OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mas d'Aumet

El Mas d'Aumet és una masia al sud del terme municipal de Tivissa (Ribera d'Ebre), prop del de Vandellòs. Adossada a l'edifici del mas hi ha la Torre d'Aumet que ha estat declarada bé cultural d'interès nacional.
La casa està construïda aprofitant el desnivell del terreny, pel que la torre es troba en una cota superior. La masia consta de dos cossos de planta baixa, dos pisos i golfes, que tenen la coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. Les façanes presenten pedra vista i restes d'arrebossat. A pocs metres hi ha una altra casa, constituïda per nombrosos cossos adossats, els de major alçada de dos nivells.
La Torre d'Aumet és de planta quadrangular adossada en un extrem de la façana posterior del Mas d'Aumet, consta de cinc nivells d'alçat i està coronada amb merlets esglaonats. S'hi accedeix directament pel primer pis, a través d'una escala adossada en paral·lel al mur, per un portal d'arc de ferradura ressaltat, inscrit dins un rectangle. Seguint el seu eix, els pisos superiors s'obren amb el mateix tipus de finestra, excepte al pis superior, on hi ha tres finestres cegues amb llinda de fusta, que es repeteixen a les altres cares de la torre. Entre les finestres i el coronament hi ha una cornisa senzilla. Al costat del portal hi ha pintat un rellotge de sol ovalat. A l'alçada del quart pis hi ha mènsules que podrien haver suportat un matacà. L'acabat exterior és arrebossat d'argamassa i carreus escairats a les cantonades.

## Notes

* 1 2 «Torre del Mas de l'Aumet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Enllaços externs

* «Torre del Mas de l'Aumet o l'Omet». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Església de Sant Joan Baptista (Vinebre)

Sant Joan Baptista és un església parroquial en una cantonada de la plaça, amb la façana lateral i posterior molt properes a altres edificis a la vila de Vinebre (Ribera d'Ebre) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Arquitectura

És de planta rectangular i consta de tres naus, amb l'absis no marcat en planta. La nau central, de més alçada que l'absis, està coberta amb volta de canó dividida per arcs torals, que descansen sobre una cornisa motllurada que suporten unes pilastres. Les naus laterals es defineixen amb arcs de mig punt, cobertes també amb volta de canó. L'absis s'obre a la nau a través d'un arc toral, precedit per una lluneta, que descansa sobre una cornisa motllurada que envolta l'absis i les pilastres. En aquesta part, la volta és de creueria, i queda sostinguda sobre la mateixa cornisa i petites pilastres que enllacen amb els nervis. Als costats hi ha dues petites finestres amb llunetes. La part inferior del mur està recoberta per plafons rectangulars que actuen com a sòcol. Als peus del temple hi ha el cor, que queda suportat per un arc rebaixat i acabat en una barana de fusta. A l'arrencada d'aquest arc, una inscripció recorda fins on va arribar la riuada el 23 d'octubre de 1907. La nau s'il·lumina a través de petites finestres que se situen entre els arcs torals de la nau central i d'una rosassa amb vitralls sobre el cor.
Al centre del frontis hi ha una portalada de pedra, oberta en arc de mig punt, que queda custodiada per dues pilastres que sostenen una cornisa motllurada, sobre la qual hi ha una fornícula emmarcada per un petit frontó. Sobre de la rosassa hi ha un rellotge. De l'extrem dret en sobresurt el campanar, de planta quadrangular i obertures en arc de mig punt. El parament dels murs és de carreus escairats de mitjanes dimensions.

## Història

L'antic Vinebre fou totalment destruït al setembre de 1284 pels Entença de Móra i el comanador d'Ascó Fra Francesc Ça Tallada edificà un nou poble al lloc actual, que anomenà Vilanova. No se sap quin era l'emplaçament de la nova església construïda a Vilanova. Se suposa que podria ser al costat de l'església actual, on hi ha unes arcades de mig punt. L'església actual es construí de nova planta al segle xvii i es va acabar l'any 1691, poc abans que obtingués la independència eclesiàstica de la parròquia d'Ascó. La dependència civil o militar a la comanda d'Ascó durà fins a la desamortització de Mendizábal. Dins d'aquesta església es va batejar el beat Enric d'Ossó i Cervelló el 17 d'octubre de 1840.

