OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santa Creu de Bellavista

La Santa Creu de Bellavista és una capella del nucli de Bellavista en el municipi de Nulles (Alt Camp). Està inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La capella està situada a la plaça del nucli de Bellavista. És de dimensions reduïdes i de planta rectangular, amb una sola nau de quatre trams separats per tres arcs torals de mig punt. El cor és als peus. La façana, senzilla, presenta una porta d'arc de mig punt de carreus de pedra i una obertura circular. Un campanar d'espadanya amb una sola obertura d'arc de mig punt corona la façana. La coberta de l'edifici, a dues vessants, és de teula. A la dreta hi ha una petita sagristia de construcció posterior. La capella es troba arrebossada i emblanquinada.

## Història

L'església està molt poc documentada quant a datació. Se sap que el 1830, tot i que es troba al municipi de Nulles, depenia de l'església de Santa Maria de Vallmoll. Actualment depèn de la parròquia de Sant Joan Baptista de Nulles.
El seu estat de conservació és bo a causa principalment de les obres de restauració que s'hi han efectuat de pocs anys ençà; l'any passat es va fer una teulada nova, obra que va posar al descobert els arcs torals que abans no es veien; recentment ha estat enrajolat el terra.
A l'estiu s'hi fa missa els diumenges.

## Referències

* 1 2 3 4 «Capella de la Santa Creu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012].
* ↑ «Sant Joan Baptista». Cercador de parròquies. Arquebisbat de Tarragona. [Consulta: 24 maig 2012].

## Enllaços externs

* Mapa de recursos culturals, Diputació de Tarragona
# Castell de Ramonet

El castell de Ramonet és un monument protegit com a bé cultural d'interès nacional al municipi d'Aiguamúrcia (Alt Camp).

## Descripció

Les restes del castell ocupen el cim d'un turó, a la casa dita Cal Ramonet, entre Montagut i el Pont d'Armentera. Concretament es troben a 300 m al nord-oest del repetidor de televisió que hi ha al peu del Montmell, a la pista de Querol, a la carretera TV-2441. El conjunt té una extensió de 30 X 30 m.
El més destacat que ens queda està sobretot a la banda nord-occidental del planell. Al seu límit hi ha una sala de planta rectangular i al costat, diverses dependències annexes. A l'extrem oposat del cim del turó, cap al sud-est, queden restes d'una possible torre.
La sala situada al nord-est, té dues parets, la sud-oest i la nord-oest que es conserven fins a una alçada de tres metres. ELs murs estan fets amb carreus poc o molt escairats, llargs, col·locats en filades i units amb morter de calç de poca qualitat. Les pedres dels caires i d'algun sector del mur són més grosses.
Aquesta construcció principipal sembla que se n'hi afegí una altra al costat sud-oest. A l'est també s'hi han trobat restes de tres o quatre cambres organitzades a banda i banda d'un mur central que va de nord-oest a sud-est. Algunes de les parets d'aquestes cambres estan molt deteriorades i es fa difícil de distingir-les.
A 31 m de la sala principal, quasi a l'extrem oposat del planell que hi ha al cim del turó, veiem la paret oest d'una possible torre. A la banda oriental només hi ha un munt d'enderrocs.

## Història

Aquest castell era inclòs originàriament dins del terme de Montagut. Fou una possessió de la família Cervelló i més tard del monestir de Santes Creus. El 1229 Ramon Alemany de Cervelló el donà a la seva muller, Gueraua de Cervera, que el llegà en testament al monestir de Santes Creus. A més, les propietats i drets del monestir sobre el terme de Ramonet foren engrandits per diverses transaccions al llarg de tot el segle xiii. El 1261 Berenguer de Montagut donà al cenobi tots els drets que ell tenia del lloc. Ramon de Queralt, el 1265, vengué a Santes Creus els seus drets. El 1266 ho feren també Sibil·la i Bernat de Salada. El 1268 fou el monestir qui comprà els drets que tenia Berenguer d'Avinyó i completà el seu domini de Ramonet el 1475 amb la compra dels drets del baró de Montagut.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Pat.mapa: arquitectura». Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012].

## Enllaços externs

* Mapa de recursos culturals, Diputació de Tarragona
# Casa Aguilar (Cardona)

La Casa Aguilar, Palau d'Aguilar, Casal de Graells o Palau de Graells és un monument que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català de la vila de Cardona (Bages). El nom que rep es deu al seu emplaçament, atès que es desconeix el nom de la família que la va construir.

