OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Madrona Andreu Miralles

Madrona Andreu Miralles (Barcelona, 1895 - Barcelona, 8 de juny de 1983), coneguda com a Madronita Andreu, fou una fotògrafa catalana.

## Biografia

Era filla del doctor Salvador Andreu, conegut pel xarop i les pastilles per a la tos que comercialitzava. Des de molt jove va desenvolupar una enorme passió per la fotografia i més tard va rodar pel·lícules. Durant anys es va dedicar a fotografiar i a filmar la família, els amics i l'entorn social, sense cap propòsit de fer conèixer l'obra més enllà de l'àmbit familiar. La seva obra fotogràfica, semblant a la representada en la coneguda revista Vogue, es pot descriure com una Vogue familiar, en què les persones del seu entorn i ella mateixa actuaven de models. Viatgera infatigable i esportista, va residir un temps a Nova York. Les seves imatges mostren la vida fascinant d'una dona absolutament cosmopolita.
Són també testimoni visual de les transformacions esdevingudes al llarg de la major part del segle xx, a través dels rostres dels qui l'envoltaven. Entre les més de 900 bobines de material en 16 mm filmades per Madronita Andreu, el realitzador José Luis López Linares va seleccionar el material amb què va editar la pel·lícula Un instante en vida ajena (2003). Aquesta pel·lícula va guanyar el premi Goya com millor documental de l'any 2004.

### Relació amb el règim franquista

La família de Madronita Andreu tenia una certa relació de proximitat amb el dictador Francisco Franco, tal com mostren alguns dels enregistraments d'Andreu. Tanmateix, les imatges on el dictador apareix conversant de manera distesa amb membres de la família no han estat autoritzades pels hereus d'Andreu.

## Referències

* ↑ «esquela de Madrona Andreu Miralles». La Vanguardia, 09-06-1983, pàg. 22.
* 1 2 «Madronita Andreu». Fotògrafes pioneres a Catalunya (exposició al Palau Robert). Generalitat de Catalunya, 2005. Arxivat de l'original el 17-12-2013.
* ↑ Balló, Jordi «Los placeres y los días». Diari La Vanguardia, 01-10-2003, pàg. 26-27.
* ↑ «Un instante en la vida ajena, Mejor Documental en los Goya 2004» (en castellà). Premios Goya, 2004. [Consulta: 20 desembre 2020].
* ↑ «El legado de Madronita Andreu viaja a Venecia». El Periódico de Aragón, 24-08-2003.

## Bibliografia

* Gómez Castelló, Susana. Madronita Andreu (1893-1982) Un modelo de artista involuntaria. Universitat Politècnica de València (treball de màster), 2011-10-28.
# Cossia

La cossia (en francès coursie, en italià corsia) era el passadís que recorria, de proa a popa, la part central d'una galera.
Per extensió ha passat a denominar el pla de simetria d'un vaixell, és a dir, el pla que va de proa a popa i parteix el vaixell en dos meitats simètriques, també denominada crugia.
Hi havia un càstig que es va iniciar en l'època de les galeres que rebia el nom de passar cossia, consistent en fer passar el castigat per la cossia entre dues files de mariners rebent cops de vara.

## Referències

* ↑ Joan Miralles i Monserrat. Història i cultura popular. L'Abadia de Montserrat, 1998, p. 121–. ISBN 9788478269358 [Consulta: 28 octubre 2010].
* ↑ JAL, Agustin (et. al.): Nouveau Glossaire Nautique d'Agustin Jal. Révision de l'édition publiée en 1848. La Haye: Mouton, 1970. ISBN 90-279-7508-6
* ↑ Ricard Jaime i Pérez (Doctor en Nàutica): Diccionari de l'aparell i del velam en els grans velers
* ↑ DCVB
* ↑ Jean-Marie Pardessus. Collection de lois maritimes antérieures au XVIIIe. siècle .... Imprimerie royale, 1839, p. 442– [Consulta: 28 octubre 2010]. Cap.XVIII
# 19è districte de París

El 19è districte és un dels vint districtes de París, França. És travessat per dos canals, el canal Saint-Denis i el canal de l'Ourcq, que s'uneixen a l'altura del Parc de la Villette.
El 19è districte conté el Parc des Buttes-Chaumont a dalt d'un turó. També hi ha el Parc de la Villette, que inclou la Cité des Sciences et de l'Industrie, que és un centre d'exposicions dedicat a la ciència i a la indústria; i la Cité de la Musique, que alberga el conservatori de París, una de les escoles de música més cèlebres d'Europa.

