OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Yawm aḍ'atu ẓillī

Yawm aḍʿatu ẓillī (يوم أضعت ظلي, El dia que vaig perdre la meva ombra), comercialitzada internacionalment com The Day I Lost my Shadow, és una pel·lícula del 2018 de coproducció francesa, siriana i libanesa escrita i dirigida per Soudade Kaadan, que va suposar el seu llargmetratge de debut.

## Argument

2012. La Sana és una jove mare d'un nen de vuit anys a Síria de la guerra civil que un dia s'acomiada de la feina per anar a buscar un lloc on comprar-se una bombona de gas amb que compensen els talls constants d'aigua i electricitat. En el camí, coneix en Jalal i la seva germana Reem, amb qui decideix compartir una furgoneta per al viatge. El conductor, però, fuig a la vista d'un punt de control militar, i els tres passatgers es troben encallats en un petit poble als afores de Damasc.

## Repartiment

* Sawsan Arshid: Sana
* Samer Ismail: Jalal
* Reham Alkassar: Reem
* Oweiss Mokhallalati: Mahmoud

## Distribució

La pel·lícula es va estrenar el 2 de setembre de 2018, a la secció Orizzonti de la 75a Mostra Internacional de Cinema de Venècia.

## Premis

* 75a Mostra Internacional de Cinema de Venècia
** Lleó del Futur a Soudade Kaadan
* XXXIV edició de la Mostra de València.
* Palmera de plata

## Referències

* ↑ Film Review: ‘The Day I Lost My Shadow’, de Jay Weissberg, a Variety
* ↑ Crítica: The Day I Lost My Shadow, per Kaleem Aftab, a cineuropa.org
* ↑ Ghostly Souls: Soudade Kaadan on The Day I Lost My Shadow a filmint.nu
* ↑ La película turca "The Announcement", Palmera de Oro en la 34 Mostra València, La Vanguardia, 1 de novembre de 2019

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Patinatge de velocitat als Jocs Olímpics d'hivern de 1980

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1980 celebrats a la ciutat de Lake Placid (Estats Units) es disputaren nou proves de patinatge de velocitat sobre gel, cinc en categoria masculina i quatre més en categoria femenina. Les proves es realitzaren entre els dies 14 i 23 de febrer de 1980 a les instal·lacions de Lake Placid.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 128 patinadors, entre ells 74 homes i 54 dones, de 20 comitès nacionals diferents.
| Austràlia (2) Canadà (8) Corea del Sud (5) Estats Units (11) Finlàndia (4) França (1) Itàlia (3) | Japó (8) Mongòlia (2) Noruega (11) Països Baixos (9) Polònia (2) RDA (9) RFA (4) | Regne Unit (6) Romania (3) Suècia (9)  Suïssa (1) Unió Soviètica (16) R.P. de la Xina (13) |

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| 500 m. detalls | Eric Heiden | Yevgeny Kulikov | Lieuwe de Boer |
| 1.000 m. detalls | Eric Heiden | Gaétan Boucher | Vladimir Lobanov |
| 1.000 m. detalls | Eric Heiden | Gaétan Boucher | Frode Rønning |
| 1.500 m. detalls | Eric Heiden | Kay Stenshjemmet | Terje Andersen |
| 5.000 m. detalls | Eric Heiden | Kay Stenshjemmet | Tom Erik Oxholm |
| 10.000 m. detalls | Eric Heiden | Piet Kleine | Tom Erik Oxholm |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| 500 m. detalls | Karin Enke | Leah Poulos | Natalya Petrusyova |
| 1.000 m. detalls | Natalya Petrusyova | Leah Poulos | Silvia Albrecht |
| 1.500 m. detalls | Annie Borckink | Ria Visser | Sabine Becker |
| 3.000 m. detalls | Bjørg Eva Jensen | Sabine Becker | Beth Heiden |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Estats Units | 5 | 2 | 1 | 8 |
| 2 | Noruega | 1 | 2 | 4 | 7 |
| 3 | Països Baixos | 1 | 2 | 1 | 4 |
| 4 | RDA | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 4 | Unió Soviètica | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 6 | Canadà | 0 | 1 | 0 | 1 |
| Total | Total | 9 | 9 | 10 | 28 |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Speed Skating at the 1980 Winter Olympics». [Consulta: 30 desembre 2024].
# Dactiloptèrids

Els dactiloptèrids (Dactylopteridae) són una família de peixos marins, l'única del subordre Dactylopteroidei inclòs en l'ordre Sygnathiformes, distribuïts per aigües tropicals de l'Atlàntic, Índic i Pacífic.

