OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gual permanent

Gual permanent és un grup de música de Palma que va estar en actiu entre els anys 1992 i 1997. Només varen enregistrar un sol EP, autoeditat, amb set cançons: Ella, Tu i allò, Malson, Cançó de l'amor mort, De sa Vida i la que donava nom al treball: Encara no és història. La primera, Ella, va ser la més coneguda perquè va sonar durant uns mesos a l'emisora local de Los 40 principales, de la Cadena Ser. També varen fer aparicions a les dues televisions locals que estaven en funcionament en aquella època: Canal 4 Televisió i Canal 37.
En el temps que estaren en actiu, eren:
* Jaume Mateu (guitarra solista i cors)
* Josep Miquel Puigserver (baix, cors i veu)
* Marc Moyà (bateria i veu)
* Pere Rado (teclats, piano, guitarra i veu principal)
* Antoni Jaume Escanellas (guitarra solista, baix -ocasionalment- i veu principal)
Després, a l'any 1997 Pere Rado deixa la formació per centrar-se en el seu altre projecte Nou Romancer, i als pocs mesos ho fa Pep Miquel Puigserver, també membre fundador dels Satellites i The Cicelly Satellites, entre d'altres. En aquell any s'incorpora:
Varen fer desenes de concerts, per tota Mallorca i també per Barcelona. Emmarcats dins l'escena del Rock en Català, varen fer concerts amb els grups de més renom: els mallorquins Fora des Sembrat, Daniel i la Quartet de Banyo Band, Tots Sants, La Fosca, i també els ciutadellencs Ja t'ho diré. S'ha de resaltar especialment els concerts que feren amb Lax'n'Busto, i Gossos.
També varen ser finalistes a la Nit de Rock a Rocafort (Barcelona, Festes de Sant Antoni) de l'any 1994.
Quan es va desfer el grup, Puigserver va seguir la seva carrera amb The Satellites, i fundà l'Estudio Palam Récords. Marc Moyà va passar a ser el bateria de Familia López, Jaume Mateu formà part d'Estranya Ment i Rutina, amb Antoni Jaume Escanellas, i amb Baltasar Cortès, només al primer dels grups. Pere Rado és encara el solista de Nou Romancer.
# La Vereda

La Vereda és un grup musical resident a Mallorca amb base a Manacor. A la seva música s'entremesclen diferents estils musicals com: Rumba, Rock, Funky, Pop, Reggae, Buleria, Ritmes Llatins, etc, amb espais per la improvisació. La formació completa consta de 6 músics, encara que realitzen actuacions en diferents formats. Les lletres són d'alt contingut social, moltes vegades en to d'humor, creant un ambient divertit i molt ballable en les seves actuacions (d'1'45 min.aprox.) fent participar al públic.

## Col·laboracions

Després d'innombrables actuacions a Mallorca, Catalunya, Andalusia, Valladolid, tübeck (Alemanya), Madrid etc, i compartint escenaris amb grup com Macaco, Ull de Bruixot, Rosario Flores, O* Funkillo, la Bestiola, Raimon Amador, Delinqüents, Mojtnos Escocis, Diego cartàs etc. Actualment continuen ampliat marges amb noves barreges propiciades per una evolució i inquietud natural..

## Components

* Ismael Hinojosa: Flauta i saxo
* Ruben Garcia: Bateria
* Jonás Roldán: Baix
* Manuel Lozano: cantant i guitarra
* Han passat al voltant de 200 músics per la banda.

## Discografia

* Recopilatoris > XI Mostra Rock Manacor 99 (1999)
* Recopilatoris > Vacaciones de verano... (2001)
* Recopilatoris > Vacaciones de verano vol. 2 (2003)
* “La vereda” (homònim) (2002)
* Mamifer@s (2006)
* Salvaje quien pueda (2010)
* Te Muta Madre (2014)

## Esdeveniments

* [14/07/2001] Festival contra la repressió, Factoria de So, Santa Maria del Camí
* [07/07/2012] VII Morralla Xop, Cala Rajada
* [16/06/2018] Concert per la llibertat d'expressió, Sa Possessió

## Referències

* ↑ «La Vereda, Illa Sonora». [Consulta: 27 gener 2022].