## Notes

* 1 2 3 «Església parroquial de Sant Joan Baptista». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Enllaços externs

* «Església parroquial de Sant Joan Baptista». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Mas Clarà

El Mas Clarà és una masia protegida com a bé cultural d'interès local dins del petit nucli de Saldet, a l'extrem nord-est del terme municipal de Ventalló al qual pertany. El mas presenta la façana principal a la carretera GIV-6302, que passa pel mig de la població, en direcció a Sant Pere Pescador.
Es tracta d'una masia entre mitgeres de planta rectangular, formada per dos cossos adossats i distribuïda en planta baixa i pis. L'edifici principal, format per dues crugies perpendiculars a la façana, presenta la coberta de teula de dues vessants, mentre que el cos adossat a llevant és d'un sol aiguavés. A la part posterior d'ambdós edificis hi ha una terrassa quadrada al nivell del primer pis. La façana principal presenta un portal d'accés d'arc de mig punt, bastit amb grans dovelles de pedra. A la clau hi ha el nom de la casa, CLARA, i la data de construcció, 1540. Damunt seu hi ha dues finestres rectangulars, emmarcades amb carreus de pedra, amb els ampits motllurats i guardapols. A l'altre extrem de la façana hi ha una senzilla finestra amb permòdols i un balcó exempt. La façana està bastida amb carreus de pedra ben escairats, a la crugia central de la construcció. En canvi, als laterals, el parament és de pedra sense desbastar i fragments de maons, lligat amb morter de calç. Ambdues construccions presenten el basament atalussat. En la dovella que forma la clau de l'arc del portal d'accés del Mas Clarà es conserva la inscripció "Clara 1540". Segons Badia, es tracta d'una de les inscripcions més antigues trobades a les masies de la comarca.

## Referències

* 1 2 «Mas Clarà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# La Tor de Merlès

La Tor de Merlès és una masia de Santa Maria de Merlès (Berguedà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular, orientada a llevant, amb coberta a dues vessants i el carener perpendicular a la façana. La part més antiga de la casa correspon al mur de tramuntana, on els carreus es presenten més regulars i on les llindes de finestres són més antigues. La casa de Tor té uns orígens més antics, però al segle xvii fou reformada i s'habilità com una masia de reduïdes dimensions.

## Història

Les primeres notícies es remunten al segle xiv. L'any 1353 el rector de Merlès, Berenguer Sa Cortada, compra entre altres terres i drets, unes terres a Pere de Torre i al seu fill, senyors del casal de la Torre de la Merlès. L'any 1219 Pere de la Torre ja venia masos i terres en aquesta vall de Merlès. L'any 1393 "donzell senyor de la Casa de la Torr" era "Pericho de Merlès", per donació a ell feta "per los honrats de P. ça Torr e Narnau ça Torr, donzells". Aquesta casa pertanyia a "Arnaldo Zatoor, termini Castri de Pinos" que, en un document del 1322 és perdonat mitjançant el pagament de "10 lliures barna. De diverses actuacions contra el senyor de Pinós". Veïna de la Casa de la Tó hi ha l'església romànica de la Trinitat de la Tor, possiblement del segle xii.

## Referències

* 1 2 3 «La Tor de Merlès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Santa Maria de Vallverd

Santa Maria de Vallverd és una església desamortitzada i antic monestir a Tragó de Noguera, del municipi d'Os de Balaguer (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

De l'edifici original actualment només resta la capçalera enrunada, amb tres absis semicirculars i fals transsepte. La reconstitució del conjunt permet definir una església de nau única escoltada pel claustre adossat al mur meridional (del qual encara roman algun vestigi). També caldria pensar en els espais corresponents a altres dependències monacals i al cementiri.
L'única informació que tenim dels alçats ens la forneix el que resta de la capçalera, construïda amb carreus regulars ben escairats. Els tres absis que es conserven definien a l'interior un presbiteri i dos espais tancats a banda i banda a manera de capelles laterals que marquen un fals transsepte. Aquests espais es lliuraren a la nau gràcies a les obertures de tres arcs ogivals, dels quals el que pertany al presbiteri apareix recolzat sobre semicolumnes amb capitell trapezoidal i llis⁣.
Les obertures que en origen s'obrien a la capçalera estan en la seva majoria desfigurades per complet, atès que n'han estat arrencats els seus emmarcaments.

