OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santa Magdalena de Vilaprinyó

Santa Magdalena de Vilaprinyó és una església de Castellar de la Ribera (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

Es troba a la part nord del terme municipal, aïllada damunt de la carena que es desprèn, cap al sud, del serrat de Santa Magdalena, a la capçalera de la rasa de les Forques, al nord-oest de la masia de Vilaprinyó i a llevant de les Tàpies.
S'hi va des de la carretera C-26: al km. 91,7 es trenca en direcció a Montpol, es creua el pont i s'arriba al Molí de Querol (42° 01′ 37″ N, 1° 23′ 56″ E﻿ / ﻿42.027054°N,1.398932°E﻿ / 42.027054; 1.398932). Es pren la pista que puja cap a l'esquerra, pel marge dret del barranc de Querol, direcció Vilaprinyó (indicada). Recomanable tot terreny o 4X4. Als 600 metres es deixa el trencall que porta a Vilaprinyó i continuarem recte rodejant un extens camp de conreu. Als 1.000 metres, al nord de la masia, la pista gira cap al nord. Se segueix la pista principal agafant sempre la de l'esquerra en els dos encreuaments que es trobaran. Als 2 km. es desemboca a un tros inclinat. La capella es troba al nord d'aquest, emboscada enmig d'alzineres i pins. Es puja a peu pel llom de la costa on es va trobant algun rastre del camí i en cinc minuts s'arriba a la capella.

## Descripció

Església d'una sola nau rectangular i capçada amb un absis semicircular a llevant. La nau té una coberta amb volta apuntada. Una cornisa llisa, a manera de mènsula contínua, ressegueix tot el perímetre de la nau i marca el punt d'arrencada de la volta, que té totes les traces de ser posterior. La porta s'obria al costat de migjorn. Una bona part de la porta i l'angle sud- occidental són enderrocats. Tot el parament interior ha estat bastit amb carreus molt ben treballats.
La finestra de l'absis és de doble esqueixada i coberta amb un arc de mig punt adovellat. La filigrana és de pedra que inicia amb dues esqueixades. Aquesta pedra ofereix al centre un encaix, on casa perfectament la dovella-clau, i a banda i banda hi ha uns talls escalonats que reben les altres dovelles, les quals s'allargassen, monolítiques, fins a la sortida de la finestra.

## Història

Sota el castell de Freixe hi ha la capella romànica mig enrunada, que hom anomena de Santa Magdalena, com la de Vilaprinyó, però hi ha notícia del 1061 que hi havia la capella de Santa Eulàlia. Aquesta església estava situada dins l'antic terme del castell de Castellar, a Vilaprinyó, vinculada a la parròquia de Sant Pere de Castellar. L'any 1024 foren venuts uns molins situats al terme de Santa Eulàlia de Castellar. Per tant, no sembla que l'església de Santa Eulàlia fos gaire lluny de Vilaprinyó i cal acceptar la possibilitat d'un canvi d'advocació.

## Referències

* 1 2 3 «Santa Magdalena de Vilaprinyó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 abril 2015].
* ↑ «Santa Magdalena de Vilaprinyó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# David Beck

David Beck (o Beek) (Delft, 25 de maig de 1621 - La Haia, 20 de desembre de 1656) fou un pintor neerlandès de retrats de l'Edat d'Or neerlandesa.

## Biografia

El seu nom li va ser donat en record d'un oncle del pintor, un conegut poeta de Arnhem. Beck va ser el fill d'un mestre d'escola de Delft, on va aprendre pintura amb Phillip Brown, un destacat pintor de retrats als Països Baixos. A la fi de 1640 es va traslladar a Londres per unir-se a l'estudi d'Anton van Dyck com a alumne i ajudant, però va tenir poc temps per aprendre del mateix Van Dyck atès que aquest va caure malalt i va morir el 1641. Beck tenia la «llibertat de mà i disposició», és a dir, la rapidesa d'execució per la qual Van Dyck va ser tan notable, tant que quan Carles I d'Anglaterra va observar la manera de la pintura de Beck, va exclamar: "Fe! Beck, et crec capaç de pintar cavalcant" i li va demanar que ensenyés als seus fills a dibuixar.
Va ensenyar dibuix a Carles II d'Anglaterra i els seus germans Jaume II d'Anglaterra i Henry Stuart, Duc de Gloucester.
Després de l'esclat de la Guerra civil anglesa, que finalment va portar a l'execució del seu patró Carles I, Beck va sortir d'Anglaterra traslladant-se per les corts d'Europa. El 1647, va ser nomenat pintor de retrats i ajuda de càmera de la reina Cristina de Suècia a Estocolm, i va executar els retrats de la majoria dels sobirans d'Europa per adornar la seva galeria. Cristina ho va enviar de gira per les corts europees, pel que sembla també amb finalitats polítiques. Es va unir a la seva cort de nou a Roma el 1653 i la va seguir a França el 1656. Va demanar permís per deixar la seva companyia a fi de visitar a la seva família i amics als Països Baixos, la qual cosa, d'acord amb Houbraken, era contrari als desitjos de la reina. La seva mort a la Haia aquest mateix any, es va sospitar que fos deguda a un enverinament.