## Enllaços externs

* Canal de Youtube
# Banda de Música de Manacor

La Banda de Música de Manacor és una banda de música amateur de Manacor, Mallorca. El seu director actual és Eduardo Bernabéu Valls. Compta també amb una banda jove i una banda infantil. L'any 2011, sota la batuta de Pere Siquier, la banda va enregistrar el disc Siau qui sou! (Ona Edicions) amb música de Guillem d'Efak.
La banda ha oferit concerts amb músics com Ferrer Ferran, Cap pela, Óscar Navarro, Pascual Martínez, Serafín Zubiri, etc., així com concerts didàctics, de Setmana Santa, de Santa Cecília o de Nadal. També ha participat en certàmens com Fem Banda (Lleida, 2015) i la 131a edició del Certamen Internacional de Bandes de Música Ciutat de València.Així mateix, la banda compta amb una temporada de concerts a l'Auditori de Manacor.
Més informació: www.bandamanacor.org

## Referències

* ↑ «http://rellevant.cat/la-banda-de-musica-de-manacor-incorpora-cinc-nous-musics/». Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 15 març 2020].
* ↑ «https://www.viasona.cat/grup/banda-de-musica-de-manacor/siau-qui-sou». [Consulta: 15 març 2020].
* ↑ «https://manacormanacor.com/art/16706/concert-de-la-banda-de-musica-de-manacor-ferrer-ferran». [Consulta: 15 març 2020].
* ↑ «http://card.cat/tag/concert-de-cap-pela-i-banda-de-musica-de-manacor/». [Consulta: 15 març 2020].
* ↑ «https://www.ultimahora.es/mallorca/ocio/conciertos/banda-manacor-dedica-concierto-musica-estadounidense.html». [Consulta: 15 març 2020].
* ↑ «https://www.diariodemallorca.es/cultura/2019/01/16/serafin-zubiri-regresa-manacor-baul/1383427.html». [Consulta: 15 març 2020].
* ↑ «https://www.ultimahora.es/mallorca/ocio/conciertos/banda-musica-manacor-ofrece-concierto-didactico.html». Arxivat de l'original el 17 de setembre 2019. [Consulta: 15 març 2020].
* ↑ «https://www.nuestrasbandasdemusica.com/certamenes/5284-la-banda-sinfonica-de-manacor-gana-un-certamen-internacional-en-lleida.html». Arxivat de l'original el 27 de juliol 2015. [Consulta: 15 març 2020].
* ↑ «http://card.cat/2017/03/02/131a-edicio-del-certamen-internacional-de-bandes-de-musica-ciutat-de-valencia/». [Consulta: 15 març 2020].
* ↑ «http://card.cat/2018/06/23/la-banda-de-musica-de-manacor-va-celebrar-el-2on-concert-de-la-temporada-a-lauditori-manacori/». [Consulta: 15 març 2020].
# Guillermo Altares

Guillermo Altares és un periodista espanyol. Des de novembre de 2007 és redactor en cap de Babelia, el suplement cultural d'El País, i va ser l'encarregat de dirigir la renovació de la revista. Abans d'incorporarse a Babelia va ser redactor i reporter de la secció d'Internacional, per a la que va cobrir esdeveniments com la caiguda dels talibans a l'Afganistan el 2001, la postguerra de l'Iraq el 2003, la guerra d'Israel contra el Líban el 2006 o les eleccions presidencials franceses de 2007. Anteriorment a El País, va treballar a la delegació de l'agència France Presse a Madrid i en el desaparegut diari El Sol. És autor del llibre Esto es un infierno. Los personajes del cine bélico (1999) i ha col·laborat en l'assaig col·lectiu Imágenes del mal (2003).

