OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aregont

Aregont (en grec antic: Ἀρήγων, llatí: Aregon) fou un pintor de l'antiga Grècia natural de Corint que va viure al segle vii aC.
Aregont, juntament amb Cleantes, va decorar el temple d'Àrtemis Alfeònia a la boca del riu Alfeu (Èlida). Segons Estrabó (VIII 3.12), va pintar una imatge d'Àrtemis muntada dalt d'un griu, segons Estrabó. Segons Plini el Vell (XXXV 5), cal situar Aregont entre els primers pintors grecs, pioners en aquest art.

## Referències

* ↑ Aregon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 275
# Cal Portalé

Cal Portalé és una casa de Riudovelles, al municipi de Tàrrega (Urgell), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular bastit a base de pedra seca més o menys treballada i arrebossada de blanc en la part de l'habitació. Està cobert a dues vessants i amb teulat àrab. Aquesta majestuosa casa està formada per l'habitació i, adossada hi ha una estructura rectangular, tancada amb un mur de poca alçada que seria un pati o corral destinat a finalitats agrícoles i ramaderes.
Pel que fa a la casa està estructurada en planta baixa i dos pisos. A la planta baixa cal destacar la presència de dues estructures sobresortints en forma de contrafort, un que fa cantonada i l'altre a la cara sud de la casa. Són amb forma piramidal, adossades al mur i fetes amb grans carreus de pedra. A la façana principal hi ha la porta d'entrada allindada i de gran simplicitat.
Al primer pis d'habitació les dues façanes presenten obertures quadrangulars, de reduïdes dimensions emmarcades amb pedra. Solament una d'elles, la que està situada damunt de la porta d'accés, és un balcó amb senzills barrots de ferro forjat. Les dues finestres de la façana oest porten llindes amb la data de construcció de la casa (1768). 'H El segon pis de la casa s'estructura de forma similar a la primera, amb petites finestretes de diferents dimensions situades a cada façana, en concret dues.
Les dependències annexes a la casa consisteixen en un espai clos de planta rectangular habilitades per al bestiar de corral o per altres finalitats agrícoles. Aquesta estança té una porta d'ingrés en un extrem en forma d'arc escarser emmarcat amb pedra. Aquesta està protegida per un petit teulat, també a dues aigües que es desdobla tan per la part exterior com per la part interior. En l'extrem posterior dret d'aquest pati o corral es forma una reduïda estança de gran alçada. Va coberta amb un teulat inclinat el qual protegeix una tribuna oberta a la part superior.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Habitatge al carrer Major». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 gener 2017].
# Can Cisó de Guèmol

Can Cisó de Guèmol és una masia de Banyoles (Pla de l'Estany) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una masia de planta rectangular amb algun petit cos afegit. El parament és de pedra de Banyoles de treball molt diferenciat. Pràcticament només hi trobem carreus ben escairats a les cantonades, a la resta dels murs l'aparell és molt desigual. Els murs tenen, en part, restes d'un arrebossat. La coberta és de teula àrab i a dues vessants. Carener perpendicular a la façana. Incipient ràfec, format per dues fileres de teules sobre cabirons. Les obertures, portes i finestres, hi són practicades de manera bastant arbitrària: unes es troben emmarcades i altres tenen llinda una mica treballada i en forma d'arc. Malgrat que tot el conjunt resulta força normal i senzill, la façana de la masia ens presenta unes solucions molt interessants. És una composició simètrica i compensada quant a la distribució dels elements que la conformen. D'una banda, a la part inferior, hi tenim una arcada, a mode de porxo, formada per un arc apuntat de carreus ben escairats. A l'interior del porxo, s'hi troba una escala, de pocs esgraons, que dona accés a l'habitatge i, a mà dreta hi queda l'espai d'aixopluc per a les eines del camp, carros, etc. A la part superior, sobre l'arcada, s'hi obren dues obertures rectangulars separades per un pilar. És a dir, s'hi ha practicat un element badiu on emmagatzemar els farratges. La combinació porxo-paller és molt típica de la zona de Banyoles.

## Història

És una masia que pertanyia a Guèmol, petit nucli de població ja existent a l'època medieval, a més a més de la vila Vella i Nova.
Els veïns de Guèmol van denunciar el novembre de 2024 l'estat d'abandonament d'aquest edifici datat dels segles XIII i XIV, malgrat estar protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Referències

* 1 2 «Can Cisó de Guèmol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2017].
* ↑ Ros, Gemma Busquets. «Els veïns denuncien l'estat de Can Cisó i que s'hi especula». [Consulta: 2 novembre 2024].
# Ca l'Ameller

Ca l'Ameller és una obra de Banyoles (Pla de l'Estany) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Gran casal format actualment per tres cossos i una gran terrassa que s'estén a tot el llarg del primer pis de la façana oest. Tots tres cossos tenen la coberta de teula àrab a dues vessants, un altre cos, situat a l'est posterior als tres esmentats presenta coberta de teula a una sola vessant. Es desenvolupa en planta baixa i pis excepte el cos central, que presenta una tercera planta amb tres badius que corresponen a les típiques golfes. La majoria d'obertures són emmarcades amb carreus de pedra a la façana sud. La llinda del portal d'entrada té la forma d'arc carpanell lleugerament rebaixat.

