OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Battista del Moro

Battista del Moro (Verona, 1512-1514 - després de 1568) va ser un pintor italià del Renaixement actiu en la seva natal Verona, així com a Màntua i Venècia.

## Biografia

Aquest artista se'l coneix per diversos noms, incloent Battista D'Agnolo Veronese en les obres de l'historiador d'art Filippo Baldinucci i per Giorgio Vasari, o per Battista Angolo del Moro, -comunament anomenat Battissa d'Angeli, i de tant en tant Angelo i Agnolo-. Va ser alumne de Francesco Torbido, anomenat «Il Moro», amb la filla del qual es va casar, i va ser aleshores quan va afegir el sobrenom del seu sogre així mateix.
Va millorar el seu estil mitjançant l'estudi de les obres de Tizià, i va pintar diversos quadres, tant a l'oli com en pintura al fresc, per a esglésies de Verona, de vegades en competència amb Paolo Veronese. A Sant'Euphemia havia pintat un fresc de Sant Pau davant d'Annanies, que, quan es va demolir la paret en què es va pintar, va ser serrada amb molta cura, i es va retirar a una altra banda de l'església.
La seva coloració és més vigorosa que la que emprava el seu mestre i el seu disseny més elegant. Com es demostra a la imatge a San Stefano d'Un àngel presenta les Palmes de martiri dels Innocents. També va pintar molt a Venècia, Màntua i Murano. Es conserven diversos aiguaforts d'aquest mestre, en el que els extrems de les figures es dibuixen en un format molt magistral. Junt amb Battista Vicentino, va gravar una sèrie de cinquanta paisatges, que s'executen en un estil audaç i lliure. Va treballar a Màntua sota Giovanni Battista Bertani.
Les plaques següents són mostres del seu treball en aquesta línia:
* La Nativitat o l'Adoració dels pastors; després de Parmigianino.
* Mare de Déu amb l'Infant i Sant Joan
* La Sagrada Família, amb Santa Elisa i Sant Joan; després de Rapael.
* Sagrada Família.
* El martiri de Santa Caterina; després Bernardino Campi.
* El baptisme de Crist per Sant Joan.

## Referències

* 1 2 Blanc, 1868, p. 30.
* ↑ Baldinucci i Piacenza, 1817, p. 386.

## Bibliografia

* Baldinucci, Filippo; Piacenza, Giuseppe. «De'professsor del Disegno Batista d'Agnolo Veronese dettto Batistta del Moro». A: Notizie de'professori del disegno da Cimabue in qua, Volumen 5 (en italià). Stamperia Reale, 1817 [Consulta: 28 juliol 2014]. «digitalitzat de l'original de la Biblioteca Estatal de Baviera, 2 de novembre de 2009»
* Blanc, Charles. «Battisa d'Angeli ou Battisa Del Moro». A: Librairie Renouard. Books.google Histoire des peintres de toutes les écoles, école vénitienne (en francès), 1868 [Consulta: 28 juliol 2014].
* Bryan, Michael. «Angolo del Moro». A: Dictionary Painters and Engravers, volum I: A-K (en anglès), 1886, p. 386-387 [Consulta: 28 juliol 2014]. «digitalitzat de l'original Cornell University Library»
# Chiropterotriton chiropterus

Chiropterotriton chiropterus és una espècie d'amfibi urodel de la família Plethodontidae. És endèmica de Mèxic.
El seu hàbitat natural són els montans humits tropicals o subtropicals. Està amenaçada d'extinció a causa de la destrucció del seu hàbitat.

## Referències

* ↑ «Chiropterotriton chiropterus (Cope, 1863)» (en anglès). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 20 desembre 2024].
* ↑ «AmphibiaWeb - Chiropterotriton chiropterus». [Consulta: 20 desembre 2024].
* ↑ «UICN Red List - Salamandra Pie-Plano Común (Chiropterotriton chiropterus)» (en anglès). UICN Red List. [Consulta: 20 desembre 2024].
# Lelystad

Lelystad és un municipi de la província de Flevoland, al centre dels Països Baixos. L'1 de gener del 2009 tenia 74.219 habitants repartits sobre una superfície de 765,39 km² (dels quals 532,65 km² corresponen a aigua).
Com la resta de la província, està construïda sobre territori guanyat al mar: pòlders.