## Descripció

La casa Aguilar té una arquitectura civil d'època baix medieval, amb una estructura molt massissa. La casa presenta encara tots els elements característics de la façana medieval: porta de mig punt amb carreus regulars, finestres d'arc apuntat al segon pis, i les elegants finestres ogivals amb columnes geminades. La planta baixa disposa de tres portals adovellats de mig punt i espitlleres. De la primera planta en destaquen quatre finestres coronelles. A la porxada hi ha una galeria de cinc arcs ogivals.
La casa presenta una austera elegància i la pedra, treballada d'una manera regular, dona testimoni de la noblesa i sòlida construcció d'aquesta casa.
Rehabilitat entre els anys 2002-2010, actualment acull la seu de l'Arxiu Municipal i de la Fundació Cardona Històrica.
S'hi han trobat unes pintures murals gòtiques i la que podria ser la representació més antiga del bestiari català. Aquest grafit ha donat lloc a la recuperació de l'Àliga de Cardona.
Aquestes pintures murals formen part del primer gòtic lineal amb cortinatges i escenes cavalleresques.

## Notícies històriques

Residència dels Aguilar, important família cardonina que ocupà càrrecs en l'administració del comtat i de la vila de Cardona. L'any 1373 la documentació fa referència a la casa com a residència de Guillem Aguilar. L'any 1428 Joan Aguilar i altres cònsols de la vila de Cardona vengueren una de les torres de la porta de Graells, al costat mateix de la casa Aguilar.

## Referències

* 1 2 3 Tríptic de Cardona Centre Medieval elaborat pel Ajuntament de Cardona
* ↑ «Cardona fa història al Palau Graells». Cardona: revista d'Informació Municipal, pàg. 3-5.
* ↑ Casal de Graells
* ↑ Oliveras, Carmina «El testimoni més antic del bestiari català». Regió 7, 03-09-2011.

## Bibliografia

* «Casa Aguilar (Cardona)». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 abril 2012].
* Galera i Pedrosa, Andreu «Les pintures murals del Casal de Graells». Dovella, 12-01-2000, pàg. 15–26. ISSN: 2385-3417.

## Enllaços externs

* Salvany i Blanch, Josep. «Antiga casa Graell a Cardona» (foto). Fons fotogràfic Salvany. Memòria Digital de Catalunya.
# Rectoria de Pont de Molins

L'antiga rectoria de la parròquia de Sant Sebastià de Molins és un edifici protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Pont de Molins (Alt Empordà).

## Descripció

Està situada dins del nucli urbà de la població de Pont de Molins, al bell mig del terme de Molins, adossada al mur de ponent de l'església de Sant Sebastià.
És un edifici de planta rectangular, amb la coberta de teula de dues vessants i distribuït en planta baixa i dos pisos. Totes les obertures de l'edifici són rectangulars, la majoria reformades. Les del pis superior estan bastides amb maons. De la façana principal, adossada a l'església, destaca el portal d'accés, amb els brancals bastits amb carreus de pedra i la llinda plana gravada amb la inscripció "1784 RECTORIA FETA PER LO COMU DE MOLINS".
La construcció està bastida amb pedra sense treballar de diverses mides lligada amb abundant morter de calç.

## Història

Ubicada al barri de Molins de Dalt, representa el nucli originari del poble de Molins. El lloc de Molins és documentat al segle X com una de les possessions del monestir de Sant Pere de Rodes. També apareix en una de les epístoles del papa Benet VII de l'any 974.
El poble va formar part del municipi de Llers fins al segle xviii, sent la capella de Santa Maria sufragània de la parròquia de Llers. Les cases conservades a Molins de Dalt, són majoritàriament dels segles XVII-XVIII, tot i que és molt probable que haguessin estat construïdes sobre antigues edificacions medievals. En el cas de la rectoria es pot observar una llinda que mostra la data de construcció, 1784 i el comú de Molins com a responsable de l'edificació.
Actualment, després d'haver estat llogat durant anys com a habitatge, l'edifici resta deshabitat.

## Referències

* «Rectoria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 abril 2012].
# Casa de la Vila de Vinyols i els Arcs

Casa de la Vila del municipi de Vinyols i els Arcs (Baix Camp), o Casa Torrell, Casa Gran de Folc, és un antic casal declarat Bé Cultural d'Interès Local amb una torre de defensa quadrada, la torre de Cal Torrell, que està declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

És una gran casa amb porta d'arc amb llinda, de carreus encoixinats. Té un pati ample, escala amb petites voltes decorades amb guinardes, de començament del segle xx. Als racons hi ha tosques figures al·legòriques. Els baixos són amb arcades i voltes, de maons principalment. Pis principal amb grans sales, amb sòl de ceràmica, amb dibuix del tipus Poblet. La part inferior ha estat objecte d'importants transformacions. La torre forma cos amb la casa.
La torre de defensa forma cos amb la casa. És de planta rectangular de 6 x 6,40 metres, i uns 12 metres d'alçada. Està força ben conservada. Té murs de maçoneria, arrebossats, cantonades i matacans, un a cada cara, de pedra picada. Pisos amb voltes de maons, probablement construïts més tard, quan es va construir l'actual ajuntament, adossat a la torre, que té arcs i voltes de factura similar. L'origen de la torre és possiblement d'origen tardomedieval, tot i que l'edifici és dels segles XVI-XVII.