## Història

Casa pairal d'una notable família de tradició liberal que compta entre els seus avantpassats figures de gran relleu polític i militar. Entre els seus murs es poden observar restes de l'antic mas d'en Peraseca (segle XIII) i sobretot de les reformes posteriors de finals del segle xviii, que fou adquirida l'any 1765 per Francesc Ameller. Les reformes efectuades als segles XIX i XX es deuen als atacs napoleònics del 1809 i d'unes partides navarreses el 1835 que la van deixar molt destrossada. De l'antiga casa, només en queda l'estructura d'un antic molí, el molí d'en Peraseca. Segons el propietari es tenen notícies d'aquest molí des de l'època medieval.
A la finca es practicà el monocultiu destinat a la fabricació de teles amb indústria pròpia.

## Referències

* 1 2 3 «Ca l'Ameller». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2017].
# Andrey Amador Bikkazakova

Andrey Amador Bikkazakova (San José, 29 d'agost de 1986) és un ciclista costa-riqueny, professional des del 2009 fins al 2024. El seu darrer equip fou l'EF Education-EasyPost.
En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa al Giro d'Itàlia de 2012.

## Biografia

Andrey Amador fitxà pel Caisse d'Epargne el 2009. A finals de 2010 fou víctima d'una agressió per part d'uns delinqüents mentre entrenava a Costa Rica que l'obligà a endarrerir l'inici de la temporada. Poc després una caiguda patida durant la disputa de la primera etapa de la Volta a Astúries li provocà una fractura de clavícula, que l'obligà a perdre's el Giro d'Itàlia pel qual havia estat presseleccionat pel seu equip.
La seva primera victòria com a professional arriba el 2012, en la 14 etapa del Giro d'Itàlia amb final a Cervinia, en què s'imposà a l'esprint als seus dos companys d'escapada, Jan Bárta i Alessandro de Marchi. Aquesta era la primera victòria d'un ciclista costa-riqueny al Giro d'Itàlia.

## Palmarès

* 2007
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Navarra
** Vencedor de dues etapes a la Volta a Goierri
** 1r a la Setmana Aragonesa
* 2008
** 1r a la Baiona-Pamplona
** 1r a la Bidasoa Itzulia
** 1r a la Pujada a Gorla
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Avenir
* 2012
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 2018
** 1r a la Klasika Primavera

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2010. 41è de la classificació general
* 2012. 29è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 2014. 110è de la classificació general
* 2015. 4t de la classificació general
* 2016. 8è de la classificació general. Porta el Mallot rosa durant una etapa
* 2017. 18è de la classificació general
* 2019. 39è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2011. 166è de la classificació general
* 2013. 54è de la classificació general
* 2017. 87è de la classificació general
* 2018. 50è de la classificació general
* 2019. 55è de la classificació general
* 2020. 77è de la classificació general
* 2023. 110è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2014. 30è de la classificació general
* 2015. 40è de la classificació general
* 2018. 93è de la classificació general
* 2020. 52è de la classificació general

## Vegeu també

* Club Ciclista Galibier

## Referències

* ↑ «Así anunció Andrey Amador su retiro del ciclismo profesional» (en castellà). telediario, 20-11-2024. [Consulta: 21 novembre 2024].
* ↑ «EF Education–EasyPost». UCI. [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ «OurTeam». EF Education-EasyPost. [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ «Andrey Amador se recupera del ataque de unos desconocidos» (en castellà). Marca, 03-01-2011. [Consulta: 30 maig 2012].
* ↑ «Una caída deja a Amador sin Giro de Italia» (en castellà). Marca, 28-04-2011. [Consulta: 30 maig 2012].
* ↑ «La preselección del Movistar para el Giro» (en castellà). Marca, 11-04-2011. [Consulta: 30 maig 2012].
* ↑ «Un 'tico' para la historia» (en castellà). Marca, 20-05-2012. [Consulta: 30 maig 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a procyclingstats.com
# Can Congost

Can Congost és una masia de Camós (Pla de l'Estany) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Masia de planta irregular amb un gran nombre d'ampliacions i cossos afegits. El cos principal estaria format per tres crugies amb teulat a dues aigües. Al centre de la façana principal hi ha un arc de mig punt, actualment tapiat. Damunt té un gran badiu que segueix l'eix de simetria del carener amb un pilar central. Part de la coberta es recolza sobre pilars. Al lateral de la façana hi ha una porta rectangular amb llinda monolítica, amb una interessant inscripció de 1776. La majoria de les obertures són de llinda de pedra. El parament és molt divers, carreus ben treballats als angles, pedres amb morter de calç, lloses de pedres i restes d'un antic arrebossat. A l'era de la casa hi ha una cabana.