## Geografia

El 19è districte té una àrea de 6,786 km².

## Demografia

El 19è districte té una població creixent. A l'últim cens (1999), la població era de 172.730 habitants, i comptava amb 68.101 llocs de treball.
| Any (dels censos francesos) | Població | Densitat (hab. par km²) |
| 1962 | 159 568 | 23 514 |
| 1968 | 148 862 | 21 937 |
| 1975 | 144 357 | 21 273 |
| 1982 | 162 649 | 23 968 |
| 1990 | 165 062 | 24 324 |
| 1999 (pic de població) | 172 730 | 25 454 |
| 2005 | 187 200 | 27 305 |
| 2022 | 182 537 | |

## Barris

Cadascun dels vint districtes de París se subdivideix en quatre barris (quartiers). Aquests són els quatre barris del 18è districte:
* Quartier de la Villette
* Quartier du Pont-de-Flandres
* Quartier d'Amérique
* Quartier du Combat

## Llocs d'interès

* Parc des Buttes-Chaumont
* Parc de la Villette

## Referències

* ↑ «Populations légales 2021 − Ces données sont disponibles sur toutes les communes de France hors Mayotte | Insee». [Consulta: 9 gener 2025].
# Cristóbal Góngora Fernández Delgado

Cristóbal Góngora Fernández Delgado (Almeria, 10 de setembre de 1757 – Madrid, 17 de gener de 1822) va ser un hisendista i polític espanyol.

## Biografia

Fill de Cristóbal José de Góngora Fernández-Delgado i de María Josefa Fernández-Delgado Díaz, va estudiar al Seminari Major de San Fulgencio de Múrcia. Va ser destinat com a oficial d'Hisenda a Pamplona. Entre 1801 i 1802 va passar a la Secretaria d'Estat i del Despatx d'Hisenda, on arribaria a ser oficial major segon.
En 1808 va acompanyar Ferran VII al seu desterrament a Baiona. De retorn a Espanya va formar part de la Junta Suprema Central i va ser designat l'1 d'octubre de 1812 secretari de despatx d'Hisenda, càrrec que va ocupar fins a març de 1813. El mal estat de la Hisenda i la desorganització de la Secretaria el va enfrontar a bona part dels diputats de Cadis.
En dimitir va ser nomenat President del Tribunal Major de Comptes. Després de la tornada del Rei va ser novament secretari d'Hisenda entre el 29 de maig i el 23 de setembre de 1814, sent membre del Consell d'Estat. En 1815 va ser bandejat a Burgos. Va ser cavaller de la Orde de Carles III.

## Referències

* ↑ Aquestes dates figuren al web del Congrés dels Diputats i al Diccionari Històric de Diputats Andalusos. A geneanet.org apareixen altres dades
* ↑ Cristóbal Vicente Góngora Fernández-Delgado a geneanet.org
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Diego Caro Cancela (dir). Diccionario biográfico de parlamentarios de Andalucía, 1810-1869: A-G. Centro de Estudios Andaluces, 2010, p. 562.
# Gonster

Gonster és un còctel basat en la beguda energètica Monster Energy i la cervesa Guinness.
El nom es forma a partir dels dos components, amb la "G" presa de Guinness i "-onster" de la beguda energètica Monster. En alguns cercles també s'anomena Billie Irish per la similitud visual del còctel amb el tinat de cabells de la cantant.
La beguda s'elabora abocant mitja llauna de la beguda energètica en un got de pinta buit i, a continuació, s'omple lentament amb Guinness, abocat sobre una cullera. Això evita que els dos ingredients es barregin, i es posen en capes amb la beguda energètica verda a la part inferior i la cervesa negra a la part superior.
La beguda s'ha documentat a les xarxes socials des del 2020, però no va ser fins a la primavera del 2024 que va captar el públic en general. Es va fer viral com a meme a les xarxes socials després de St. Patrick's Day el 2024, quan les fotos i els videoclips es van compartir desenes de milions de vegades en pocs dies d'abril.