## Referències

* 1 2 3 Houbraken, Arnold. «Biografía de David Beck. De groote schouburgh der Nederlantsche konstschilders en schilderessen». Digital library for Dutch literature, 1718.
* ↑ Christmas, Henry; Fitzclarence, George Augustus Frederick. The Literary gazette: A weekly journal of literature, Vol. 14.
* ↑ Faith Paulette Dreher «David Teniers II Again». The Art Bulletin, vol. 59, 1977, pàg. 108-110.
# Can Monjo (Mataró)

Can Monjo és una casa de Mataró (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici de planta baixa i pis amb coberta a dues aigües construïda a continuació de la petita nau de l'ermita de Sant Miquel de la Mata. Presenta brancals i llindes de pedra a les finestres i carreus a la resta de les dues façanes

## Història

Casa annexa a l'ermita de Sant Miquel de Mata, habitada d'antic per l'ermità. Al segle xix la "Quintana de Sant Miquel" i la casa, varen esdevenir propietat de l'Ajuntament de Mataró, que va fer reformes a la casa, donant-li la imatge actual. L'interior és en part degradat

## Referències

* 1 2 «Can Monjo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Carrer de la Civaderia (Montblanc)

Carrer de la Civaderia és una obra de Montblanc (Conca de Barberà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El carrer de la Civaderia conserva encara un arc apuntat sobre el qual s'aixeca una construcció amb restes de muralla. Aquest és l'únic edifici original i construït amb carreus. La resta, malgrat que conserva encara alguns elements originals com un arc de descàrrega, són cases posteriors i totalment reformades recentment, amb una voluntat arqueològica.

## Referències

* ↑ «Carrer de la Civaderia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].
# Sant Privat d'en Bas

Sant Privat d'en Bas és un antic municipi de la comarca de la Garrotxa, que el 1968 va ser integrat dins de la Vall d'en Bas.
El 1811 hi nasqué Josep Estartús i Aiguabella, mariscal de camp carlí que participà en les tres guerres carlines.
El 2006 la seva població era de 908 habitants.

## Educació

Llar d'Infants (3-6 anys)
* Escola Verntallat
Primària
* Escola Verntallat

## Vegeu també

* Berenguer de Puigpardines.
* Casa amb pas cobert.

## Referències

* ↑ Burgueño, Jesús; Lasso de la Vega, Ferran. Història del Mapa Municipal de Catalunya. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Dir. Gral. Admin. Local, 2002. ISBN 84-393-5954-3.
* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1860). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.
# Aselliscus dongbacanus

Aselliscus dongbacanus és una espècie de ratpenat de la família dels hiposidèrids. Viu al nord del Vietnam i l'extrem meridional de la Xina. És un ratpenat de petites dimensions, amb una llargada de cap a gropa de 40,5 mm, els avantbraços de 43,8 mm, una cua de 39,5 mm, les orelles de 12,2 mm i un pes de fins a 4,5 g. Com que fou descoberta fa poc, encara no se n'ha avaluat l'estat de conservació.

## Referències

* ↑ Vuong Tan Tu, Gábor Csorba, Tamás Görföl, Satoru Arai, Nguyen Truong Son, Hoang Trung Thanh i Alexandre Hassanin. «Description of A New Species of the Genus Aselliscus (Chiroptera, Hipposideridae) from Vietnam» (en anglès). Acta Chiropterologica, vol. 17, 2, 2015, pàg. 233–254.
# Hipposideros edwardshilli

Hipposideros edwardshilli és una espècie de ratpenat de la família dels hiposidèrids. És endèmic dels monts Bewani (Papua Nova Guinea), on viu a altituds d'entre 200 i 300 msnm. Nia en coves i s'alimenta d'insectes. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie. L'espècie fou anomenada en honor del zoòleg britànic John Edwards Hill.