## Referències

* ↑ «Guillermo Altares». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].
# Clot de la Dona Morta

El Clot de la Dona Morta és un clot, una petita vall tancada, a cavall dels termes municipals d'Abella de la Conca i de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà. Majoritàriament és dins del segon d'aquests dos termes.
Està situat a l'extrem nord-est del terme municipal, al sud-oest del Cap de Boumort.

## Etimologia

Es tracta d'un topònim romànic modern, que combina una part descriptiva (clot) amb una part relligada a una llegenda popular, que associa el lloc amb una dona trobada morta en el lloc en temps pretèrits.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya

## Enllaços externs

* El Clot de la Dona Morta en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Joan Pagès Viñe

Joan Pagès Viñe (l'Estartit, 24 de juny de 1961) és un exjugador de bàsquet català que ocupava la posició de pivot.

## Història

La seva carrera esportiva s'inicià en les categories inferiors del FC Barcelona, amb qui es va proclamar campió d'Espanya júnior el 1980. Va jugar en el primer equip del FC Barcelona on guanyà una lliga i una Copa del Rei. Després jugaria al CB Hospitalet i a l'Obradoiro Santiago, una temporada en cada equip. L'any 1983 fitxa pel Màgia d'Osca, on s'assentà durant 7 anys, amb la camiseta verda va jugar 157 partits de la lliga ACB fins a l'any 1990, que es va retirar amb 29 anys a causa d'una greu lesió de genoll, les seves estadístiques eren 12,2 punts i 6,1 rebots en 31 minuts, va sonà com a fitxatge dels grans clubs de l'ACB. La seva presència va ser el principal motiu que el club es pogués permetre tenir un americà exterior, Brian Jackson, una cosa poc habitual en els 80. Jugador dur i no exempt de classe, va arribar a debutar internacionalment amb Espanya, encara que els problemes físics van acabar escurçant una carrera que prometia molt.
Actualment és soci de l'empresa de Loher Publicidad.

## Trajectòria esportiva

* Pedrera FC Barcelona
* 1979-1981 FC Barcelona
* 1981-1982 C.B. Hospitalet
* 1982-1983 Obradoiro Santiago
* 1983-1990 Màgia d'Osca

## Palmarès

* 1 Lliga espanyola: (1980-81)
* 2 Copes d'Espanya: (1979-80, 1980-81)

## Referències

* ↑ Cristóbal, Gonzalo «Pages: «Es mi gran oportunidad»». El Mundo Deportivo, 30-05-1980 [Consulta: 30 desembre 2024].
* 1 2 «ACB.COM». Arxivat de l'original el 2018-09-30. [Consulta: 30 setembre 2018].
* ↑ Ortiz, Javier. «RetroACB: Joan Pagés: El 'factor diferencial' del Magia», 05-12-2012. [Consulta: 30 setembre 2018].

## Enllaços externs

* Fitxa de Joan Pagés a la web de l'ACB Arxivat 2014-05-08 a Wayback Machine.
# Cromwell (Hugo)

Cromwell és un drama en cinc actes i en vers, escrit per Victor Hugo i publicat el 1827.
La peça és un fresc històric de l'Anglaterra del segle xvii i el retrat del lord protector Oliver Cromwell. Cromwell, per les seves dimensions desmesurades (6.920 versos alexandrins aparellats) és una peça de teatre ininterpretable i ininterpretada. És un exemple clar de drama romàntic. El seu pròleg és considerat un dels textos fundadors del romanticisme.
Els títols dels actes són: I (Els conjurats), II (Els espies), III (Els folls), IV (El centinella) i V (Els obrers).