## Gèneres i espècies

Existeixen solament 7 espècies agrupades en 2 gèneres:
* Gènere Dactyloptena (Jordan i Richardson, 1908)
** Dactyloptena gilberti (Snyder, 1909)
** Dactyloptena macracantha (Bleeker, 1854)
** Dactyloptena orientalis (Cuvier, 1829)
** Dactyloptena papilio (Ogilby, 1910)
** Dactyloptena peterseni (Nyström, 1887)
** Dactyloptena tiltoni (Eschmeyer, 1997)
* Gènere Dactylopterus (Lacepède, 1801)
** Dactylopterus volitans (Linnaeus, 1758) - Verat volador

## Referències

* ↑ «Fishbase: Dactylopteridae». Arxivat de l'original el 2019-09-24. [Consulta: 19 novembre 2014].
# Pachymedusa dacnicolor

Pachymedusa dacnicolor és una espècie d'amfibis de la família dels hílids. És monotípica del gènere Pachymedusa. És endèmica de Mèxic.
Els seus hàbitats naturals inclouen boscos tropicals o subtropicals secs, rius intermitents, aiguamolls intermitents d'aigua dolça, zones d'emmagatzematge d'aigües i estanys. Està amenaçada d'extinció per la destrucció del seu hàbitat natural.
# Pseudoeurycea gadovii

Pseudoeurycea gadovii és una espècie d'amfibi urodel (salamandres) de la família Plethodontidae. És endèmica de Mèxic.
Els seus hàbitats naturals inclouen montans humits i prades tropicals o subtropicals a gran altitud. Està amenaçada d'extinció a causa de la destrucció del seu hàbitat.
# Oscaecilia bassleri

Oscaecilia bassleri és una espècie d'amfibis gimnofions de la família Caeciliidae. Habita a Equador, Perú i, possiblement, a Bolívia i Colòmbia. Els seus hàbitats naturals inclouen boscos secs tropicals o subtropicals, plantacions, jardins rurals i zones prèviament boscoses ara molt degradades.
# Oscaecilia ochrocephala

La cecilia de cap groc (Oscaecilia ochrocephala) és un amfibi gimnofió de la família Caeciliidae, que es troba a la regió d'Urabá i àrees limítrofes del nord-occident de Colòmbia i el nord-orient de Panamà. El seu hàbitat són les terres baixes tropicals, sota boscos o plantacions.
Anteriorment es considerava a aquesta espècie com a part del gènere Caecilia, però en 1968 l'estudi de Thomas Taylor va descriure el gènere Oscaecilia i la va classificar dins d'ell.
# Oscaecilia zweifeli

Oscaecilia zweifeli és una espècie d'amfibis gimnofions de la família Caeciliidae. Habita a Guyana Francesa i Guyana. Els seus hàbitats naturals inclouen boscos secs tropicals o subtropicals, plantacions, jardins rurals, zones prèviament boscoses ara molt degradades.
# Caecilia attenuata

Caecilia attenuata és una espècie d'amfibi de la família Caeciliidae que habita a Equador i el Perú en boscos tropicals o subtropicals humits i a baixa altitud, plantacions, jardins rurals i zones prèviament boscoses ara molt degradades.

## Referències

* ↑ «Caecilia attenuata Taylor, 1968» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 18 octubre 2024].
* ↑ «Caecilia attenuata: IUCN SSC Amphibian Specialist Group: The IUCN Red List of Threatened Species 2018: e.T59505A89213981» (en anglès). UICN Red List, 28-06-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2018-2.rlts.t59505a89213981.en.
* ↑ «AmphibiaWeb - Caecilia attenuata». [Consulta: 18 octubre 2024].
* ↑ «Caecilia attenuata Taylor, 1968 | Amphibian Species of the World» (en anglès). American Museum of Natural History. [Consulta: 18 octubre 2024].
# Caecilia caribea

Caecilia caribea és una espècie d'amfibis de la família Caeciliidae. És endèmica de Colòmbia. Els seus hàbitats naturals inclouen boscos tropicals o subtropicals humits i a baixa altitud, montans humits tropicals o subtropicals, plantacions, jardins rurals i zones prèviament boscoses ara molt degradades.