## Referències

* ↑ Armstrong, K.; Aplin, K. Hipposideros edwardshilli. UICN 2017. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2017, consultada el 31 desembre 2017.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 189–190. ISBN 978-0801893049.
# Pteronotus fuscus

Pteronotus fuscus és una espècie de ratpenat de la família dels mormoòpids. Viu a les Petites Antilles i la costa caribenya de Colòmbia i Veneçuela, al nord del riu Orinoco. Emet ultrasons a un pic de freqüència de 58,2 KHz. Pesa uns 18 g. Les dades filogenètiques suggereixen que P. fuscus colonitzà Saint Vincent des del nord de Sud-amèrica després de divergir de P. mesoamericanus i P. mexicanus fa aproximadament 1,3 milions d'anys, durant el Plistocè mitjà. El seu nom científic, fuscus, significa 'fosc' en llatí.

## Referències

* ↑ Gutiérrez, Eliécer E.; Molinari, Jesús «Morphometrics and Taxonomy of Bats of the Genus Pteronotus (Subgenus Phyllodia) in Venezuela» (en anglès). Journal of Mammalogy, 89, 2, 2008, pàg. 292–305. DOI: 10.1644/06-MAMM-A-452R.1. ISSN: 0022-2372.
* ↑ Gary G. Kwiecinski, Scott C. Pedersen, Hugh H. Genoways, Peter A. Larsen, Roxanne J. Larsen, Justin D. Hoffman, Fitzroy Springer, Carleton J. Phillips i Robert J. Baker «Bats of Saint Vincent, Lesser Antilles» (PDF) (en anglès). Special publications — The Museum, Texas Tech University, 68, 2018.
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Pteronotus rubiginosus

Pteronotus rubiginosus és una espècie de ratpenat de la família dels mormoòpids. Viu a altituds d'entre 65 i 2.200 msnm a Bolívia, el Brasil, Costa Rica, la Guaiana Francesa, Guyana, Hondures, Nicaragua, Panamà, el Perú, Surinam i Veneçuela. Els seus hàbitats naturals són els boscos de diversos tipus, la sabana i les planes humides del Carib. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie. El seu nom específic, rubiginosus, significa 'rubiginós' en llatí.

## Referències

* ↑ Solari, S. Pteronotus rubiginosus. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 20 desembre 2018.
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Ratpenat de ferradura de les Andaman

El ratpenat de ferradura de les Andaman (Rhinolophus andamanensis) és una espècie de ratpenat de la família dels rinolòfids. És endèmic de les Illes Andaman (Índia). Es tracta d'un ratpenat de mida mitjana, amb avantbraços de 46,7-56,6 mm. Anteriorment era considerat una subespècie del ratpenat de ferradura intermedi (R. affinis), del qual fou separat basant-se en criteris morfomètrics, acústics i de filogènia molecular. El seu nom específic, andamanensis, significa ‘de les Andaman’ en llatí.

## Referències

* ↑ Vincenot, Christian; Srinivasulu, Chelmala; Srinivasulu, Aditya; Srinivasulu, Bhargavi; Jones, Gareth «Integrated approaches to identifying cryptic bat species in areas of high endemism: The case of Rhinolophus andamanensis in the Andaman Islands» (en anglès). PLOS ONE, 14, 10, 2019, pàg. e0213562. DOI: 10.1371/journal.pone.0213562. ISSN: 1932-6203.
Espècies vivents de rinolofoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Hipposideridae :
Família Megadermatidae :
Família Nycteridae :
Família Rhinolophidae :
Família Rhinonycteridae :
# Sépeaux

Sépeaux és un antic municipi francès, situat al departament del Yonne i a la regió de Borgonya - Franc Comtat. L'any 2013 tenia 422 habitants. Des del 1r de gener de 2016 es va integrar en el municipi nou de Sépeaux-Saint-Romain amb l'estatut de municipi delegat

## Demografia

El 2007 la població de fet de Sépeaux era de 419 persones. Hi havia 168 famílies i 243 habitatges, 173 habitatges principals de la família, 42 segones residències i 28 desocupats. La població ha evolucionat segons el següent gràfic:

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 247 persones, 181 eren actives i 66 eren inactives. Hi havia una desena d'empreses de serveis de proximitat. L'any 2000 hi havia 15 explotacions agrícoles que conreaven un total de 1.342 hectàrees. Hi havia una escola elemental integrada dins d'un grup escolar amb les comunes properes formant una escola dispersa.

