els ampits amb carreus de pedra, igual que els angles de l'edifici.
Conserva el portal rodó adovellat. Tot el conjunt està arrebossat i esgrafiat, amb sanefes sota la cornisa i resseguint la línia dels carreus. Al mur exterior que dona al carrer hi ha una tribuna o galeria amb arcs de mig punt de factura posterior i quatre arquets a les golfes.

## Referències

* 1 2 3 «Can Coll». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2017].
# Arxiu Departamental dels Pirineus Orientals

L'Arxiu Departamental dels Pirineus Orientals és un dipòsit documental format pel conjunt d'arxius històrics i administratius del Rosselló i la Cerdanya reunits d'ençà de la Revolució Francesa i organitzats metòdicament a partir de l'any 1910.

## Descripció general

Conté unes sèries històriques i administratives, alguns arxius municipals (Vinçà, Cotlliure, Oceja, Vernet, Ceret, Prats de Molló, Tuïr), inclòs el de Perpinyà (actualment en dipòsit), i els arxius hospitalaris. Entre les sèries històriques figuren els fons procedents de la procuració reial de Mallorca, dita després de Rosselló i de Cerdanya (845-1660), del Consell Sobirà del Rosselló (ss XVII i XVIII), de l'almirallat de Cotlliure (1691-1790) i de la intendència del Rosselló (1660-1790) i del País de Foix (1716-1784); de la Universitat de Perpinyà (1350-1790); un fons notarial (1261-1850); els fons del bisbat d'Elna (s. IX, 1790), d'abadies i priorats (Arles, Cuixà, Sureda, Sant Genís de Fontanes, Canigó, la Grassa, etc.) des del s. IX fins al 1790, i la col·lecció Fossà, de còpies documentals relatives al Rosselló i al Principat de Catalunya, molts originals de les quals són perduts.
Les sèries administratives interessen la història política, econòmica i social (del s. XVIII al xx). L'arxiu municipal de Perpinyà conté: títols i privilegis (des del segle xii fins al 1790); deliberacions del consolat (des del s. XV fins al 1789); comptes, imposicions (des del s. XV fins al 1789); béns (des del s. XVI fins al 1789), afers militars (des del s. XVII fins al 1789), de justícia, de policia (des del s. XV fins al 1789), d'agricultura, indústria i comerç (s. XVIII) i registres parroquials (1547-1789) Des del final del 1979 la documentació relativa al Rosselló i la Cerdanya és conservada en el nou edifici dels Arxius Departamentals, a tocar de la Universitat de Perpinyà Via Domícia.
La zona de dipòsit té una capacitat de 12.500 m lineals i disposa de les instal·lacions més modernes d'emmagatzematge i consulta (taller fotogràfic, sala de consulta, sala de tria i classificació, etc.).

## Publicacions

* Alart, Bernard. Inventaire-sommaire des Archives Dèpartementales antérieures a 1790, Pyrénées-Orientales. Archives civiles série B.C.. París: Paul Dupont, 1868.
* Alart, Bernard. Inventaire-sommaire des Archives Dèpartementales antérieures a 1790, Pyrénées-Orientales. Archives civiles série B.. París: Paul Dupont, 1886.
* Brutails, Auguste; Desplanque, Emile; Palustre, Bernard. Inventaire-sommaire des Archives Dèpartementales antérieures a 1790, Pyrénées-Orientales. Série G Archives ecclésiatiques. Perpinyà: impr. de l'Indépendant, 1904.

## Vegeu també

* Comtat de Rosselló
* Catalunya Nord
* Consell General dels Pirineus Orientals

## Referències

* 1 2 «Plana de l'Arxiu, al web del Consell General» (en francès). [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Arxiu Departamental dels Pirineus Orientals». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Arxiu Departamental dels Pirineus Orientals (francès)
# Ca l'Andreu (Llinars del Vallès)

Ca l'Andreu és una obra amb elements gòtics de Llinars del Vallès (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia aïllada, de planta rectangular amb un afegit posterior. Els paraments són de còdols de riu i els emmarcaments de carreus. La façana és de composició simètrica, de tres crugies paral·leles i un afegit al costat esquerre. Consta de planta baixa i pis, i està coberta a dues vessants. A la façana hi ha un portal dovellat i al seu damunt una finestra d'arc conopial força deteriorada. Les finestres laterals tenen muntants esculturats de tipus goticitzant però amb llinda plana.