## Història

La ciutat va ser fundada el 1967. Fou batejada Lelystad (Ciutat d'en Lely) en honor de Cornelis Lely, promotor del tancament del Zuiderzee per mitjà de l'Afsluitdijk a començaments de segle xx, cosa que feu possible l'existència de la Flevoland i, per tant, de la ciutat.

## Burgmestres

* 1980-1996 - Hans Gruijters
* 1996-2006 - Chris Leeuwe
* 2006- - Margreet Horselenberg

## Administració

El consistori actual, després de les eleccions municipals de 2007, és dirigit per la socialista Margreet Horselenberg. El consistori consta de 35 membres, compost per:
* Partit del Treball, (PvdA) 11 escons
* Partit Popular per la Llibertat i la Democràcia, (VVD) 5 escons
* SP, 4 escons
* Inwonerspartij, 4 escons
* Crida Demòcrata Cristiana, (CDA) 3 escons
* ChristenUnie, 3 escons
* Leefbaar Lelystad, 2 escons
* GroenLinks, 2 escons
* Stadspartij, 1 escó

## Galeria d'imatges

* Agoratheater
* Bataviastad
* Parc Zilver

## Enllaços externs

* Pàgina de l'ajuntament
# Mare de Déu de la Salut (Ribera d'Ondara)

La Mare de Déu de la Salut o Mare de Déu de les Neus és un temple al poble de la Sisquella al terme municipal de Ribera d'Ondara (la Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. A finals del segle xvi els habitants del poble van edificar aquesta capella i el bisbe Joan de Cardona va traslladar els drets i les obligacions parroquials de l'antiga església parroquial de Santa Maria de Montpaó. L'any 1685 era sufragània de Sant Pere dels Arquells. Capella que integra la seva façana de ponent en el mur de tancament del cementiri del poble. Es tracta d'un edifici d'una sola nau, de planta rectangular, capçalera plana i coberta exterior a doble vessant. Hi ha una capella bastida al mur de la façana principal i un campanar d'espadanya de doble ull que corona la façana de ponent. Presenta un parament amb paredat a les façanes de l'edifici i carreus a l'estructura del campanar d'espadanya i la porta d'accés. Aquesta porta s'obre a un costat de la façana principal i s'estructura a partir d'un arc rebaixat amb un treball incís a la clau d'arc amb la data 1826.

## Notes

* 1 2 «CAPELLA DE LA MARE DE DÉU DE LES NEUS». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2015].
# Francesco Torbido

Francesco Torbido (Venècia, 1486- Verona, 1562), també conegut com «Il Moro», va ser un pintor italià entre el període del renaixement i el manierisme, va estar actiu activo principalment a Verona i Venècia.

## Biografia

Va estudiar a la seva ciutat natal de Venècia amb l'artista Giorgione i després va anar a Verona al servei del comte Zenovello Giusti, amb la filla del qual es va casar. En aquesta ciutat va ser alumne del pintor Liberale da Verona, que el va adoptar com el seu hereu. Va fer amb pintura al fresc, el 1534, per a la capella major de la catedral de Verona, una sèrie d'escenes que representen la vida de la Mare de Déu entre les quals hi ha la Nativitat, Presentació al Temple i una Assumpció -feta inspirant-se en el disseny de Giulio Romano- Una altra de les seves obres és la Mare de Déu amb l'Infant en la Glòria, que es troba a l'Església de San Fermo. També va realitzar diversos retrats, entre ells dos autoretrats.
Altres obres van ser destinades pel retaule La Mare de Déu i sants de la Basílica de San Zeno (1520). El 1535 en el Friül, va pintar els frescs de l'Abadia de Rosazzo, la Transfiguració de Jesús, La vocació de Pere i Andreu, el de la Pesca en el llac de Genesaret, i les figures dels evangelistes amb característiques simbòliques. Al voltant de 1540, en Santa Eufèmia va realitzar la Santa Barbara a la Glòria amb Sant Antoni i Sant Roc, amb un augment de llum i colors foscos. Després de 1546 a Venècia, la ciutat del seu naixement, va pintar quatre escenes del Gènesi per a l'Escola de la Santíssima Trinitat.

## Referències

* ↑ Dal Pozzo, 1718, p. 28.
* ↑ Dal Pozzo, 1718, p. 29.
* 1 2 Hobbes, 1849, p. 444.