## Referències

* ↑ «Caecilia caribea Dunn, 1942» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 18 octubre 2024].
* ↑ «Caecilia caribea: IUCN SSC Amphibian Specialist Group: The IUCN Red List of Threatened Species 2019: e.T59507A49350308» (en anglès). UICN Red List, 30-11-2018. DOI: 10.2305/iucn.uk.2019-2.rlts.t59507a49350308.en.
* ↑ «AmphibiaWeb - Caecilia caribea». [Consulta: 18 octubre 2024].
* ↑ «Caecilia caribea Dunn, 1942 | Amphibian Species of the World» (en anglès). American Museum of Natural History. [Consulta: 18 octubre 2024].
# Steps Ahead

Steps Ahead (originalment conegut com a Steps) és un grup de jazz fusió. D'acord amb les notes de l'àlbum de debut del grup de 1983 (per a l'alliberament a tot el món), en els tracks 5-6-7-8, "Steps va començar com un grup a temps parcial el 1979 a la Setena Avinguda Sud, un club nocturn de la ciutat de Nova York." El grup va començar a llançar enregistraments a Ruislip l'any 1980.

## Introducció

La primera formació de passos en el període 1979-1981, segons es pot llegir en el disc en directe“Smokin' in the Pit”, constava de Michael Brecker (saxo tenor), Steve Gadd (bateria), Eddie Gómez (baix), Don Grolnick (piano), Mike Mainieri (vibràfon), i la convidada especial Kazumi Watanabe (guitarra). Aquest àlbum doble disc en directe va ser gravat el 15 i 16 de desembre de 1979“The Pit Inn Tòquio”. Un segon disc a estudi va ser fet el 17 de desembre de 1979, anomenat pas a pas. “Smokin' in the Pit” va ser llançat en 1980 i guardonat amb un disc d'or. El disc d'estudi “Step by Step” va ser tret a la llum poc després, va seguir en l'estiu de 1980 per un altre enregistrament en viu anomenat “Paradox”. Aquests tres van ser els únics discs editats pel grup sota el nom de Steps. El 1982 es van assabentar que els noms Steps estava registrat per una banda de Carolina del Nord i, per tant, van canviar el seu nom pel de Steps Ahead.
La banda dels Steps Ahead a partir d'aquell moment va fer formada per Michael Brecker (saxo tenor), Eliane Elias (piano), Peter Erskine (bateria), i Eddie Gómez (baix).

### Membres de Steps Ahead

El grup també ha inclòs membres com Dennis Chambers, Warren Bernhardt, Rachel Z, Donny McCaslin, Chuck Loeb, Victor Bailey, Tony Levin, Bob Berg, Darryl Jones, Mike Stern, Richard Bona, i molts altres.
Brecker i Mainieri són trets dels Dire Straits de l'àlbum “Brothers in Arms”. Per als oients del rock, els àlbums Steps Ahead i els temps moderns són un gran pont en una mena de jazz que és enèrgic i potent. Com a reflex de la naturalesa cooperativa, conjunt de la banda, l'àlbum “Modern Times (1984)” va incloure composicions de Mainieri, Brecker, Erskine, i Bernhardt.
Segons el lloc web de la Nova York Records, la creació d'instantiation of Steps Ahead 2007” s'inclou: Mainieri (vibrafon), Bill Evans (saxo; que no s'ha de confondre amb el pianista de jazz també anomenat Bill Evans), Bryan Baker (guitarra), Anthony Jackson (baix) i Steve Smith (bateria), un ex membre del grup de rock Journey. En algunes de les parades de la gira, Etienne Mbappe apareix com omplir el lloc de Jackson.

## Discografia
### Albums d'estudi

* Step by Step, 1980
* Steps Ahead, 1983
* Modern Times, 1984
* Magnetic, 1986
* N.Y.C., 1989
* Yin-Yang, 1992
* Vibe, 1994

### Albums en directe

* Smokin' in the Pit, 1980
* Paradox, 1982
* Live in Tokyo 1986, 1986
* Holding Together, 1999

## Referències

* ↑ ««Steps Ahead Discography»» (en anglès), 2010. [Consulta: Consultat el 2 desembre 2010.].
* ↑ ««Smokin' in the Pit [1CD Reissue»]» (en anglès). Paul Kohler, 2010. [Consulta: Consultat el 2 desembre 2010.].
* ↑ ««Steps Ahead»» (en anglès). Scott Yanow, 2010. [Consulta: Consultat el 2 desembre 2010.].