## Història

La casa es degué aixecar o reformar el segle xvi, segons ens indica la tipologia de la construcció, però amb afegits posteriors com la crugia de l'esquerra i altres afegits més actuals fets de maó. En el fogatge del 1553 apareix documentat "n'andreu". Actualment continua la mateixa família com a propietària de la masia.

## Referències

* 1 2 3 «Ca l'Andreu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 juliol 2018].
# Mike Krzyzewski

Michael Williams "Mike" Krzyzewski (Chicago, Illinois, 13 de febrer de 1947), és un entrenador de bàsquet estatunidenc. És entrenador principal dels Duke Blue Devils, equip de bàsquet universitari de l'NCAA. A més, ha estat entrenador principal de l'equip nacional dels Estats Units al Mundial del Japó de 2006 i als Jocs Olímpics de Pequín 2008 i de Londres 2012
També anomenat Coach K., ha portat els Blue Devils de Duke a guanyar 5 campionats de la NCAA, arribar a 13 Final Four (màxim de la història de la competició, superant un altre mite com John Wooden) i 15 campionats de l'ACC, en 28 temporades amb l'equip. Ha estat escollit com a millor entrenador a nivell estatal de la NCAA 8 temporades (1986, 1989, 1991, 1992, 1997, 1999, 2000, 2001).
En l'habitual quantificació estadística de l'esport als EUA, coach K té uns registres impressionants de victòries-derrotes, amb un balanç de 1170-361 amb 76,4% de victòries. La seva etapa a Duke és encara millor amb 1097-302 i 78,4%.
Va ser nominat i posteriorment escollit com a membre del Basketball Hall of Fame l'any 2001 per la seva carrera individual d'entrenador. Algunes fonts parlen d'una segona nominació el 2010 amb el tribut i nominació col·lectiva de l'anomenat "Dream Team" on Coach K era entrenador ajudant d'una altre llegenda, Chuck Daly. Al registre del Naismith Memorial Basketball Hall of Fame figura la seva entrada del 2001. És conegut també per dirigir el “Redeem Team" que havia de tornar a l'equip nacional estatunidenc al cim després de varies decepcions, i finalment van aconseguir la medalla d'or als jocs olímpics de 2008.
A finals de la temporada de 2021-2022 el llegendari Coach K va decidir posar fi a la seva carrera com a entrenador.

## Referències

* ↑ «Coach K vs. John Wooden: Which coach has most Final Four appearances?» (en anglès). [Consulta: 29 agost 2022].
* 1 2 «Quick Facts - Official Website of Coach Mike Krzyzewski» (en anglès americà), 01-04-2009. [Consulta: 29 agost 2022].
* 1 2 «The Naismith Memorial Basketball Hall of Fame :: Mike Krzyzewski» (en anglès). [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Why is Coach K retiring? Duke legend cites family, COVID in decision — and timing — to step away from coaching» (en anglès). [Consulta: 29 agost 2022].

## Enllaços externs

* Mike Krzyzewski - Lloc web oficial
* Perfil a Basketball Hall of Fame Arxivat 2009-08-31 a Wayback Machine.
* Web oficial Duke University Athletics
# Tití de collar

El tití de collar (Cheracebus torquatus) és una espècie de primat de la família dels pitècids. Habita el bosc humit entre els rius Caquetá i Negre, a l'Amazònia, al nord-oest del Brasil, fins als 500 msnm.