## Bibliografia

* Hobbes, James R. Picture collector's manual adapted to the professional man, and the amateur (en anglès). T&W Boone, 29 Bond Street; Digitalitzat per Googlebooks, 1849 [Consulta: 29 juliol 2014].
* Dal Pozzo, Bartolomeo. «Francesco Torbido detto il Moro». A: Giovanni Berno. Le vite de' pittori, degli scultori, et architetti veronesi raccolte da varj autori stampati, e manuscritti, e da altre particolari memorie. Con la narratiua delle pitture, e sculture, che s'attrouano nelle chiese, case, & altri luoghi publici, e priuati di Verona, e suo territorio (en italià), 1718 [Consulta: 29 juliol 2014]. «Digitalitzat per la Biblioteca Nacional Central de Florència, 2 d'abril de 2013»
# Tom i Jerry (pel·lícula de 2021)

Tom i Jerry (Tom & Jerry) és una pel·lícula estatunidenca del 2021 d'animació per ordinador i live-action. És una comèdia slapstick basada en els personatges creats per William Hanna i Joseph Barbera. Es va estrenar el 26 de febrer del 2021 als Estats Units i el 26 de març doblada al català.
El film va ser generalment mal rebut per la crítica, tot i que va recaptar més de 77 milions de dòlars i va ser el setè film més taquiller del 2021.

## Actors i creadors

La pel·lícula està dirigida per Tim Story i escrita per Kevin Costello. És protagonitzada per Chloë Grace Moretz, Michael Peña, Colin Jost, Rob Delaney i Ken Jeong en papers d'acció real, amb Nicky Jam, Bobby Cannavale i Lil Rel Howery en papers de veu. Els personatges principals tenen la veu de William Hanna, Mel Blanc i June Foray a través d'enregistraments de arxiu, juntament amb Frank Welker, Kaiji Tang i André Sogliuzzo, tot i que figuren com ells mateixos en els crèdits.

## Argument

En Jerry s'ha instal·lat al millor hotel de Nova York, que prepara un casament molt important, i hi fa sabotatges que posen en perill l'acte. Mentrestant, la Kayla, la planificadora de la gala, decideix contractar en Tom perquè atrapi el ratolí.

## Referències

* ↑ «La pel·lícula 'Tom i Jerry' s'estrena en català a 38 sales de tot Catalunya». Govern de Catalunya, 25-03-2021.
* ↑ «Tom and Jerry». Box Office Mojo. [Consulta: 28 març 2021].
* ↑ «Tom and Jerry». Arxivat de l'original el 17 de novembre de 2020. [Consulta: 26 octubre 2020].
# Francisco Cabañas Pardo

Francisco Cabañas Pardo (Ciutat de Mèxic, 22 de gener de 1912 - Ciutat de Mèxic, 26 de gener de 2002) va ser un boxejador mexicà que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on guanyà la medalla de plata en la categoria del pes mosca, en perdre la final contra l'hongarès István Énekes. Fou el primer medallista mexicà individual, després que l'equip de polo guanyés la medalla de bronze als Jocs de 1900.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Francisco Cabañas». [Consulta: 20 setembre 2021].
* ↑ «Francisco Cabañas Pardo» (en spanish). Televisa Deportes [Consulta: 13 setembre 2014]. «Francisco Cabañas nació en la Ciudad de México el 22 de enero de 1912. El boxeador se convirtió en el primer medallista mexicano de forma individual en Juegos Olímpicos al conquistar la plata en peso mosca, en Los Ángeles 1932, cita a la que acudió financiando él mismo su viaje y estadía.»
* ↑ «Un vale para la eternidad» (en spanish). El Universal, 27-01-2002 [Consulta: 13 setembre 2014]. Arxivat 13 de setembre 2014 a Wayback Machine.
* ↑ «Cabañas, el primero de 76 medallistas para México» (en spanish). El Siglo de Torreón, 27-06-2012.
* ↑ «Murió Francisco Cabañas, primer medallista olímpico de boxeo» (en spanish). La Jornada, 27-01-2002 [Consulta: 13 setembre 2014].
* ↑ Francisco Cabañas, Sports-Reference / Olympic Sports. Retrieved 2019-03-19.
# Chiropterotriton lavae

Chiropterotriton lavae és una espècie d'amfibi urodel de la família Plethodontidae endèmica de Mèxic que habita als montans humits tropicals o subtropicals i les zones prèviament boscoses ara molt degradades. Està amenaçada d'extinció a causa de la destrucció de l'hàbitat.