## Enllaços externs

* Allmusic
# Eurobeat

Eurobeat és el nom de dos gèneres musicals d'Europa. Un és una variant britànica del dance-pop italià influït per l'eurodisco i l'altre és una forma d'italo disco impulsada per hi-NRG. Ambdues formes es van desenvolupar als anys 1980 del segle xx.
Eurobeat està també directament relacionat amb la cultura dance japonesa del Para Para però d'una manera diferent.

## Segells d'Eurobeat

* Rodgers Music
* kyrmusic, que inclou projectes vocals trance tals com nR Element de Califòrnia.

## Referències

* ↑ Laitin, David «Culture and National Identity: 'The East' and European Integration» (en anglès). West European Politics, 25, 2, 4-2002, pàg. 55–80. DOI: 10.1080/713869599. ISSN: 0140-2382.
* ↑ Ang, Ien; Morley, David. Cultural Studies (en anglès). Routledge, 2005, p. 171, 173, 170. ISBN 9781134957927. «Eurorecords had to have immediate cross-national appeal, musical simplicity was of the essence- a bouncy beat, just one chorus hook, elementary lyrics. The fun of these records was entirely a matter of sound quality, but once a record was a hit it took on a kind of sleazy, nostalgic charm of its own. It was precisely the brazen utility of these records, in short, that gave them gay disco consumer appeal too.[…] Eurodisco also had an obvious element of camp -British club audiences took delight in the very gap between the grand gestures of Eurosingers and the vacuity of their songs.»

## Enllaços externs

* «Eurobeat Prime» (en anglès).: Base de dades i informació extensiva sobre l'Eurobeat. (anglès)
# Serra del Benicadell

La serra de Benicadell és una formació muntanyosa al País Valencià, en concret fent de separador entre les comarques de la Vall d'Albaida i el Comtat.
Pren el seu nom del cim Benicadell, el més emblemàtic de la serralada, amb 1.104 metres. Altres paratges destacats són el Sercat, on s'han trobat restes del II mil·lenni aC; La Covalta, jaciment arqueològic de període iber, a la banda nord, a 889 metres d'altura; els jaciments de la cova del Moro i la cova Negra; els pous de neu o neveres (la del Benicadell, la de Dalt, la de Baix, la de Xamarra, la del Corral de Diego i la de la Lloma Solaneta); la font Freda; i l'albufera de Gaianes.
S'estén al llarg d'uns vint-i-cinc quilòmetres. Els seus límits són els afluents del riu Serpis cap al nord-est, i el port d'Albaida, cap al sud-oest. La serra de Benicadell, a més a més, forma part del conjunt de serralades prebètiques, amb la serra de la Solana, la serra d'Agullent i la serra d'Ador, l'última de les quals quasi arriba a la mar Mediterrània.
Les seues faldes abasten els següents termes municipals: Albaida, Beniarrés, Beniatjar, Carrícola, Gaianes, L'Orxa, Muro d'Alcoi, Otos, el Ràfol de Salem, Castelló de Rugat, Bèlgida i Salem. La serralada està protegida per la Generalitat Valenciana gràcies a la figura de dos Paisatges Protegits: La Solana, que abasta la cara sud (900 ha), i L'Ombria, la cara nord (2.103 ha).
Pel que fa a riquesa natural, hi ha una diferència considerable entre l'Ombria, més humida, i la Solana, més seca i àrida. La majoria dels pinars (de pi blanc i de pi redó)que poblaven estos paratges van desaparéixer fa temps, a causa dels incendis forestals i l'aprofitament humà. Actualment la serra esta coberta per carrasques i pins joves, més tota una serie d'arbusts com vindrien a ser el carrascot, el romer, l'estepa crespa o l'Argelaga borda entre molts altres. No obstant encara queden alguns racons on es conserven auróns, moixeres, fleixos, i roures
Passant a la fauna, el benicadell té una fauna molt rica. Al referirmos a la fauna ho fem de manera restrictiva ja que nomes nombrem la majoria dels vertebrats i no els invertebrats.

## Vegeu també

* Llista de muntanyes del País Valencià.

## Referències

* ↑ «Benicadell, atalaya de la Vall d'Albaida» (en castellà). Las Provincias, 09-10-2007.

## Enllaços externs

* La Serra de Benicadell, alta muntanya amb vistes a la mar.
# Marie Naylor

Marie Naylor (1856 - 1940) fou una artista i sufragista anglesa.