## Referències

* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 146. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* ↑ Byrne, H.; Rylands, A. B.; Nash, S. D.; Boubli, J. P. «On the taxonomic history and true identity of the collared titi, cheracebus torquatus (Hoffmannsegg, 1807) (Platyrrhini, Callicebinae)». Primate Conservation, vol. 34, 2020, pàg. 13–52. ISSN: 0898-6207.
# Tití negre

El tití negre (Cheracebus lugens) és una espècie de primat de la família dels pitècids. Fins no fa gaire, aquest tití era considerat una subespècie del tití de collar (C. torquatus). Com tots els titís, es tracta d'un primat relativament petit i de pèl suau. Viu al Brasil, Colòmbia i Veneçuela.

## Referències

* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
* ↑ Byrne, Hazel; Rylands, Anthony B.; Carneiro, Jeferson C.; Alfaro, Jessica W. Lynch; Bertuol, Fabricio; da Silva, Maria N. F.; Messias, Mariluce; Groves, Colin P.; Mittermeier, Russell A. «Phylogenetic relationships of the New World titi monkeys (Callicebus): first appraisal of taxonomy based on molecular evidence». Frontiers in Zoology, vol. 13, 01-01-2016, pàg. 10. DOI: 10.1186/s12983-016-0142-4. ISSN: 1742-9994. PMC: 4774130. PMID: 26937245.
* ↑ Palacios, Erwin; Rodríguez, Adriana; Defler, Thomas R. «Diet of a Group of Callicebus torquatus lugens (Humboldt, 1812) During the Annual Resource Bottleneck in Amazonian Colombia» (en anglès). International Journal of Primatology, 18, 4, 01-08-1997, pàg. 503–522. DOI: 10.1023/A:1026307121583. ISSN: 1573-8604.
# Castanopsis acuminatissima

Castanopsis acuminatissima és un arbre de fulla perenne originària del sud-est asiàtic i de Nova Guinea. És conegut per diversos noms comuns en la seva distribució, com ara roure blanc, roure de Nova Guinea, roure de Papua Nova Guinea, ki riung, ko-duai, ko-soi, ko-mat, meranak, i riung anak.

## Descripció

Castanopsis acuminatissima és un arbre de gran copa, fins a 40 metres d'alçada. El tronc és marcadament estriat, i de vegades reforçat. L'escorça és de color gris o marró pàl·lid, rugosa i amb fissures, de menys de 25 mm de gruix. L'escorça interior és de color vermell.
Les fulles són simples, de 9,0-11,5 cm de llarg i 2,5-3,5 cm d'ample, i estan disposades en espiral al llarg de les branques. La fruita que produeix és de closca, simple d'1 a 10 mm de diàmetre.

## Distribució i hàbitat

Castanopsis acuminatissima desenvolupa el seu cicle vital des de la Xina sudoccidental (províncies de Guizhou i Yunnan) passant per Indoxina (Laos, Myanmar, Thailàndia, Vietnam, i els Tossals de Chittagong de Bangladesh) i Malèsia (Malàsia: illes de
Sulawesi, Java, Kalimantan, i Sumatra; a Indonèsia: les illes de Nova Guinea (Papua Occidental a Indonèsia i Papua Nova Guinea) i Nova Bretanya (Papua Nova Guinea)).

## Hàbitat i ecologia

Castanopsis acuminatissima és nativa dels boscos tropicals de dipterocarps de les terres baixes i dels boscos pluvials de muntanya des de 300 fins a 2.500 metres d'altitud. A Nova Guinea i Nova Gran Bretanya, és un arbre predominant als boscos de muntanya inferior, situat entre els 900-1000 i els 2000 metres d'altitud. També es pot trobar a elevacions més baixes en boscos de turons de petites coronacions, en associació amb Hopea papuana i la Casuarina papuana, tolerant a la sequera.