## Referències

* ↑ Parra-Olea, Gabriela «Phylogenetic relationships of the genus Chiropterotriton (Caudata: Plethodontidae) based on 16S ribosomal mtDNA». Canadian Journal of Zoology, 81, 12, 12-2003, pàg. 2048–2060. DOI: 10.1139/z03-155. ISSN: 0008-4301.
* ↑ «AmphibiaWeb - Chiropterotriton lavae» (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2024].
* ↑ «UICN Red List - Pigmy Splayfoot Salamander» (en anglès). UICN Red List. [Consulta: 20 desembre 2024].
# Casa dels Francesos

La Casa dels Francesos és un edifici aïllat prop del poble de Rubinat i al vessant esquerra del Torrent Salat. La casa és al camí d'accés a la Torre dels Francesos. L'origen té a veure amb l'explotació de l'antiga fàbrica d'aigua mineral, ja que hi vivien els treballadors. L'explotació va durar fins a l'any 1936.
La planta d'edifici és rectangular i se'ns presenta dividida en planta baixa, primer pis i golfes, i amb coberta a doble vessant. A la façana principal hi ha la porta d'accés, desplaçada a la dreta segons l'eix de simetria. Per sobre, una cornisa ressegueix l'ample d'aquesta façana i separa la planta baixa del primer pis. En aquest últim pis, hi ha dos obertures i tot coronant aquesta façana, una estructura de frontó triangular, dona accés a les golfes, on se'ns presenta dos ulls de bou i una decoració amb forma de rombe amb la data «1897». L'obra presenta un aparell de carreus ben escairats, i tota la decoració de les obertures i arestes de l'edifici amb cantells de maó. En origen aquest edifici era cobert amb un arrebossat que amb el temps es va perdre, i ens mostra els carreus nus dels murs

## Referències

* 1 2 «Casa dels Francesos». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# 579 aC

L'any 579 aC és un any del calendari romà. Durant l'Imperi Romà és conegut com l'any 175 Ab urbe condita. Es diu amb aquest nom des de principis de l'Edad Mitjana, quan s'utilitza el calendari Anno Domini per a comptar els anys.

## Esdeveniments

* Servi Tul·li succeeix a Tarquini Prisc com a rei de Roma després del seu assassinat (data tradicional).

## Necrológiques

* Tarquini Prisc, cinquè rei de Roma.

## Referències

* ↑ «Lucius Tarquinius Priscus» (en anglès). Oxford Reference. DOI: 10.1093/oi/authority.20110803102143242. [Consulta: 13 novembre 2024].
# Klencke Atlas

El Klencke Atlas, publicat el 1660, és un dels atles més grans del món. Fa 1,75 metres d'alt per 1,9 metres d'ample quan és obert. Pesa tant que la Biblioteca britànica diu que calen sis persones per portar-lo.
És un atles mundial, fet de 37 mapes sobre 39 fulls. Els mapes van ser pretesos per ser trets del llibre i penjats en una paret. Els mapes són dels continents i dels estats europeus existents en aquell moment, i és un compendi del coneixement geogràfic del seu temps. El príncep neerlandès John Maurice de Nassau va encarregar-ne la creació. L'obra conté gravats d'artistes com Blaeu, Hondius i altres. Va ser presentat per un consorci de mercaders neerlandesos,dirigit pel Professor Johannes Klencke, i lliurat a Carles II d'Anglaterra el 1660 per celebrar la seva restauració al tron. Carles II, un entusiasta dels mapes, el va conservar dins del seu gabinet de curiositats a la Whitehall.
El 1828 el rei Jordi III del Regne Unit el va donar al Museu britànic, com a part d'un lot on hi havia altres mapes i atles. Durant la dècada de 1950 va ser restaurat i relligat. Actualment es conserva a la Biblioteca britànica. L'abril de 2010 va ser mostrat públicament per primera vegada en 350 anys amb les pàgines obertes, en una exposició a la Biblioteca britànica.
Fins al 2012 es creia que era l'atles més gran del món, però el febrer d'aquell any va aparèixer l'Earth Platinum, un atlas publicat per Gordon Cheers, empresa que va fer-ne 31 còpies venudes a 100.000 dòlars cadascuna. El 2016 es va fer públic que la Biblioteca britànica penjaria una versió digital del mateix a la xarxa