## Vida

Marie Naylor nasqué a Londres al 1856. Va estudiar art i hi havia un autoretrat seu en la Royal Academy el 1890 que va ser comentat per Illustrated London News. Estudià a París, va exposar en diverses ocasions i va tenir una exposició exclusiva a la Galeria Dosbourg el 1898 abans de tornar a Anglaterra, on va començar a interessar-se pel sufragi.
El 1907 entrà en la Unió Social i Política de Dones (USPM); va assenyalar que "podia seguir a aquestes dones a la presó o a la mort". Al febrer del 1908 fou una de les sufragistes, incloses Vera Wentworth i les germanes Brackenbury, que van ser arrestades per la incursió de Pantechnicon. Aquest truc de la USPM consistí a deixar un gran grup de dones en una camioneta de mudances (un pantechnicon) perquè poguessen assaltar la Cambra dels Comuns. Per aquesta acció directa la sentenciaren a sis setmanes a la presó.
El 1909 i 1910 es va quedar a l'Eagle House, una casa refugi per a les sufragistes, amb Linley i Emily Blathwayt. El 9 d'abril del 1910 se li atorgà l'honor de plantar un avet blanc a l'"Annie's Arboretum". Durant el 1911 la tornaren a arrestar per trencar vidres del Ministeri d'Interior, fet que va descriure com: "l'únic acte mal intencional que havia realitzat": la sentenciaren a deu dies de presó.
Marie Naylor va morir a Richmond el 1940 durant un atac aeri.(3)

## Referències

* ↑ PamelaGerrish Nunn. Problem Pictures: Women and Men in Victorian Painting. Taylor & Francis, 5 de juliol de 2017, p. 55–. ISBN 978-1-351-55314-8.
* 1 2 Elizabeth Crawford. The Women's Suffrage Movement: A Reference Guide, 1866-1928. Psychology Press, 2001, p. 442–. ISBN 978-0-415-23926-4.
* ↑ Recursos Sufragistas. «Miss Marie Naylor», s. d. [Consulta: 19 març 2020].
* ↑ «Suffragette Marie Naylor planting tree with Mary Blathwayt 1910, Blathwayt, Col Linley» (en anglés). Bath in Time, Images of Bath online. [Consulta: 28 abril 2018].
# Maurice Ville

Maurice Ville (Saint-Denis, 30 d'octubre de 1900 - Bobigny, 12 d'abril de 1982) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1923 i 1928. En el seu palmarès destaca la Volta a Catalunya de 1923.

## Palmarès

* 1922
** 1r al Circuit d'Alençon
* 1923
** 1r a la Volta a Catalunya i vencedor de 3 etapes
** 1r al Circuit du Cantal
* 1924
** 1r al Tour de Vaucluse
* 1927
** 1r a la París-Laigle
** 1r a la Brussel·les-París
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
* 1928
** 1r a la París-Contres

### Resultats al Tour de França

* 1924. Abandona (3a etapa)

## Referències

* ↑ «VILLE Maurice». [Consulta: 7 desembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Maurice VILLE» (en italià). [Consulta: 7 desembre 2024].
* ↑ «Volta Ciclista a Catalunya | enciclopedia.cat». [Consulta: 7 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de Maurice Ville a sitiodeciclismo.net
# Feliu Matamala i Teixidor

Feliu Matamala i Teixidor (Amer, 21 de setembre de 1912 - Girona, 22 de novembre de 2009) fou un llibreter i activista cultural català.

## Biografia

Treballà de jove com a dissenyador industrial i milità a la Federació de Joves Cristians. Durant la guerra, passà al bàndol franquista i combaté al si del Terç de Nostra Senyora de Montserrat. Ràpidament es decebé del franquisme.
A partir de 1943, i com a empresari, va ser fundador de les empreses Stein i Establiments Linel, així com president i administrador delegat de la llibreria Les Voltes de Girona, des d'on va impulsar activitats per a promoure la cultura com la Fira del Dibuix i la Pintura de Girona, les publicacions Serra d'Or, Cavall Fort i Tretzevents, el diari Avui i la Gran Enciclopèdia Catalana. També patrocinà campanyes en defensa del català com En català, si us plau, El català, cosa de tots, el DNI en català, i recollides de firmes per a causes com No vull la E al meu cotxe.
Esdevingut una figura clau del catalanisme cultural, especialment a la ciutat de Girona, el 2004 va rebre la Medalla Francesc Macià de la Generalitat de Catalunya. El 2009 va rebre la distinció Ciutadania de l'Ajuntament de Girona, malgrat l'oposició de la secció gironina de Ciutadans i la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya. Va morir el 22 de novembre de 2009 a Girona (Gironès) als 97 anys.