## Enllaços externs

* Text de Cromwell, en francès
# Serreta del Solà

La Serreta del Solà és una serra situada al municipi de Llavorsí a la comarca del Pallars Sobirà, amb una elevació màxima de 1.915 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ratpenat d'espatlles grogues d'Anthony

El ratpenat d'espatlles grogues d'Anthony (Sturnira ludovici) és una espècie de ratpenat de la família dels fil·lostòmids. Viu a Colòmbia, l'Equador i Veneçuela. El seu hàbitat natural són zones humides i els boscos tropicals de fulla perenne. No hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, tot i que a Colòmbia l'hàbitat està afectat per la ràpida conversió.

## Referències

* ↑ Pacheco, V.; Mantilla, H.; Pineda, J.; Rodriguez, B.. Sturnira ludovici. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 20 abril 2013.
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Pont de Cossei

El Pont de Cossei és una obra de Sant Joan les Fonts (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un antic pont medieval situat damunt del riu Turonell, va ser bastit amb carreus ben tallats, per fer l'arcada, i amb pedra volcànica i petita, per construir la resta. Disposa d'una sola arcada de mig punt.

## Història

S'ignora qualsevol dada referent a aquest pont situat a pocs metres de l'antiga rectoria del poble de Begudà. Cap document ha aportat el nom d'un possible autor.

## Referències

* 1 2 «Antic pont de Begudà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Claperols

Claperols és un mas al Pla de Begudà al sud-est del nucli de Sant Joan les Fonts (la Garrotxa). El mas Claperols o Pararols està situat a la costa d'Aiguanegra, al vessant que mira a la plana de Begudà. Es tracta d'un conjunt d'edificacions format per una àmplia pallissa, l'era, els corrals, cabanes i la casa pairal. Varen ser bastides amb pedra volcànica del país, alternant amb pedra i carreus, sobretot per fer els cantoners i emmarcar les obertures. L'estat general del conjunt és molt deficient.

## Història

Mas format per la unió de les dues bordes de Claperols i Siguitardia, la primera emfiteuta de la família Guardiola. La senyora útil de la borda de Siguitardia, Ermessenda de Siguitardia, va fer donació el 10 de setembre de 1251 a favor de Raimunda de Claperols, filla de Guillem de Claperols, dels seus honors de Siguitardia, salvant el directe domini pel priorat de Sant Joan les Fonts, aprovant la donació fra Deodat, prior. Hereus d'aquest mas foren: Bernat (1358), Pere (1389 - 1414), Pere Joan (després de 1414), Miquel (1554), Guerau (1557 - 1572), Joan (1583), Antic (1607 - 1642), Josep (abans del 1713), Pau (1713 - 1729), Bartomeu (1729 - 1751) i Josep (1818).

## Referències

* 1 2 «MAS CLAPEROLS O PAREROLS». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 novembre 2020].
# Can Grapes

Can Grapes és una obra de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa de planta baixa i pis, construïda amb pedra volcànica i carreus ben escairats a les obertures i als angles de la casa. Hi ha una inscripció que diu "BATISTA PACES MA FETA + ANY 17 IHS 63".

## Història

La vila de Santa Pau va créixer per la part nord, fora del recinte fortificat. L'any 1466 la reina, donya Joana, cedeix uns terrenys situats prop de la porta de la Vila Nova per construir una plaça: la Plaça del Baix. Construïts els grans casals que l'envoltaren es va passar, al segle xviii a la construcció dels edificis del carrer del Pont. Posteriorment, al segle XIX es bastiren les cases del carrer Major.

## Referències

* 1 2 3 «Can Grapes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Llinda de Can Rafelic

La Llinda de Can Rafelic és una obra de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Can Rafelic és una casa feta de carreus, de planta baixa i dos pisos. Conserva una llinda a la porta principal amb la següent inscripció: "PERA ÇIR CASAS TRE ME HA FETA 1738" (i una creu amb l'IHS a sota).

## Història

La vila de Santa Pau deu la gran empenta constructiva als seus barons. A finals de l'època feudal es va bastir tot el reducte fortificat; muralles, castell, plaça porticada o firal dels bous i grans casals. Poc després es va bastir la Vila Nova, fora muralles, al voltant de la Plaça del Baix. Cal destacar els grans casals de Can Cortada i Can Daniel. Al segle xviii es construïren les cases del carrer del Pont i les del carrer de Sant Roc. Al segle xix s'edificaren les del carrer Major.