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 "The World Actually Fits In The World's Largest Book", Liane Hansen, NPR, January 31, 2010
* 1 2 3 "Largest book in the world goes on show for the first time", The Guardian, 26 January 2010
* 1 2 3 4 5 "And You Think Your Kids' Books Are Heavy", Vic Brand, Art Info, January 28, 2010
* 1 2 ""Largest book in the world" to be displayed for the first time", The Daily Telegraph, 28 January 2010
* 1 2 3 Peter Barber.
* ↑ Dirk van Miert.
* ↑ Magnificent Maps: Power, Propaganda and Art Arxivat 2012-10-13 a Wayback Machine., exhibition at British Library, 30 Apr 2010 - Sun 19 Sep 2010
* ↑ No other known atlas made such a claim.
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-10-16. [Consulta: 8 febrer 2016].
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-07-16. [Consulta: 8 febrer 2016].

## Enllaços externs

* (Picture) "Largest book in the world goes on show for the first time", The Guardian, 26 January 2010
* Magnificent Maps: Power, Propaganda and Art Arxivat 2012-10-13 a Wayback Machine., exhibition at British Library, 30 Apr 2010 - Sun 19 Sep 2010
# Conidiòfor

El conidiòfor (del grec koni-κόνι-ς/-ος "pols", idio petit, phor, φορος "que porta"), en certs fongs, és una estructura microscòpica especialitzada en la reproducció asexual de milers d'espores anomenades conidis. Es localitzen a l'extrem d'hifes les quals aixequen el conidiòfor en l'aire per tal d'escampar les espores amb més eficiència. Alguns conidiòfors, per exemple en Geotrichum candidum, són d'un filament, mentre que altres, per exemple en Trichoderma viride, són ramificades. La morfologia d'aquests conidiòfors especialitzats sol ser distintiu d'una espècie específica i, per tant, pot ser utilitzat en la identificació de l'espècie.

## Referències

* ↑ «Conidiòfor». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Chiropterotriton orculus

Chiropterotriton orculus és una espècie d'amfibi urodel de la família Plethodontidae endèmica de Mèxic. Habita als montans humits tropicals o subtropicals. Està amenaçada d'extinció a causa de la destrucció de l'hàbitat.

## Referències

* ↑ «Chiropterotriton orculus (Cope, 1865)» (en anglès). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 20 desembre 2024].
* ↑ «AmphibiaWeb - Chiropterotriton orculus». [Consulta: 20 desembre 2024].
* ↑ «UICN Red List - Cope's Flat-footed Salamander (Chiropterotriton orculus)» (en anglès). UICN Red List. [Consulta: 20 desembre 2024].
# The Glorias

The Glorias és una pel·lícula dramàtica biogràfica nord-americana del 2020 dirigida i produïda per Julie Taymor, a partir d'un guió d'ella mateixa i Sarah Ruhl. El film està basada en My Life on the Road de Gloria Steinem, que està representada per quatre actrius de la pel·lícula que retraten la seva vida en diferents edats. És protagonitzada per Julianne Moore com a Steinem, amb Alicia Vikander interpretant un Steinem més jove, de 20 a 40 anys, Lulu Wilson interpretant un Steinem adolescent i Ryan Kiera Armstrong com Steinem quan era petita. El repartiment també inclou Lorraine Toussaint, Janelle Monáe i Bette Midler.
The Glorias es va estrenar al Festival de Cinema de Sundance el 26 de gener de 2020 i es va estrenar el 30 de setembre de 2020 per Roadside Attractions i LD Entertainment. Ha estat doblada i subtitulada al català.

## Repartiment

* Julianne Moore com a Gloria Steinem
** Alicia Vikander com a Gloria Steinem de jove (20–40 anys)
** Lulu Wilson com a Gloria Steinem d'adolecent
** Ryan Kiera Armstrong com a Gloria Steinem de nena
* Bette Midler com a Bella Abzug
* Janelle Monáe com a Dorothy Pitman Hughes
* Timothy Hutton com a Leo Steinem
* Lorraine Toussaint com a Florynce Kennedy
* Enid Graham com a Ruth
* Kimberly Guerrero com a Wilma Mankiller
* Monica Sanchez com a Dolores Huerta
* Margo Moorer com a Barbara Jordan

## Referències

* ↑ «The Glorias». Goita què fan, ara!. [Consulta: 9 setembre 2023].
# Ca la Magdalena (Ventalló)

Ca la Magdalena és un edifici de Ventalló (Alt Empordà) protegit com a bé cultural d'interès local. És un edifici situat dins del nucli urbà de la població de Ventalló, a la part nord del terme, formant cantonada entre el carrer Major i el carrer Marinada.