## Referències

* ↑ "Castanopsis acuminatissima", World Agroforestry Centre database, accessed May 26, 2008. «Species Detail». Arxivat de l'original el 2011-09-30. [Consulta: 26 maig 2008].
* 1 2 "Castanopsis acuminatissima", Guide to Trees of Papua New Guinea, accessed May 26, 2008
* ↑ «Castanopsis acuminatissima» (en anglès). Germplasm Resources Information Network (GRIN). Agricultural Research Service, Department of Agriculture of United States.
* ↑ Barstow, M. 2018. Castanopsis acuminatissima. Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN 2018: e.T62004491A62004494. https://dx.doi.org/10.2305/IUCN.UK.2018-1.RLTS.T62004491A62004494.en. Accessed 8 March 2023.
* ↑ «Central Range montane rain forests». Terrestrial Ecoregions. World Wildlife Fund. [Consulta: 26 maig 2008].
* ↑ "Papua New Guinea" FAO Forestry country profiles - natural woody vegetation, accessed May 26, 2008.
# Baldriga de Bannerman

La Baldriga de Bannerman (Puffinus bannermani) és un ocell marí de la família dels procel·làrids (Procellariidae) que era considerat una subespècie de la baldriga d'Audubon. Cria a les illes Ogasawara i es dispersa pel Pacífic occidental.

## Referències

* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
* ↑ Morii, Yuta; Kitazawa, Munehiro; Squires, Theodore E.; Watanabe, Megumi; Watanabe, Yoshiaki «A complete dietary review of Japanese birds with special focus on molluscs». Scientific Data, 8, 20-01-2021, pàg. 19. DOI: 10.1038/s41597-021-00800-6. ISSN: 2052-4463. PMC: 7817678. PMID: 33473131.
# Coua pit-roig

El coua pit-roig (Coua serriana) és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) que habita la selva humida del nord-est de Madagascar.

## Referències

* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
# Picot sultà de Java

El picot sultà de Java (Chrysocolaptes strictus) és un ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita els boscos i manglars de Java, Bali i les illes Kangean.

## Referències

* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
* ↑ Collar, N.J. 2011. Species limits in some Philippine birds including the Greater Flameback Chrysocolaptes lucidus. Forktail number 27: 29–38
# Saguinus niger

Saguinus niger és una espècie de mico de la família dels cal·litríquids que viu al Brasil.

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 135. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* ↑ Rylands, Anthony B.; Mittermeier, Russell A. «The Diversity of the New World Primates (Platyrrhini): An Annotated Taxonomy». A: Garber, Paul A.. South American Primates: Comparative Perspectives in the Study of Behavior, Ecology, and Conservation. Springer Science & Business Media, 2009, p. 23-54. DOI 10.1007/978-0-387-78705-3_2. ISBN 978-0-387-78705-3.
* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
* ↑ Garbino, Guilherme S. T.; Semedo, Thiago B. F.; Pansonato, André «Notes on the western black-handed tamarin, Saguinus niger (É. Geoffroy, 1803) (Primates) from an Amazonia-Cerrado ecotone in central-western Brazil: new data on its southern limits». Mastozoología Neotropical, vol. 22, 2, 16-10-2019, pàg. 311–318.
* ↑ Ferrari, Stephen; Silva, Suleima «Notes on the reproduction, behaviour and diet of Saguinus niger (Primates: Callitrichidae) in a forest remnant at the National Primate Centre, Ananindeua, Pará». Biologia Geral e Experimental, vol. 7, 1, pàg. 19–28.Arxivat 2009-10-07 a Wayback Machine.
# DualShock 3

El DualShock 3 va ser el comandament principal pel PlayStation3, presentat originalment per Sony a l'any 2006. Aquest comandament de videojocs contenia 4 botons d' acció, 2 palanques o joystick, 4 botons al darrere, una creueta, i un botó de Start i Select, que a la següent entrega del PlayStation serien remoguts per motius legals amb Nintendo. El comandament es podia connectar via USB o per Bluetooth. La majoria de critiques de aquest comandament van ser realment positives, però no va arribar a ser el que era el comandament de Nintendo del Wii.
# Amanda Dudamel

Amanda Dudamel Newman (Mèrida, 19 d'octubre de 1999) és una model veneçolana, guanyadora de Miss Veneçuela 2021. Va representar Veneçuela al concurs Miss Univers 2022.