## Referències

* 1 2 «Llinda de Can Rafelic». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Martinyà

Martinyà és una obra de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un gran casal de planta rectangular amb planta baixa i sos pisos superiors. A la façana principal, els baixos tenen quatre grans portals, el primer pis quatre grans finestrals de punt rodó i les golfes quatre badius en forma ovalada. L'estructura de la casa és regida per la simetria. Les obertures estan emmarcades per pintures d'ocres i blaus imitant les antigues estructures de fusta, el fons està arrebossat de color blanc. L'estat de conservació d'aquesta bonica casa és molt lamentable, gran part dels finestrals ha estat cegats i les pintures han desaparegut a alguns llocs.
Va ser bastit amb carreus grollers i pedra volcànica excepte els angles. Disposa de coberta a dues aigües amb grans voladissos fets amb llates i rajola vermella que en alguns llocs han estat substituïdes per bigues de formigó. Cal destacar un rellotge de sol situat a la façana principal que porta la següent inscripció: "SI ES NUGUL ME ES TIC CALLAT PERÒ QUAN EL SOL ME TOCA A TOTOM DECT LA VERITAT".

## Referències

* 1 2 «Martinyà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Sant Martí Vell de Santa Pau

Sant Martí Vell de Santa Pau és una església de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Sant Martí Vell és una capella situada prop del nucli de Santa Pau, a 1 km de la carretera d'Olot a Banyoles, en una zona de bosc. És una església molt reformada al llarg dels segles. És de carreus molt ben escairats, una sola nau i un sol absis semicircular amb arc triomfal del que surt una línia d'impostes. Posteriorment es va construir un cor, la sagristia i una pallissa que amaga part de la façana de ponent. La volta és apuntada i actualment es troba enguixada i pintada. L'altar també és de guix, de línies neoclàssiques. La portalada de la façana de migdia és formada per quatre arcs en gradació, llinda i timpà llis. L'antic campanar d'espadanya de la façana de ponent va ser reconvertit en torre.
Hi són venerats cinc Sants de fàbrica olotina: el Sagrat Cor, Sant Martí, Santa Apol·lònia, Santa Margarida i la Verge de la Salut. Sota l'actual altar s'han realitzat recerques arqueològiques per tal de trobar la base d'un possible monument pagà.

## Història

Va ser edificada molt abans del segle x, i fou consagrada l'any 989,pel bisbe de Girona però hi ha llegendes i tradicions que situen els seus inicis en època visigòtica. Els historiadors creuen que no fou realment la primera església, fet que es defensa la troballa d'un sòcol de tomba romana i un crani amb la punta d'una sageta incrustada.
Que Sant Martí hagués estat parròquia no s'ha pogut comprovar, ni consta al registre de parròquies del Capítol de Girona, on hi són relacionades des de l'any 1362. La suposició de que hagués estat parròquia és per l'existència d'un cementiri.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Martí Vell de Santa Pau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Can Bucs