## Descripció

És un edifici cantoner de planta rectangular, format per dos cossos adossats, i distribuït en planta baixa i dos pisos. L'edifici destacable està situat al nord i presenta la coberta plana utilitzada com a terrat, amb una torreta situada a la cantonada nord-est de la construcció. A la planta baixa hi ha dos portals d'accés a l'interior, situats als extrems de la construcció. El portal sud és rectangular, amb carreus desbastats als brancals i la llinda plana gravada amb una creu i la següent inscripció: "MIQUEL COSTA 1804". El portal nord, en canvi, és d'arc rebaixat sense cap element remarcable.
Cal destacar que tota la façana orientada al carrer Major presenta el basament atalussat. Al primer pis, les obertures es corresponen amb tres balcons exempts, amb les llosanes motllurades i les baranes de ferro. A la segona planta hi ha una galeria de cinc arcs de mig punt, recolzats damunt pilars quadrats de ceràmica vidrada, amb barana d'obra decorada i coberta per un embigat. La façana està rematada amb la barana que delimita el terrat, decorada amb els mateixos motius que la de la galeria. La torreta o badalot, de planta quadrada, presenta elements decoratius bastits amb elements de ceràmica vidrada. La construcció està arrebossada i pintada.

## Història

És una casa composta per un cos inferior d'estil popular i bastit vers l'inici del segle xix, i un cos superior d'estil modernista construït, segons els arxius del COAC al principi del segle xx. Com a testimoni del cos inferior a la llinda del portal d'entrada s'aprecia el nom del propietari i l'any de construcció: MIQVEL COSTA 1804

## Referències

* 1 2 3 4 «Ca la Magdalena». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Romanino

Girolamo di Romano, conegut com a Romanino (Brescia, circa 1484 – 1566), fou un pintor italià.

## Biografia

Fill de Luchino, pertanyent a una família establert a Brescia però provinent de la regió de Lombardia, la seva formació es va desenvolupar en la seva ciutat natal, i posteriorment a Venècia, rebent la influència de Giorgione i de Durero, tal com demostra l'obra Mare de Déu amb l'Infant del Louvre. El catàleg de la seva producció primera encara és una mica confusa, perquè les seves vinculacions i semblança d'estil amb Altobello Melone, amb qui va treballar en diversos projectes posen en dubte la segura atribució d'algunes obres.
El 1509 va pintar al fresc els episodis de la vida de Nicolo Orsini, que actualment es troben a la Galeria de l'Acadèmia de Venècia. L'any 1513 es trobava a Pàdua, on va rebre l'encàrrec dels pares benedictins del monestir de Santa Justina de realitzar el taula central d'altar major. Entre els anys 1531 i 1532 va treballar a Trento, al costat dels artistes Dosso Dossi, Battista Dossi i Marcello Fogolino,en la decoració de les noves sales del Castell del Buonconsiglio, sota la comissió del cardenal Bernardo Clesio, príncep bisbe de Trento.
La seva última obra contractada el 1557 en col·laboració amb el jove Lattancio Gambara -casat amb una filla seva- fou Vocazione dei Santi Pietro e Andrea, de l'església de Sant Pere de Mòdena.

## Referències

* ↑ «Girolamo Romanino» (en anglès). Londres: The National Gallery. [Consulta: 3 agost 2014].
* ↑ Land, 1999, p. 49.
* ↑ Freedberg, 1993, p. 361-362.
* ↑ Mansfield i Rowland-Jones, 1995, p. 41.
* ↑ Freedberg, 1993, p. 366-367.
* ↑ Freedberg, 1993, p. 367.

## Bibliografia

* Mansfield, John; Rowland-Jones, Anthony. Cambridge University Press. The Cambridge Companion to the Recorder.Volume 2 (en anglès), 1995. ISBN 9780521358163 [Consulta: 3 agost 2014].
* Freedberg, Sydney Joseph. Yale University Press. Pintura en Italia, 1500-1600 Volum 35 (en anglès), 1993. ISBN 9780300055870 [Consulta: 3 agost 2014].
* Land, John. University of Missouri Press. La Colección Samuel H. Kress Estudio en la Universidad de Missouri (en anglès), 1999. ISBN 9780826212412 [Consulta: 3 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Romanino, Girolamo» (en anglès). Web Gallery of Art. [Consulta: 3 agost 2014].