## Persones

* Monique Hanotte, resistent francobelga, nascuda a Sépeau el 10 d'agost de 1920

## Referències

* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Emploi et population active 1999 et 2007
* ↑ Créations et stock d'établissements par commune en 2009
* ↑ Exploitations agricoles
* ↑ Connart, Philippe; Dricot, Michel; Renière, Édouard; Schutters, Victor. «Fiche d'évadé - Réseau Comète= Henriette Lucie Hanotte/1552» (en francès, neerlandès, anglès). Le Réseau Comète. [Consulta: 21 febrer 2022].
# Hupalupo

Hupalupa, Hupalupu o Hupalupo (La Gomera ? - 1488-9?) va ser un guanxe que va participar en la Rebel·lió dels gomers de 1488, revolta dels habitants de l'illa de La Gomera contra el domini castellà. Pel que sembla exercia una funció unificadora entre els bàndols de l'illa i va voler advertir a Hernán Peraza "el Jove" que estava produint un descontentament entre els gomeros pels seus continus abusos i vexacions. En no atenir-se aquest a aquestes raons, es reuneix amb alguns caps de cantó i decideixen capturar Hernán Peraza, encara que aquest resulta mort en l'acció a les mans del pastor Hautacuperche. A aquesta acció van seguir fets terribles que encara perduren en la memòria popular de l'illa i que han quedat reflectits en textos històrics, com els del frare Juan Abreu Galindo (segle xvi) o els del clergue José de Viera y Clavijo (segle xviii).
# Cap d'any

El cap d'any o ninou és el dia en què comença un nou any civil i en el qual s'incrementa el compte d'anys. En moltes cultures, aquest esdeveniment se celebra d'alguna manera. Per exemple, el Cap d'Any del calendari gregorià correspon al dia 1 de gener, igual que passava amb el calendari romà, però existeixen altres calendaris que situen el Cap d'Any de manera diferent.

## Costums

Tradicionalment, a diversos indrets dels Països Catalans la canalla visita les cases per a felicitar el ninou amb frases que varien segons la contrada, com ara «Voleu dar-nos ninou, avui que és bon dia?» o bé «Mos voleu fer de ninou, que us guardarem la vaqueta i el bou?». La felicitació reclama el ninou, un present en forma de diners o bé de llepolies, botifarra o algun altre element mengívol.
D'altra banda, a diversos territoris d'influència valenciana, és costums per celebrar l'inici del dia de cap d'any menjant el raïm de la sort.

## Problemàtica del dia de cap d'any

En el moment històric del pas del calendari julià al gregorià, va haver-hi sovint la problemàtica de quin era el primer dia de l'any. En algunes èpoques i països, el cap d'any (en el cas més generalitzat, l'1 de gener) s'havia desplaçat al 25 de març, al 25 de desembre o fins i tot al 29 d'agost, d'acord amb diferents efemèrides religioses o astronòmiques. Com a conseqüència, el 1564 França va haver de promulgar l'Edicte de Roussillon per unificar el cap d'any a l'1 de gener a tot el regne.

## Referències

* ↑ «ninou». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Aveni, Anthony. «Happy New Year! But Why Now?». A: Oxford University Press. The Book of the Year: A Brief History of Our Seasonal Holidays (en anglès), 2003, p. 11–28.
* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «ninou». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
* ↑ «Raïm de la sort». Cultura popular. Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 7 gener 2015].

## Enllaços externs

* «Lloc web amb totes les festes de Cap d'Any de Catalunya» (en català). Arxivat de l'original el 2016-03-16. [Consulta: 15 febrer 2021].
# Carmen Sammut

Carmen Sammut (Malta) és la líder de la Unió Internacional de Superiors Generals (UISG) i la superior general de les Missioneres de Nostra Senyora d'Àfrica, conegudes com les Germanes Blanques. És una monja catòlica romana.

## Biografia

Nascuda a Malta, va treballar 28 anys com a mestra a Algèria, Tunísia i Mauritània. Parla Maltès, anglès, francès i àrab. El 2011, esdevingué Superiora General del seu orde.
El maig del 2013, Sammut va ser elegida com a nova presidenta de la Unió Internacional de Superiors Generals (UISG).

## Referències

* ↑ Vella, Charles «Rare distinction for two Maltese nuns». Times of Malta, 01-09-2013 [Consulta: 17 novembre 2013].
* 1 2 McElwee, Joshua «Global sisters elect Maltese teacher as president». National Catholic Reporter, 10-05-2013 [Consulta: 17 novembre 2013].
# Bur Gao

Shungwaya (moderna Bur Gao) fou un port de la costa de Somàlia al fons de la vall Mcho wa Hori o Mto wa Hori. És considerat el centre de la dispersió de les deu tribus bantus cap a Kenya i Tanganyika per fundar regnes, però de fet només els shambaa van fundar un regne (segle xviii) uns dos-cents anys després de la seva dispersió al segle xvi, i van adoptar l'islam al segle xix per influència de Zanzíbar. A part de la vila moderna hi ha tres llocs relacionats amb l'antic port a la seva rodalia: al centre un lloc de pregària (suposadament del Shaykh Muhyi l-din) de possible origen ibadita; diverses tombes al nord amb un gran edifici que no se sap si fou una mesquita; i un lloc al sud, en un turó, que forma una posició defensiva rodejada d'una muralla, i que conserva el nom de Shungwaya. En el lloc fou trobat un grapat de monedes romanes del segle iv i una àmfora.