## Història

L'antiga casa comunal estava al número 27 del carrer Major. L'edifici de l'actual ajuntament fou construït per la família Torrent probablement a finals del segle xvi. Al marc de l'entrada figura l'escut de la casa. A mitjan segle xvii esdevingué propietat de la família Folc, que s'establí a la vila. Des d'aleshores fou coneguda com a la "casa gran de Folc". A final de segle xviii passa a ser propietat de la família Nicolau. L'any 1859 era del tinent general D. de los Ríos, i els seus hereus van vendre l'edifici a la corporació municipal en 1884.
La torre la va fer construir Francesc Torrell i Pradell l'any 1560. Seguí el mateix camí que l'actual casa de la Vila, i va pertànyer a les famílies Folc i Nicolau, abans de passar a ser propietat municipal. Durant la guerra de 1936-39 va fer les funcions de presó. Fa pocs anys s'hi descobriren uns pergamins i llibres guardats allí, probablement a causa de la guerra.

## Referències

* «Casa de la Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 abril 2012].
* «Torre quadrada de defensa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Casa de la Vila». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* «Torre quadrada». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Hotel Espanya (Sabadell)

L'Hotel Espanya és un edifici del Centre de Sabadell, al Vallès Occidental, que antigament albergà un hotel. Està situat a la cantonada entre el carrer de Sant Pere i la Rambla, 22-24. Actualment hi ha una sucursal de Bancaixa. A l'altra banda del carrer de Sant Pere hi ha la Farmàcia Masvidal, també fent cantonada.
Forma part del patrimoni monumental de Sabadell catalogat en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català per la Generalitat de Catalunya i en el Pla Especial de Protecció del Patrimoni de Sabadell (PEPPS) per l'Ajuntament de Sabadell.

## Edifici

Edifici concebut originàriament com a hotel i que dona a dos carrers. La façana principal, situada a la Rambla, presenta una distribució asimètrica. La decoració dels murs és austera i està dividida en dues zones: la planta baixa i els pisos superiors. La planta baixa està distribuïda en cinc vans on se situa la porta principal. El mur està decorat amb carreus de pedra que donen un sentit horitzontal a la façana, fet que contrasta amb les línies verticals que marquen els balcons. Els pisos superiors presenten una distribució en cinc balcons sustentats per mènsules, amb una decoració amb estuc i en relleu a la zona del brancal i de la llinda. Entre cada balcó hi ha una decoració amb franges rectangulars, a manera de pilastres realitzades en estuc que neixen del pis fins a arribar a l'acabament de la façana. Aquest presenta unes motllures en gradació.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Sabadell

## Referències

* 1 2 «Hotel Espanya». patmapa.gencat.cat. [Consulta: 7 maig 2012].
* ↑ «Hotel Espanya». Identificació general. Ajuntament de Sabadell. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 7 maig 2012].
* ↑ «Hotel Espanya». Descripció i anàlisi. Ajuntament de Sabadell. Arxivat de l'original el 2010-03-31. [Consulta: 7 maig 2012].
* ↑ «Hotel Espanya». Història i documentació. Ajuntament de Sabadell. Arxivat de l'original el 2010-03-31. [Consulta: 7 maig 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa de l'Hotel Espanya (patmapa.gencat.cat)
# Castell de Prenafeta

El Castell de Prenafeta és un monument del nucli de Prenafeta, en el municipi de Montblanc (Conca de Barberà), declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Les restes del castell estan en un turó sobre l'actual poble de Prenafeta. En el mateix turó hi ha dues edificacions d'èpoques diferents. A l'extrem oriental hi ha la més antiga; és un petit castell roquer de planta gairebé trapezoïdal. Els murs conserven molt poca alçada. Aquest castell es va construir cap al segle xii.
A l'extrem oest de la cresta del tossal es conserva trossos de mur d'una casa forta. Les pedres cantoneres són carreus ben tallats mentre que el parament és de pedres irregulars. Aquesta casa es va edificar al segle xiii o al segle xiv. Gran part d'aquesta casa es va esfondrar l'estiu del 2006; abans d'aquest esfondrament es podia veure un mur amb espitlleres. Sota d'aquest edifici hi ha un túnel.