## Referències

* ↑ Visnes, Martin. «– Min relasjon til Guinness er fortsatt min». NATT&DAG. Natt og Dag, 15-05-2024. [Consulta: 24 juny 2024].
* ↑ «Hellre en Gonster än en Varmboga?». SvD Kompakt. Svenska Dagbladet. [Consulta: 24 juny 2024].
* ↑ «Beware the ‘Gonster,’ Social Media’s Viral Guinness-Monster Mashup». VinePair. VinePair, 16-05-2024. [Consulta: 24 juny 2024].

## Enllaços externs

* Vídeo a VGTV que mostra com s'elabora Gonster
# Josep Sanyas

Josep Sanyas (Sant Llorenç de la Salanca, 26 de setembre del 1861 — Perpinyà, 4 de juny del 1912) va ser un militar i poeta nord-català.

## Biografia

S'allistà voluntari a l'exèrcit francès el 1881, i fou destinat al 1r regiment de tiradors algerians, on en tres anys aconseguí el grau de sergent. El 1886 va ser breument destinat al 1r regiment de tiradors tonquinesos abans de tornar a la seva unitat original el 1887, ja amb les barres de sergent major. Al mateix any s'incorporà a l'escola militar d'infanteria a Saint-Maixent-l'École, i en sortí amb rang de sotstinent. Passà pel 3r regiment d'infanteria de marina (1888) i el 3r de tiradors tonquinesos (1889), on ascendí a tinent el 1891. Traslladat al 8è regiment d'infanteria de marina (1891), hi obtingué el grau de tinent de 1a. classe (1893). Fou destinat als batallons d'infanteria de marina de Diego Suarez i de l'illa de la Reunió abans d'incorporar-se al 5è regiment d'infanteria de marina, on rebé el grau de capità el 1895. Abans de passar a la reserva encara serví en altres unitats de tropes colonials.
Visqué durant molt de temps a les colònies franceses; quan era destacat a Indoxina publicà en català el seu recull La Guida i en Sazo. El 1909, ja de retorn a la Catalunya del Nord i resident a Sant Hipòlit de la Salanca, tenia la graduació de capità d'infanteria colonial. El 1899 havia estat distingit amb el grau de cavaller de l'orde de la Legió d'Honor francesa.
En la seva faceta d'escriptor utilitzà el pseudònim Lo Minyó d'en Motes i publicà un parell de reculls de poemes. Soci de la Societat d'Estudis Catalans des del 1907, publicà diverses col·laboracions a la Revue Catalane que editava aquesta.

## Obres

* La Guida y'n Sazo, conte del sigle XIX. Saïgon: impr. de Coudurier et Montegout, 1906.
* L'illa de vi. Conte de la vora del foc. s.l.: s.n., 1908.

### Col·laboracions a la Revue catalane

* Recorts (poésie), 2 (1908), p. 20
* La mort y'l Treballador (fable), 2 (1908), p. 87
* Roman du IXe siècle et Catalan du XXe 5 (1911), p. 134-137

## Referències

* ↑ «Expedient de Josep Sanyas, al web de la Legió d'Honor» (en francès). [Consulta: 1r setembre 2015].
# Brucella

Brucella és un gènere de bacteris Gram-negatius. Són cocobacils petits (0.5 a 0.7 per 0.6 a 1.5 µm), no-mòtils, no-encapsulats que són paràsits intracel·lulars facultatius.
Brucella és la causa de la brucel·losi, que és una zoonosi. Es transmet per menjar aliments infectats, per contacte directe amb un animal infectat o per inhalació d'aerosols. La transmissió entre humans és molt rara però possible. També es pot contagiar per consumir llet o làctics fets amb llet crua.

## Algunes espècies de Brucel·la

* B. melitensis infecta cabres i ovelles
* B. abortus infecta bovins
* B. suis infecta porcs
* B. ovis infecta ovelles
* B. neotomae
* B. pinnipedialis i B. ceti en mamífers marins.
Tanmateix, el nou sistema taxonòmic NCBI anomena Brucella l'espècie Brucella melitensis que inclou Brucella melitensis: abortus, canis, neotomae, ovis, i suis.

## Referències

* ↑ Ryan KJ, Ray CG (editors). Sherris Medical Microbiology. 4th. McGraw Hill, 2004. ISBN 0-8385-8529-9.
* ↑ «Diagnosis and Management of Acute Brucellosis in Primary Care». Brucella Subgroup of the Northern Ireland Regional Zoonoses Group, agost 2004.