## Referències

* ↑ "El català perd un defensor tenaç: el patriota, activista cultural i empresari Feliu Matamala va morir diumenge a Girona, als noranta-set anys". El Punt, 24 nov. 2009 (consulta: 28-04-14)
* ↑ Ciutadans de Girona no vol la distinció de Ciutadania per a Feliu Matamala, RadioCatalunya.ca, 16 de febrer 2009 (consulta: 16-02-09).
* ↑ Mor el patriota i empresari gironí Feliu Matamala, ElPunt.cat, 23 de novembre 2009 (consulta: 23-11-09).

## Enllaços externs

* Mor als 97 anys l'activista Feliu Matamala
# Antoni Garcia Miralles

Antoni Garcia Miralles (Alacant, 15 de juliol de 1942) és un advocat i polític socialista valencià. Ha estat president de les Corts Valencianes de 1983 a 1995.

## Biografia

Es llicencià en Dret per la Universitat de València i entre 1968 i 1977 va exercir a Alacant com a advocat laboralista de la Unió General de Treballadors. Es va afiliar al Partit Socialista Obrer Espanyol en 1972 i va estar en la direcció del PSPV-PSOE des de la seva fundació, essent escollit Diputat al Congrés per la província d'Alacant en tres legislatures consecutives, de 1977 a 1986. El 1983 dimití del seu escó per a ser diputat a les eleccions a les Corts Valencianes de 1983, que va retenir a les de 1987 i 1991.
Formà part del Consell del País Valencià i de la comissió redactora de l'Estatut d'Autonomia del País Valencià participant activament en els òrgans preautonòmics des de 1977, on va ser Conseller d'Obres Públiques i Urbanisme sota la Presidència de Josep Lluís Albinyana. Va ser President del PSPV-PSOE durant la Secretaria General de Joan Lerma. Senador pel País Valencià des de 1995 de manera ininterrompuda fins al 2008. A més, ha estat Diputat a les Corts Valencianes des de 1983 fins a 2003, on va ser triat President, càrrec que va ostentar de 1983 a 1995.

## Referències

* Base de dades del Congrés dels Diputats
* Base de datos del Senado de España
* Governs preautonòmics de la Comunitat Valenciana. Pàgina oficial de la Generalitat Valenciana
* Entrevista al diari Levante, 26 de juny de 2005.
* Biografia en LAS PROVINCIAS any 2008
# Gore Verbinski

Gregor "Gore" Verbinski (Oak Ridge, Tennessee, 16 de març de 1964) és un guionista i director de cinema estatunidenc.

## Biografia

Verbinski va néixer a Oak Ridge a l'estat de Tennessee (Estats Units). Fill de Victor i Laurette Verbinski, fou el tercer de cinc germans: Janine, Claire, Diane i Steven. El seu pare era d'ascendència polonesa i treballà com a físic nuclear al laboratori d'Oak Ridge. El 1967 la família Verbinski es traslladà al sud de Califòrnia on va créixer el jove Gore.
Verbinski es llicencià a la Universitat d'UCLA el 1987, on estudià Cinematografia i Televisió. Abans de dedicar-se al cinema dirigí nombrosos anuncis amb els quals aconseguí diversos premis. S'estrenà com a director amb la comèdia Mousehunt. Després d'aquest treball va dirigir The Mexican.

## Filmografia

Filmografia:
* 1996 - Hate You
* 1996 - The Ritual
* 1997 - Mousehunt
* 2001 - The Mexican
* 2002 - The Ring
* 2002 - La màquina del temps (The Time Machine)
* 2003 - Pirates of the Caribbean: The Curse of the Black Pearl
* 2005 - The Weather Man
* 2006 - Pirates of the Caribbean: Dead Man's Chest
* 2007 - Pirates of the Caribbean: At World's End
* 2009 - Bioshock
* 2011 - Rango
* 2013 - The Lone Ranger

## Premis i nominacions
### Premis

* 2012. Oscar a la millor pel·lícula d'animació per Rango
* 2012. BAFTA a la millor pel·lícula d'animació per Rango

## Referències

* ↑ «Biografia de Gore Verbinski». The New York Times.
* ↑ «Gore Verbinski, premis». The New York Times.
* ↑ «Filmografia de Gore Verbinski». The New York Times.