## Història

El terme de Prenafeta apareix documentat per primera vegada l'any 980 i el castell el 1072, en un document pel qual Arnau Pere de Ponts el donà en feu a Ramon Bremon. Bernat Pere de Pont deixà el castell en herència al seu fill Pere de Puigvert. La família Puigvert fou els senyors del castell durant els segles xii i xiii malgrat sembla que l'administració no l'exercien directament. Per herència, l'any 1276 Prenafeta passà a mans del monestir de Santa Maria de Poblet.
El poble de Prenafeta va quedar pràcticament despoblat en la guerra civil catalana contra el rei Joan II (1462-1472) i es va abandonar definitivament al segle xviii, quan es va refer la població al seu emplaçament actual, a uns 2 quilòmetres al sud.

## Referències

* 1 2 3 4 «Castell de Prenafeta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].

## Enllaços externs

* «Castell de Prenafeta». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* «Castell de Prenafeta». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Sant Pelegrí de Biosca

Sant Pelegrí, conegut també com a Santuari de la Mare de Déu del Pla, és una església romànica del municipi de Biosca, a la comarca de la Solsonès. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català.

## Situació

Està situada al sud del municipi, enmig de la plana al·luvial de Biosca, sobre el marge dret de la Riera de Biosca, rodejada de camps de conreu. Està a peu de carretera de la LV-3113 de Guissona a Biosca, a 1,5 km del centre de la vila de Biosca.

## Descripció

Església feta de carreus, actualment només té la part central de la façana principal una mica arrebossada i pintada de blanc. La portada és d'arc de mig punt suportat per pilastres i un timpà amb una sèrie de cercles concèntrics. A cada costat de la portada hi ha una espitllera. A sobre hi ha una rosassa amb la data 1855. A la part superior hi ha l'espadanya, d'una sola obertura. A la façana oposada, hi trobem l'absis semicircular amb una obertura a l'exterior de mig punt. A l'interior, hi trobem tres naus amb volta de canó. A la capçalera, on hi ha l'absis, s'hi troba un altar amb una imatge de la Verge.

## Notícies històriques

La primera referència de l'església es troba en el testament de Ramon, castlà de Portell, jurat pels seus marmessors sobre l'altar de Santa Maria d'una basílica de Biosca. L'advocació de Sant pelegrí té el seu origen en la devoció a aquest sant que difongueren els religiosos servents de Maria o servites. Del segle xviii es conserven uns goigs escrits en castellà en honor d'aquest sant. Segons la documentació, el nom de Santa Maria del Pla perdurà fins al segle xvii.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* ↑ «Sant Pelegrí de Biosca». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Església de Sant Pelegrí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 novembre 2012].
# Can Carreres (Lliçà d'Amunt)

Can Carreres és una masia a la zona del Pla de Lliçà d'Amunt. La primera notícia de la masia és de l'any 1667, bé que l'edifici ha sofert importants modificacions en els anys 1733, 1950 i 1987 quan se condicionà l'edifici per fer-hi un restaurant.
Masia de planta rectangular amb coberta a dues vessants i carener perpendicular a la façana principal. Consta de planta baixa i dues plantes pis. La façana està arrebossada i el portal dovellat amb arc rodó de mig punt. Les finestres de la primera planta estan emmarcades amb carreus i els ampits són de pedra treballada.

## Referències

* 1 2 «Can Carrera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r març 2013].
# Cal Veciana

Cal Veciana és una casa de la vila de Barbens a la comarca del Pla d'Urgell. És un monument inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una casa entre mitgeres de planta baixa i tres pisos. A cada planta s'obre una obertura i totes estan situades en el mateix eix longitudinal. A la planta baixa s'obre la porta d'entrada amb la llinda i els brancals motllurats. Al primer i segon pis s'obre una obertura que dona a un petit balcó i amb la llinda i els brancals de grans carreus de pedra. A l'últim pis hi ha una petita finestra quadrangular emmarcada per carreus.
Aquesta casa sempre ha estat propietat de la família de Veciana, un membre d'aquesta nissaga familiar va ser el fundador dels Mossos d'Esquadra. Aquesta casa està ubicada en el nucli històric de la població configurat per la plaça Major, la plaça de l'Església, el castell i les cases que l'envolten. En aquest recinte, les edificacions, i entre elles Cal Veciana, conserven elements constructius dels segles XVI, XVII i XVIII, encara que moltes vegades desfigurades i transformades. La família Veciana posseïa importants terres dedicades a l'explotació agrícola.