## Referències

* ↑ Insoll, Timothy. The archaeology of Islam in sub-Saharan Africa (en anglès). Cambridge University Press, 2003, p.146. ISBN 0521657024.

## Bibliografia

* Hayward, C. W.. To the mysterious Lorian Swamp (en anglès), 1927.
# Dinastia Vaghela

Els Vagheles o dinastia Vaghela, també escrit com Waghela, fou una efímera dinastia rajput que va governar Gujarat de 1243 a 1299. La seva capital fou la ciutat de Dholka, al actual districte d'Ahmedabad. Fou la darrera dinastia hindú que va governar de la regió, abans dels governants musulmans. El seu govern va acabar finalment al segle xviii quan els marathes van conquerir l'estat.

## Història

El Vagheles eren una branca de la dinastia Solanki de la qual eren feudataris i que van governar Gujarat del segle X al XIII. Vaghel era el poble del qual la dinastia va obtenir el seu nom. Aquesta terra fou concedida pel rei Solanki Kumarpal (1143- 1174) al seu cosí Anak, l'avi de Virdhaval, el qual aproximadament el 1243 va fundar la dinastia Vaghela dinastia a la caiguda dels Solankis. Els Solankis van entrar en decadència al segle xiii i el 1243 els Vagheles tenien fermament el control de Gujarat. Inscripcions en pedra a Dabhoi datades el 1253, esmenten a Lavana Prasad, un ministre del rei Solanki rei, Bhimdev II (que va regnar del 1178 al 1242), i que més tard va establir la seva dinastia independent pròpia.
Van restaurar l'estabilitat a Gujarat a la segona meitat del segle xiii. Van tenir capital a la ciutat de Dholka. La seva dinastia va acabar amb la derrota de Karnadeva Vaghela a mans de Ala al-Din Muhàmmad Xah Khalji el 1299 CE, i l'establiment del govern del sultanat de Delhi a la regió (passant a ser un poder local fins al segle xviii).
Un nombre de temples va ser construït durant el seu regnat per uns mercaders rics, Vastupal i Tejapal, que també van servir com a ministres i generals, incloent un dels temples de Dilwara a Mont Abu i els temples jainistes de Girnar. De fet el, Kirtikaumudi, una biografia de Vastupal, escrita per Someswaradev (1179-1262), un sacerdot reial, és també una font important de la història de la dinastia.

### Governants

Llista dels reis Vaghels:
* Vīrdhavala (Visala) (vers 1243 - 1262)
* Arjunadeva (Vishaldev) (vers 1262 - 1275)
* Sarangadeva (vers 1275 - 1297)
* Karandeva (II) (vers 1297-1304)

## Referències

* 1 2 Educational Britannica Educational. The Geography of India: Sacred and Historic Places. The Rosen Publishing Group, 2010, p. 269–. ISBN 978-1-61530-202-4 [Consulta: 24 juliol 2013].
* ↑ Gazetteer of the Bombay Presidency: Cutch, Palanpur, and Mahi Kantha. Government Central Press, 1880, p. 350.
* ↑ Ramkrishna T. Vyas; Umakant Premanand Shah Studies in Jaina Art and Iconography and Allied Subjects in Honour of Dr. U. P. Shah: Consciousness Manifest. Abhinav Publications, 1995, p. 147–. ISBN 978-81-7017-316-8 [Consulta: 24 juliol 2013].
* ↑ «Vaghela dynasty». Britannica.com. [Consulta: 24 juliol 2013].
* ↑ Leonard Lipschutz. Century-By-Century: A Summary of World History. iUniverse, 2000, p. 64–. ISBN 978-1-4697-3415-6 [Consulta: 24 juliol 2013].
* ↑ Kristi L. Wiley. The A to Z of Jainism. Scarecrow Press, 2009, p. 13–. ISBN 978-0-8108-6821-2 [Consulta: 24 juliol 2013].
* ↑ Maurice Winternitz; Moritz Winternitz A History of Indian Literature. Motilal Banarsidass Publ., 1985, p. 103–. ISBN 978-81-208-0056-4 [Consulta: 24 juliol 2013].

## Bibliografia

* Algunśvaradeva (1883). .