## Enllaços externs

* Brucella Arxivat 2010-07-14 a Wayback Machine. genomes i informació relacionada a PATRIC, a Bioinformatics Resource Center funded by NIAID
* Brucellosis Arxivat 2014-07-09 a Wayback Machine.
* Brucella Genome Projects (from Genomes OnLine Database)
* Comparative Analysis of Brucella Genomes Arxivat 2008-04-16 a Wayback Machine. (at DOE's IMG system)
* Brucella Bioinformatics Portal
# Can Bassa (Vilassar de Mar)

Can Bassa és un edifici del municipi de Vilassar de Mar (Maresme) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un dels edificis més característics del passeig de Vilassar obra de l'arquitecte Eduard Ferrés i Puig de l'any 1899.

## Descripció

És un edifici civil, una construcció de soterrani, planta baixa, golfes i terrat amb una torre quadrada que queda a la part central de la façana. Es caracteritza per la gran profusió d'elements escultòrics de tipus ornamental que coronen les obertures (curiosament cap d'elles d'igual forma ni mida): trencaaigües amb escuts, florons, garlandes, figures humanes; impostes i capitells amb elements florals i animals; gàrgoles animals als angles de la torre. S'accedeix a la planta principal a través d'una escala de dos trams amb les baranes esculpides. La façana està esgrafiada. Hi ha un jardí a la part anterior de la casa, tancat amb un reixat de ferro també treballat amb elements florals.
S'han perdut diversos pinacles de coronament de la façana així com la barana esculturada de l'escala d'accés.

## Història

Reforma integral de dues antigues cases de cós, realitzada per l'arquitecte Eduard Ferrés i Puig l'any 1899, segons la data que hi ha gravada en pedra sobre la llinda de la porta.
El projecte de reforma fou encarregat per Pere Sitges Bassa que va néixer a Vilassar de Mar el 1852 en el si d'una família humil. Els Bassa eren sagristans i campaners i vivien al carrer del Carme. Pere Sitges es va embarcar cap a Montevideo i un cop allà exercí de barber fins que va conèixer Aurèlia Pasqual i Miquel filla del propietari d'un servei de llanxes de salvament. Gràcies a la fortuna dels sogres pogué endegar diversos negocis.
El matrimoni Sitges - Pasqual va decidir d'anar a viure a Vilassar de Mar i en arribar encarregaren la nova casa a l'arquitecte Ferrés. A càrrec dels negocis de Montevideo s'hi quedà el germà Josep Sitges.

## Referències

* 1 2 3 «Can Bassa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 març 2015].
* ↑ Bas 2003, p. 28
* ↑ Cabré 2012, p. 63

## Bibliografia

* Bas Macià, Damià. Galeria de penja-ases : Motius dels vilassarencs de mar. Vilassar de Mar: L'autor, 2003.
* Cabré Massot, Montserrat. El Vilassar de Mar dels indians. Lleida: Pagès, 2012. ISBN 978-84-9975-239-6.
* Ferrés Padró, Xavier. Eduard Ferrés i Puig : Arquitecte. Vilassar de Mar: La Comarcal Edicions, 1997. ISBN 84-606-2808-6.
* Lacuesta Contreras (dir.), Raquel. Pla especial urbanístic de protecció i catàleg del patrimoni històric, arquitectònic i ambiental de Vilassar de Mar. Vilassar de Mar: Diputació de Barcelona, 2014.
* Rodrigo Alharilla, Martín. Cases d'indians. Barcelona: Angle, 2004. ISBN 84-96103-74-9.
* Romeu, Imma. Vilassar de Mar portes endins. Vilassar de Mar: Ajuntament, 2007. ISBN 978-84-931149-3-0.
# Barbe-Bleue (Offenbach)

Barbe-Bleue (títol original en francès, en català Barbablava) és una obra dramaticomusical en tres actes composta per Jacques Offenbach sobre un llibret en francès d'Henri Meilhac i Ludovic Halévy, basat en Barbablava de Charles Perrault. Es va estrenar el 5 de febrer de 1866 al Théâtre des Variétés de París.