## Referències

* 1 2 «Cal Veciana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].
# Muralles de Gandia

Les muralles de Gandia, encara que pràcticament desaparegudes gairebé íntegrament, les seues restes estan catalogades com a bé d'interès cultural, segons consta a la Direcció General de Patrimoni Cultural de la Conselleria de Turisme, Cultura i Esport de la Generalitat Valenciana, amb número d'anotació ministerial: RI-51-0010759 i data d'anotació 24 d'abril 2002.
En la documentació històrica consta que Gandia era una vila de nova planta protegida per unes muralles, les quals van ser iniciades en 1255, amb els 3.000 sous que el rei Jaume I d'Aragó recaptar per a la construcció, que va ser finalment acabada quan l'any 1308, Jaume II d'Aragó va concedir una excepció en el pagament d'impostos per concloure l'obra de fortificació. El traçat d'aquest primer recinte emmurallat (construït seguint la tècnica de tàpia), era aproximadament rectangular i estava envoltat per un fossat, amb torres de plantes quadrada i rectangular en els angles.
El segon recinte emmurallat es va iniciar en 1543, amb l'expansió de la ciutat. Va ser obra del quart Duc de Gandia, i hi ha constància documental de la seva finalització a 1564. Els murs d'aquesta nova muralla es realitzen amb carreus units amb morter de calç, amb coronament de merlets i situant a les cantonades torres atalussades de planta circular, de les que avui dia queden encara, entre elles l'anomenat Torrassa del Pi.
La torrassa es troba al carrer Sant Rafael, i a la part posterior es troba actualment al pati de les Escoles Pies. També es conserva la Torreta del carrer de Pérez Cullá.
Cap al 1880, aquestes muralles són parcialment enderrocades o utilitzades com a part de noves construccions (per exemple al carrer Germana Carmelita Rita), queden cobertes per elles. al centre històric de Gandia es troben encara trossos de l'antiga muralla com per exemple al carrer Pérez de Cullá.
L'any 1997, durant la construcció de l'aparcament subterrani a la cruïlla entre el passeig i el carrer Sant Duc, es van trobar més de restes de ceràmica, restes de l'antiga muralla, que s'estenen per tota la plaça a l'esquerra de la rampa de l'aparcament. No és possible visitar aquestes restes arqueològiques, encara que poden veure en un lateral de la rampa de l'aparcament.

## Referències

* ↑ «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* 1 2 3 http://www.cult.gva.es/dgpa/documentacion/interno/102.pdf
* 1 2 http://www.castillosnet.org/programs/castillosnet.php?tip=ficcas&dat=valencia/V-CAS-097%5BEnllaç+no+actiu%5D
* 1 2 3 4 5 http://www.gandiaturistica.com/torreon.htm
# Casa Fuster (Valls)

La Casa Fuster és un edifici del municipi de Valls (Alt Camp) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres ubicat en cantonada. Consta de planta baixa, entresòl i dos pisos, separats per impostes (la del segon pis amb una banda ornamentada amb temes florals) i acabament amb cornisa i barana de pedra. A la part inferior hi ha dues portes amb llinda de fusta, damunt les quals una cornisa ressegueix els dos balcons de l'entresòl, inserits en una estructura compositiva que connecta amb els brancals de les portes i acabada en arc rebaixat amb inscripcions. Els balcons tenen porta rectangular ornamentada amb motllura simple. Són de ferro colat arrodonits als angles. L'obra és de pedra amb arrebossat i forma carreus de dos tipus: els de la planta baixa i entresòl són més grans que els de la resta de l'edifici. L'altra façana és bombada, amb finestres.

## Història

L'origen de l'edifici es remunta al segle xiv. En aquell temps, la família Sitjó hi tenia la seva casa pairal, una de les més espaioses de Valls, situada junt la porta de Sant Francesc (antic portal de Llobets). Segons la tradició, s'hi hostatjà el cardenal Folch, de la família Cardona, que posteriorment va ser canonitzat amb el nom de Sant Ramon Nonat. Al segle xvi hi habità, quasi 10 anys, el mestre d'obres Bartomeu Roig, mentre treballava en la construcció de l'església parroquial. Al segle XXI ja era coneguda com a "Casa Fuster", nom de la família que l'ocupava. Dues inscripcions donen testimoni de les dues èpoques principals en la història de l'edifici: 1347 i 1885. Actualment és un edifici d'habitatges.

## Referències

* 1 2 «Casa Fuster». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2013].