Can Bucs és una obra de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un gran casal de planta rectangular, amb alguns afegits, i teulat a dues aigües amb els vessants vers les façanes principals. Va ser bastit amb pedra volcànica i carreus ben escairats als angles i obertures. Disposa de planta baixa i dos pisos. Té annexes nombrosos corrals i algunes pallisses davant l'era, feta de cairons vermells de 15 x 15 cm. Una de les pallisses, enrunada, conserva en una biga de fusta la data 1761. Hi ha llindes amb diverses inscripcions. A la de la porta de les corts hi diu "ALEX BUCHMEAEHEC / SATINEMACRUSCATILLA". A la porta principal s'hi veu un dibuix d'una creu. A la llinda de la finestra hi ha un triangle amb una flor a dins coronat per una creu.
L'oratori és una petita sala de planta rectangular d'uns dos metres d'amplada per tres de llargada. La llinda de la porta conserva la data de 1804. El seu estat actual és llastimós. Conserva pintures murals d'inspiració clàssica. Quatre columnes emmarquen la fornícula central i dos medallons laterals, un d'ells representa a Sant Pere, amb les claus a la mà i el gall damunt l'arbre. L'altre representa una Santa. Damunt hi ha un petit entaulament que deixa pas a la representació de Sant Miquel amb el diable, les balances i l'espasa, acompanyat per dos petits angelots, un portant un martell i l'altre unes tenalles. Damunt hi ha dos àngels més amb els símbols de la passió a les mans: la llança i l'esponja amb vinagre. Està cobert per voltes d'aresta i la part superior té un balconet de fusta per tal d'accedir a l'oratori des del pis superior.

## Història

Els orígens de població de la vall de Sant Martí són incerts. Hipotèticament era creuada per un camí prehistòric, i després grec i romà, que comunicava Emporium amb la Vall de Bas. Documentalment la primera notícia és la de la consagració de l'església de Sant Martí (989). Dins aquesta vall hi ha grans casals esplèndids, que ni amb la minva de l'agricultura han estat deshabitats, com Les Feixes, Can Sala, El Ventós, etc, que evoquen les primeres pairalies dels temps baronials. Altres masos, com La Boixeda, El Camó, Camprodon, o Can Bucs, foren bastits o ampliats en els segles XVII-XVIII, coincidint amb la prosperitat del camps català.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Bucs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# L'Hostelatge

L'Hostelatge és una obra de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Arquitectònicament, l'hostalatge dels Arcs està format per tres grans naus que envolten la placeta de l'església, cada una amb un gran passatge amb pòrtics d'accés. Com en la construcció del temple, es va utilitzar la maçoneria; però les portes, les finestres i els arcs es feren amb carreus molt ben tallats. Durant un temps no sols fou parada i fonda de pelegrins sinó també de firaires i rodamóns. En temps de guerres, una part de la casa va ser habilitada com a hospital, per això la gent encara li diu "l'hospitalet".

## Història

Totes aquestes construccions annexes a l'església foren edificades en diferents etapes, segurament després dels terratrèmols, alhora que es refeia l'església. La gran portalada principal conserva en una de les dovelles una mena d'escut amb la data de 1567. Dessota i amb xifres deficients: 1776. Diverses Finestres tenen dates esculpides del segle xvii. Cal destacar el cancell que hi ha a l'estable dels bous, datat MDCXVII.

## Referències

* 1 2 «L'Hostelatge». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Can Bellapart

Can Bellapart és una obra de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa situada als límits de la Vall de Sant Martí, als peus de la serralada de Sant Julià del Mont. Té planta rectangular i un teulat a dues aigües fent pendent vers les façanes principals. Fou bastida amb carreus mal escairats excepte a les obertures. Can Bellapart ha sofert moltes remodelacions; una no fa gaires anys, per tal d'adaptar-la com a segona residència. Conserva, que sigui remarcable i com a prova de la seva antiguitat, la porta principal i una petita finestreta.

## Història

Els orígens de la població de la Vall de Sant Martí són incerts: es creu que un camí prehistòric la creuava, essent després emprat, tant per grecs com per romans, per comunicar Emporium amb la Vall de Bas. Documentalment la notícia més antiga que s'hi té versa sobre la consagració de l'església de Sant Martí el 989. Dins d'aquesta vall hi ha masoveries esplèndides que mai, ni amb la minva de l'agricultura, han estat deshabitades; tals com Les Feixes, Can Sala, El Ventós, etc. ens evoquen encara les primeres pairalies dels orígens baronials. Altres masos, como La Boixeda, El Camó, Camprodon, Les Boïgues de Vivó i d'altres, foren bastides o restaurades i ampliades als segles XVII i xviii.

## Referències

* 1 2 «Can Bellapart». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].