## Història

El Monestir de Santa Maria de Vallverd, situat al lloc de Tragó de Noguera, és documentat des del 1172, en què fou dotat pels comtes d'Urgell Ermengol VII i Dolça. Es tracta de la primera fundació cistercenca femenina que es coneix a Catalunya, si bé, segons Pladevall, en realitat la comunitat que hi havia instal·lada fou, fins al 1189, femenina i masculina⁣.
El monestir de Vallverd, que perdurà al llarg de tres segles, visqué sota la influència dels grans centres del Cister, especialment Vallbona de les Monges i el Monestir de Poblet, els abats del qual cercaren constantment d'exercir l'hegemonia sobre les comunitats femenines de l'Orde. Entre 1448 i 1452 s'uniren al monestir de Tragó i el Monestir de les Franqueses de Balaguer, que foren absorbits finalment per Poblet el 1474.
Desapareguda la comunitat a finals del segle xv, l'església de santa Maria romangué oberta al culte. Després, passà a ser propietat privada de la desamortització.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Monestir de Vallverd de Tragó de Noguera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Torre de Cérvoles

La torre de Cérvoles és un edifici d'Os de Balaguer (Noguera) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es conserva tan sols una alçada de torre d'uns dos metres i mig, i al nivell de terra permet determinar el perímetre total en 6 metres i mig. La part inferior, ara conservada, era massissa i els carreus exteriors no eren pas gaire grans. El morter era de guix i el reble interior era format per pedres i morter.
Potser estava destinada a vigilar alguna explotació situada en aquest indret, però el més probable és que inicialment fos una torre de guaita que permetés relacionar els diferents castells del pla.

## Història

Aquesta torre és de difícil datació, però es pot situar cronològicament en relació amb altres fortificacions frontereres realitzades cap a l'entorn de l'any 1000.

## Referències

* 1 2 3 «Torre de Cérvoles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].

## Enllaços externs

* «Torre de Cérvoles». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Torre Nova d'en Carlos

La torre Nova d'en Carlos és un edifici de Guissona (Segarra) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció defensiva de planta quadrangular situada a 500 metres de la vila de Guissona. Cadascun dels costats de la base fa tres metres i mig aproximadament, per set metres d'alçada.Es tracta d'una estructura construïda amb pedra arrebossada i presenta grans carreus regulars als costats, col·locats de llarg i través. Podem parlar de tres cossos dividits per una línia d'imposta. El cos inferior no presenta cap particularitat, el cos central té una petita espitllera d'arc de mig punt a cadascun dels costats i el superior presenta una balustrada amb quatre obertures rectangulars a cada façana.
S'accedia a la torre per mitjà d'una porta que actualment es troba tapiada.

## Història

No tenim cap testimoni documental que ens parli d'aquesta torre, no obstant algunes persones del poble expliquen que podria haver estat construïda durant la Guerra del Francès.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Torre Nova d'en Carlos». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Casa Condomines

La casa Condomines és un edifici modernista que fa cantonada entre el C/ Raval Coma i el C/ Fluvià a la vila de Guissona (Segarra) protegit com a bé cultural d'interès local. L'edifici consta de tres pisos i un terrat.
A la planta baixa de la façana principal, trobem dues portes amb una motllura de pedra llisa amb angles arrodonits, recolzades sobre unes columes amb quatre anelles a la base i flors als capitells. Una d'aquestes portes és més petita i presenta un reixat de forja amb les inicials "R A". Entre aquestes dues portes trobem una finestra rectangular amb ampit i el mateix tipus de motllura.
A la primera planta, tres balcons amb baranes de forja i obertures rectangulars amb motllures de pedra llisa i guardapols. Apareixen dues finestres quadrangulars amb motllura i guardapols en cadascun dels extrems d'aquesta façana. A la golfa només hi ha tres obertures rectangulars amb motllura.
La façana que mira al C/ Fluvià presenta una finestra quadrangular amb ampit i reixa a la planta baixa, un balcó rectangular amb barana de forja i guardapols al primer pis, i una petita obertura rectangular amb motllura a la golfa.
Tot l'edifici es corona amb un terrassa amb balustrada de pedra i uns gerros que li donen verticalitat.
Les dues façanes presenten un sòcol de pedra a la planta baixa i un parament amb filades de carreus incisos. Encara es poden apreciar les restes de pintura blanca amb què es va pintar la façana.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Casa Condomines». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Cal Torreta de Sant Guim de Freixenet