## Biografia

Dudamel va néixer a Mèrida. És filla de l'exfutbolista veneçolà Rafael Dudamel, nascut a San Felipe, i Nahir Newman Torres, una immobiliària veneçolana, nascuda a Mèrida a Veneçuela.
Al final de Miss Veneçuela 2021 celebrada el 28 d'octubre de 2021, Dudamel va ser coronada Miss Veneçuela 2021. Dudamel és la tercera Miss Veneçuela de l'estat de Mèrida, juntament amb Ana Griselda Vegas Miss Veneçuela 1961 i Stefanía Fernández Miss Veneçuela 2008 i Miss Univers 2009. Va representar Veneçuela a Miss Univers 2022.

## Referències

* ↑ «Amanda Dudamel es Miss Venezuela 2021». , 29-10-2021.
* ↑ «Amanda Dudamel, coronada nueva Miss Venezuela». www.elnuevoherald.com. El Nuevo Herald, 28-10-2021. Arxivat de l'original el 9 July 2022. [Consulta: 29 octubre 2021].
* ↑ «Amanda Dudamel: Región Andina se coronó Miss Venezuela 2021» (en (castellà)). El Diario. [Consulta: 29 octubre 2021].

## Enllaços externs

* Siti Oficial del certamen Miss Veneçuela (castellà)
* Amanda Dudamel a Instagram
# Cleofant (pintor)

Cleofant, o potser Eufant o Ecfant (en grec: Κλεόφαντος, Εὔφαντος, Ἔκφαντος; en llatí: Cleophantus, Euphantus, Ecphantus) va ser un mític pintor grec, considerat un dels inventors de la pintura a Corint.
Tal com indica el mateix Plini el Vell, es tracta d'un personatge diferent del que va acompanyar Demarat en la seva fugida de Corint a Etrúria, juntament amb Euquir i Eugram.

## Referències

* ↑ El text de Plini està corromput, i solament es llegeix el final del nom, acabat en -fant. La conjectura més seguida és Cleofant.
* ↑ «Kleophantos 4». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ Smith, William (ed.). «Cleophantus». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown, & Comp., 1867, p. 803.
# Cleofant d'Alexandria

Cleofant (en grec antic: Κλεόφαντος, llatí: Cleophantus) va ser un metge de l'antiga Grècia que va viure al segle iii aC i era natural d'Alexandria.
Era germà del famós metge Erasístrat, i tots dos eren deixebles de Crisip de Cnidos. Cleofant va fundar una escola de medicina, a la qual pertanyien d'Antígenes i Mnemó. Va ser conegut entre els antics per usar el vi com a cura.

## Referències

* 1 2 «Kleophantos 2». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ Smith, William (ed.). «Cleophantus». A: Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown, & Comp., 1867, p. 803.
# Parodia (cactus)

Parodiaés un gènere de planta amb florss de la família Cactaceae, nativa dels vessants orientals dels Andes al nord-oest d'Argentina i al sud-oest de Bolívia i a les regions de la pampa de les terres baixes del nord-est de l'Argentina, el sud del Brasil, l'est de Paraguai i l'Uruguai. Aquest gènere té unes 65 espècies, moltes de les quals han estat transferides d'Eriocactus, Notocactus i Wigginsia. Van des de petites plantes globoses fins a cactus columnars alts de 1 m. Totes són profundament nervades i espinosos, amb flors individuals a la corona o prop de la seva. Algunes espècies produeixen offsets a la base. Són populars en cultiu, però s'han de cultivar a l'interior on les temperatures baixen de 10 C.

## Taxonomia

Espècies del gènere Parodia segons Plants of the World Online A partir del gener del 2023 separades en seccions segons Reto Nyffeler:
* Parodia alacriportana
* Parodia aureicentra
* Parodia ayopayana
* Parodia buiningii
* Parodia concinna
* Parodia erinacea
* Parodia fusca
* Parodia herteri
* Parodia leninghausii
* Parodia linkii
* Parodia magnifica
* Parodia mammulosa
* Parodia meonacantha
* Parodia microsperma
* Parodia nigrispina
* Parodia nivosa
* Parodia ottonis
* Parodia oxycostata
* Parodia procera
* Parodia saint-pieana
* Parodia scopa
* Parodia sellowii
* Parodia tenuicylindrica
* Parodia turbinata
* Parodia turecekiana
* Parodia warasii
* Parodia werneri