## Referències

* ↑ «Dades de l'òpera» (en alemany). Operone. Arxivat de l'original el 25 de setembre 2017. [Consulta: 21 maig 2018].
# Joan de Constantinoble

Joan de Constantinoble és el nom dels següents personatges:
* Nom de catorze patriarques de Constantinoble:
** Joan Crisòstom (398-404)
** Joan II de Capadòcia (518-520)
** Joan III Escolàstic (565-577)
** Joan IV Nesteutes (582-595)
** Joan V (669-675)
** Joan VI (711-715).
** Joan VII el Gramàtic (836-843)
** Joan VIII Xifil·lí (1064-1075)
** Joan IX Agapit (1111-1134)
** Joan X Camater (1198-1206)
** Joan XI Bekkos (1275-1282)
** Joan XII (1294-1303)
** Joan XIII Glykys (1315-1320)
** Joan XIV Kalekas (1334-1347)
* Altres personatges:
** Joan de Constantinoble, escriptor romà d'Orient.
# Coccopygia

Coccopygia és un gènere d'ocells de la família dels estríldids (Estrildidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per tres espècies:
* Coccopygia quartinia - estrilda ventregroga.
* Coccopygia bocagei - estrilda de Bocage.
* Coccopygia melanotis - estrilda galtanegra.

## Referències

* ↑ «Coccopygia Reichenbach, 1862» (en anglès). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 10 gener 2025].
* ↑ «Coccopygia (Coccopygia sp.) - Avibase». [Consulta: 10 gener 2025].
* ↑ «Waxbills, parrotfinches, munias, whydahs, Olive Warbler, accentors, pipits – IOC World Bird List». [Consulta: 10 gener 2025].
# Clostridium tetani

Clostridium tetani és un bacteri anaerobi del gènere Clostridium. Com altres bacteris del seu gènere és gram-positiu i té forma de raqueta de tenis. C. tetani es troba en forma d'espores al sòl o com paràsit en el tracte gastrointestinal dels animals. Produeix una toxina molt potent la tetanoespasmina, i causa la malaltia del tètanus que pot ser mortal en el 40% dels casos.

## Característiques

C. tetani té forma de coma i és anaerobi obligat. Durant el seu creixement vegetatiu no pot sobreviure en presència d'oxigen, és sensible a la calor i té flagels. Les seves espores són extremadament resistents a la calor i a molts antisèptics. Les espores es distribueixen àmpliament en sòls on s'ha aplicat fems i també es troben en la pell humana i en heroïna contaminada.
El tètanus no s'encomana de persona a persona i es pot prevenir amb vacunació que s'ha de repetir amb els anys.

## Referències

* ↑ Ryan KJ; Ray CG (editors). Sherris Medical Microbiology. 4th ed.. McGraw Hill, 2004. ISBN 0838585299.
* ↑ Madigan M; Martinko J (editors).. Brock Biology of Microorganisms. 11th ed.. Prentice Hall, 2005. ISBN 0131443291.

### Bibliografia

* Clinical Microbiology, ISBN 0-940780-49-6

## Enllaços externs

* Pathema-Clostridium Resource Arxivat 2008-05-31 a Wayback Machine.
# Can Bisa

Can Bisa és un edifici del municipi de Vilassar de Mar (Maresme) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya on consta amb el nom erroni de Ca l'Americano. Fou construït el 1851.

## Descripció

És un edifici civil, una casa de planta rectangular de planta baixa i golfes, amb un terrat transitable. El conjunt destaca pel seu marcat neoclassicisme, especialment dels elements de la façana: tres arcs de mig punt que formen l'entrada principal i els finestrals dels baixos, pilastres adossades que recorren la façana amb el fust estriat i capitells compostos amb volutes, un entaulament superior, ull de bou a l'altura de les golfes i balustrades que tanquen el terrat superior. La part central de la façana queda coronada per una orla, actualment buida a l'interior. Està circumdada per un jardí que queda tancat per una reixa.

## Història

Aquesta casa va ser edificada de nou a partir de 1850 en una parcel·la que Anton Bisa havia adquirit aquell mateix any als promotors de l'obertura del carrer de l'Església (Joan Batllori i Magí Canela). El mestre d'obres fou Melcior Vives i els treballs de fusteria van ser fets per Joan Matamala.
El jardí, antigament, era més petit, ja que no confrontava amb la carretera de Cabrils sinó que hi havia un cós entremig de la casa i la carretera que era l'hort de Joan Bisa (germà d'Anton Bisa), propietari de la primera casa del carrer de Montserrat. Aquesta franja de terreny, posteriorment, fou incorporada al jardí de Can Bisa tot ampliant-lo cap a ponent.
Sembla que, en origen, la família es dedicava als negocis mariners, especialment Francesc Bisa Arnau que consta com a armador, però també es dedicaren a la indústria tèxtil: Francesc Bisa i Roig fou director de la fàbrica coneguda com ‘Els Rodetets' dedicada a les filatures (Hilaturas Labor SA).
Actualment l'edifici, juntament amb els baixos d'un bloc de pisos que hi ha al costat, està dedicat a la cultura municipal: Espai Cultural Can Bisa.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ca l'Americano». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 març 2015].
* ↑ Caballé 2007, p. 266
* ↑ Cabré 2012, p. 38