Cal Torreta de Sant Guim de Freixenet és un edifici de Sant Guim de Freixenet (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici plurifamiliar situat dins del nucli urbà del poble, de planta rectangular, estructurat en planta baixa, primer i segon pis i coberta exterior a quatre vessants amb ràfec de pedra motllurada al voltant de tot el seu perímetre. Tant la façana que s'obre al C/ Major com la façana que s'obre al C/ Sant Antoni Mª Claret presenten un parament de carreus rectangulars i quadrats, amb un treball encoixinat i disposats en filades, tot diferenciant l'ús de carreus de mida més gran al sòcol que recorre el seu perímetre. També, ambdós façanes presenten un mateix estil decoratiu.
Destaca l'ús de cornises motllurades amb pedra com a línia de separació dels diferents nivells de l'edifici. També s'utilitza maó com a decoració a les obertures amb arc rebaixat, i situades en portes d'accés, així com, en les franges verticals que franquegen ambdós costats de les façanes. Tanmateix aquestes, presenten diferències notables respecte a la distribució de les seves obertures. Així doncs, la façana que s'obre al C/ Major, disposa a la planta baixa dos grans portes, que originàriament donaven accés a magatzems i que actualment s'utilitzen com a locals comercials; i als seu primer i segon pis, es disposen dos dobles balcons geminats. La façana que s'obre al C/ Sant Antoni Mª Claret, trobem la porta d'accés a l'habitatge plurifamiliar, amb una duplicació d'obertures a la planta baixa situades en dos nivells. Molt diferent és l'obra de façana situada al C/ Joan Bòria que presenta un senzill parament arrebossat, sense cap mena de decoració.

## Història

L'origen del poble de Sant Guim de Freixenet es troba en la construcció de la línia del tren que havia d'unir Barcelona amb Saragossa i amb ella l'establiment de l'estació el 1885. Aquest fet suposà un desenvolupament urbanístic que no parà fins als anys 30 del segle xx, en què es construïren les principals vies de comunicació i serveis bàsics. En un primer moment aquest poble fou conegut com el barri de l'Estació de Sant Guim, després com Sant Guim de l'Estació. Durant la Guerra civil se'l coneixia com a Pineda de Segarra.

## Referències

* 1 2 «Cal Torreta de Sant Guim de Freixenet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Sant Pere de Sant Domí

Sant Pere de Sant Domí és una església del poble de Sant Domí, al municipi de Sant Guim de Freixenet (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església molt remodelada i situada en una plaça, fora del clos primitiu del poble. Es tracta d'un edifici d'una sola nau, de planta rectangular, coberta de doble vessant, ràfec de teula i maó al voltant del seu perímetre, i capçada amb un absis de planta rectangular. Les restes del primitiu absis es troben a la seva façana est, on es pot veure un quart de cercle de la seva estructura original.
Aquest edifici també té dues capelles laterals disposades a manera de transsepte o creuer cobertes a un vessant. Destaquem la torre campanar de planta quadrada, amb quadre ulls i situada en un angle de la capçalera. A la façana principal hi ha la porta d'accés d'estructura allindada, sobre la qual hi ha obert un ócul. Presenta un parament de paredat amb pedra del país treballat a escarpa i maceta, amb. presència de carreus a les obertures dels ulls de la torre campanar.