## Referències

* ↑ Anceschi, Giovanna; Magli, Alberto «A synopsis of the genusParodiaSpegazzini s.l. (Cactaceae)». Bradleya. British Cactus and Succulent Society, vol. 36, 36, 2018, pàg. 70–161. DOI: 10.25223/brad.n36.2018.a9. ISSN: 0265-086X.
* ↑ RHS A–Z encyclopedia of garden plants. United Kingdom: Dorling Kindersley, 2008, p. 1136. ISBN 978-1405332965.
* ↑ «Parodia Speg. - Plants of the World Online». Plants of the World Online, 18-11-2020. [Consulta: 26 desembre 2022].
Viccionari
# Solenangis

Solenangis és un gènere de plantes amb flors de la família de les orquídies (Orchidaceae). És originària de l'Àfrica subsahariana.

## Descripció

Són plantes epífites que creixen sobre les branques dels arbres, sovint fermament adherides al seu suport, raïms completament afil·les i ben desenvolupats. La tija és prima, de vegades simple i molt curta, altres vegades és llarga i sovint ramificada. Les flors són petites en raïms solts o molt densos, sovint nombroses, de color blanc o taronja brillant, destacant per l'esperó ben desenvolupat en comparació amb la resta de la flor. Els sèpals laterals estan lleugerament units a la base. El label sense ungles, que abraça la base de la columna. L'orifici de l'esperó basal està al ginostem. El ginostem és dret sense peu. El clinandri és molt oblic, girat per darrere. El rostel totalment extrors, més llarg que la part posterior del clinandri, amb l'extrem (des de la part inferior del casquet pol·línic) que està llargament penjant, més o menys bífid o dentada apical. L'antera és apendicular frontalment. El pol·lini és sèssil amb una única cauda comuna (engrandida o bífida) i el viscidi és obliquament retrors, formant una mena d'ham a la base de la cauda.

## Taxonomia

El gènere va ser descrit per Friedrich Richard Rudolf Schlechter i publicat a Beihefte zum Botanischen Centralblatt, 36(1): 133, a l'any 1918.

### Etimologia

Solenangis: epítet grec composta per dues paraules solen = tub (o pot ser un canal, canal) i angis = atuell; que es refereix al llavi en forma d'embut o en al·lució al llavi infundibuliforme, que mancat de disc, està format íntegrament per un esperó.

## Espècies

Solenangis té cinc espècies:
* Solenangis clavata (Rolfe) Schltr. - des de Libèria a l'est fins a Ruanda
* Solenangis conica (Schltr.) L.Jonss. - Guinea Equatorial, Kenya, Tanzània, Malawi, Moçambic, Zimbàbue
* Solenangis scandens (Schltr.) Schltr - des de Sierra Leone a l'est fins a la República Democràtica del Congo
* Solenangis wakefieldii (Rolfe) P.J.Cribb & J.Stewart - Somàlia, Kenya, Tanzània
* Solenangis impraedicta Stévart, Farminhão, Savignac, Marie, Verlynde & Ramand. - Madagascar

## Vegeu també

* Llista de gèneres d'orquídies

## Referències

* 1 2 «Solenangis Schltr.» (en anglès). Royal Batanic Gardens Kew |Plants of the World Online. [Consulta: 24 març 2023].
* 1 2 3 «"Fitxer de camp de les epipactis de Catalunya"» (PDF). ophrys.cat. Arxivat de l'original el 2024-03-24 [Consulta: 24 març 2024].
* ↑ «Solenangis Schltr., Beih. Bot. Centralbl. 36(2): 133 (1918).» (en anglès). African Orchids, 2024. [Consulta: 24 març e 2024].
* 1 2 «Solenangis». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 24 març 2024].
* ↑ «Genus Solenangis» (en anglès). casabio The home of biodiverity. [Consulta: 28 març 2024].