## Bibliografia

* Caballé Esteve, Francesc. La formació urbana de Vilassar de Mar. Vilassar de Mar: L'Ajuntament, 2007. ISBN 978-84-931149-4-7.
* Cabré Massot, Montserrat. El Vilassar de Mar dels indians. Lleida: Pagès, 2012. ISBN 978-84-9975-239-6.
* Lacuesta Contreras (dir.), Raquel. Pla especial urbanístic de protecció i catàleg del patrimoni històric, arquitectònic i ambiental de Vilassar de Mar. Vilassar de Mar: Diputació de Barcelona, 2014.
# César del Villar y Villate

César del Villar y Villate (Sestao, 23 de desembre de 1843 - Bilbao, 2 de setembre de 1917) va ser un militar i polític espanyol, que va arribar a ser Ministre de la Guerra.

## Biografia

Fill de José Manuel Villar y Salcedo i d'Antonia Villate de la Hera, germana del general Blas Villate y de la Hera i, per tant, amb antecedents militars en la seva família, va ser nomenat ministre de la Guerra al desembre de 1904, càrrec que va exercir fins a gener de l'any següent en què va dimitir per no estar conforme que les sessions de les Corts es reprenguessin el dia del sant d'Alfons XIII.
Va ser Capità General de Madrid i Capità General de Catalunya de 1914 a 1915.
Està enterrat al Cementiri de Sestao i té un carrer en aquesta localitat, a més de comptar amb el títol de Fill Predilecte.

## Referències

* ↑ César del Villar i Villate a xtec.es
* ↑ Llegada a Barcelona del nuevo Capitan General de la Region Villar y Villate, y pasando revista a las tropas que le fueron a recibir a la estación. 3-1914.
* ↑ Notícia de l'enterrament
* ↑ Fotografia amb notícia de la defunció
# Clytorhynchus

Clytorhynchus és un gènere d'ocells de la família dels monàrquids (Monarchidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per cinc espècies:
* Clytorhynchus pachycephaloides - monarca bru.
* Clytorhynchus vitiensis - monarca de les Fiji.
* Clytorhynchus nigrogularis - monarca gorjanegre.
* Clytorhynchus sanctaecrucis - monarca de les Santa Cruz.
* Clytorhynchus hamlini - monarca de l'illa de Rennell.

## Referències

* ↑ «Clytorhynchus» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 10 gener 2025].
* ↑ «Clytorhynchus (Clytorhynchus sp.) - Avibase». [Consulta: 10 gener 2025].
* ↑ «Monarchs – IOC World Bird List». [Consulta: 10 gener 2025].
# Cheng Wu

Cheng Wu :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 程武 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 程武 |
    En aquest nom xinès, el cognom és Cheng.
Cheng Wu (nascut el 201 EC), nom estilitzat Zilie, va ser un polític de Cao Wei durant el període dels Tres Regnes de la història xinesa. Ell va ser el fill de Cheng Yu.

## En la ficció

En la novel·la històrica el Romanç dels Tres Regnes de Luo Guanzhong, es conta que Cheng Wu va estar servint una vegada sota el comandant Xiahou Mao per a resistir a l'exèrcit invasor de Shu Han. Proposant-li llavors a Xiahou Mao una estratègia per atreure al general enemic Zhao Yun dins d'una trampa, sent que Zhao se les arregla per obrir-se pas a través d'ella. Cheng també aconsella a Xiahou Mao de capturar a Zhao en una emboscada efectuada per dos costats; l'atac reïx i Zhao es veu atrapat i gairebé derrotat, però no obstant és finalment salvat per Zhang Bao i Guan Xing. Ell acaba convertint-se en una figura prominent a Cao Wei durant els seus últims anys.

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes

## Referències

* Luo Guanzhong. San Guo Yan Yi. Yue Lu Shu She, 1986. ISBN 7-80520-013-0.