## Història

L'antiga parròquia fou dedicada a Sant Domí, tal com s'indica a documents del bisbat de Vic als segles xi i xii, al que està vinculada fins al 1957, moment en què passa a formar part del de Solsona. Tal com s'indica a la documentació de la visita pastoral d'Antoni Pasqual el 1685 depenien d'ella la Capella de Sant Cosme i Sant Damià d'Amorós i l'església de Santa Maria del Castell. A partir de 1943 va deixar de ser parròquia i passà a dependre de la de Sant Guim de Freixenet.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Pere de Sant Domí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Can Gil (Montmeló)

Can Gil és un edifici de Montmeló (Vallès Oriental) protegit com a bé cultural d'interès local. Sembla se que fou construït a meitat del s, XIX i que estat originàriament un hostal, cafè i teatre. Actualment la meitat és un bar i l'altra meitat una botiga.

## Descripció

És un edifici civil entre mitgeres. Horitzontalment presenta dues divisions. La part inferior intercala les dues portes d'accés al bar i a la botiga, amb les portes i les escales que condueixin al pis superior, format per una gran balconada de ferro que dona sortida exterior a tres finestres. Tant les finestres com les portes són decorades amb una senzilla motllura que les cobreix, i els carreus del mur són esgrafiats. En la part superior hi ha una petita teulada que cobreix el balcó.

## Referències

* 1 2 «Can Gil». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
# Els Torrents (Borredà)

els Torrents és un mas al terme municipal de Borredà (Berguedà) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La masia dels Torrents és documentada des del s. XV com una de les propietats del monestir de Santa Maria de Montbenet; els seus estadants, que en aquest segle ja portaven el cognom de Torrents, foren batlles del monestir alhora que es reconeixen pagesos de remença de Montbenet.La masia de Torrents és una construcció orientada a llevant, formada per dos cossos adossats ambdós de planta rectangular coberts a dues aigües amb teula àrab. El cos més antic, probablement construït al segle xvi sobre els fonaments medievals conserva els murs fets per carreus irregulars i col·locats en filades. El cos més modern del segle xviii, presenta uns murs de maçoneria i, a la façana de migdia, s'hi obren finestres i una porta d'arc de mig punt.

## Notes

* 1 2 «Masia Torrents». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2015].
# Can Cabassa (Viladecavalls)

Can Cabassa és una masia a mig camí dels nuclis de Viladecavalls i Ullastrell (al Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local. És una masia de planta baixa, pis i golfes que ha estat molt modificada al llarg del temps. La teulada és a doble vessant amb el carener perpendicular a la façana principal. La porta d'entrada és d'arc de mig punt adovellat i a l'arc hi ha la representació d'una mà en relleu. La resta d'obertures tenen la llinda i els brancals en grans carreus de pedra. Davant de la façana hi ha un barri tancat per un mur; la porta d'entrada al barri és d'arc rebaixat i té una petita teulada al damunt. La casa encara guarda a l'interior la premsa per a l'obtenció del vi i a l'exterior algunes de les antigues moles de pedra.

## Referències

* 1 2 «Can Cabassa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 novembre 2015].
# Arcades (Vallbona de les Monges)

Les Arcades són una obra del municipi de Vallbona de les Monges (Urgell) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un conjunt d'arcades que travessen superiorment el carrer Major d'anada cap a l'entrada del monestir de Vallbona de les Monges. Aquests esvelt arcs apuntats són realitzats a base de grans carreus de pedra tallada, en algunes de les pedres encara s'hi conserven senyals de picapedrer. Aquestes arcades testimonien un passat molt grandiloqüent en l'arquitectura cistercenca del monestir de Vallbona.

## Història

El poble anomenava aquest via pública carrer de la Botera, perquè hi havia un arc petit que trencava la sortida cap al pou i la muralla. Aquí hi hagué el "cubar" del qual es conserven dues grans arcades de la nau central i una galeria, amb doble pis amagada en l'interior de les cases d'aquest carrer. La situació típica del celler era molt proper al claustre. Sembla que aquesta peça antigament es trobava coberta per un enteixinat de fusta destinada als grans cellers i graners. Els arcs que ens manquen foren destruïts pel bel·licós Francesc Virgili (1604-1626), bisbe de Lleida, en el plet de la clausura seguit contra el monestir. Aquesta construcció pertany al segle xv.

## Referències

* 1 2 «Arcades». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r desembre 2015].
Viccionari