## Història

Mn. Constans cita un document de l'any 1275 que parla de Mas Congost. Un altre document de l'any 1367 cita un tal Joan de Congost-Damont de Sant Vicenç de Camós. L'any 1862, Francesc Congost, juntament amb cinc persones més, es repartiren la possessió de més de la meitat de les terres de Camós. En una llinda de la porta de la masia trobem aquesta inscripció "POSSEIDORS DESTA RECORDEUS DE LES ANIMAS DELS PASSATS JOSE CONGOST ME FECIT LO DIA 20 DE ABRIL DEL ANY 1776 CAMOS".

## Referències

* 1 2 «Can Congost». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2017].
# Copa serbo-montenegrina de futbol

La copa serbo-montenegrina de futbol fou la segona competició futbolística de l'antic estat de Sèrbia i Montenegro.

## Història

Mentre Sèrbia i Montenegro formaven part de la República Federal Socialista de Iugoslàvia, els clubs d'aquestes dues nacions disputaven a la copa iugoslava de futbol. Quan es produí la dissolució de l'antic estat l'any 1992, es creà la República Federal de Iugoslàvia, formada únicament per Sèrbia i Montenegro. La copa de futbol mantingué el nom (Copa de Iugoslàvia), tot i que en realitat es tractava de la copa de futbol de Sèrbia i Montenegro. Finalment, l'any 2003, Iugoslàvia passà a anomenar-se Sèrbia i Montenegro, nom que també fou adoptat per la copa. L'any 2006 aquesta competició cessà les seves activitats, creant-se dues noves competicions, la copa sèrbia de futbol i la copa montenegrina de futbol, seguint la declaració d'independència de Montenegro.

## Historial

Font:

### Copa de la República Federal de Iugoslàvia

| Temporada | Campió | Resultat | Finalista |
| 1992 | FK Partizan (1) | 1-0, 2-2 | Estrella Roja |
| 1993 | Estrella Roja (1) | 0-1, 1-0 (5-4 p) | FK Partizan |
| 1994 | FK Partizan (2) | 3-2, 6-1 | FK Spartak Subotica |
| 1995 | Estrella Roja (2) | 4-0, 0-0 | FK Obilic |
| 1996 | Estrella Roja (3) | 3-0, 3-1 | FK Partizan |
| 1997 | Estrella Roja (4) | 0-0, 1-0 | FK Vojvodina Novi Sad |
| 1998 | FK Partizan (3) | 0-0, 2-0 | FK Obilic |
| 1999 | Estrella Roja (5) | 4-2 | FK Partizan |
| 2000 | Estrella Roja (6) | 4-0 | FK Napredak Krusevac |
| 2001 | FK Partizan (4) | 1-0 | Estrella Roja |
| 2002 | Estrella Roja (7) | 1-0 | FK Sartid |

### Copa de Sèrbia i Montenegro

| Temporada | Campió | Resultat | Finalista |
| 2003 | FK Sartid (1) | 1-0 (prò.) | Estrella Roja |
| 2004 | Estrella Roja (8) | 1-0 | Buducnost Banacki Dvor |
| 2005 | Zeleznik Belgrad (1) | 1-0 | Estrella Roja |
| 2006 | Estrella Roja (9) | 4-2 (prò.) | OFK Beograd |

## Palmarès

| Club | Regió | Campionats | Edicions |
| Estrella Roja de Belgrad | Sèrbia | 9 | 1993, 1995, 1996, 1997, 1999, 2000, 2002, 2004, 2006 |
| FK Partizan de Belgrad | Sèrbia | 4 | 1992, 1994, 1998, 2001 |
| FK Sartid Smederevo | Sèrbia | 1 | 2003 |
| FK Železnik Belgrad | Sèrbia | 1 | 2005 |
* 1 2 Algunes fonts consideren l'edició de 1992 con la darrera edició de la Copa de la República Federal Socialista de Iugoslàvia, doncs la República Federal de Iugoslàvia no es creà fins al 27 d'abril de 1992, però, a la pràctica, els clubs croats i eslovens no hi participaren i el Željezničar bosni abandonà la competició a semifinals.

## Referències

* ↑ «Serbia (and Montenegro) since 1991 - Cup Finals». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2024].

## Vegeu també

* copa sèrbia de futbol
* copa montenegrina de futbol
* copa iugoslava de futbol
# Cases del torrent del Merler

Les Cases del torrent del Merler és un conjunt d'edificis de Crespià (Pla de l'Estany) que estan protegits com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Conjunt d'edificacions que conformen un interessant espai urbà, emplaçades a banda i banda del torrent Merlé, compreses entre el rentador públic i la intersecció del torrent amb la carretera. El conjunt és fruit de l'ordenació tradicional al llarg de dit torrent i conforma un passeig amb pas o als dos costats del llit del torrent, amb un encadenat de placetes i petits ponts. Les façanes del carrer estan conformades per habitatges unifamiliars entre mitgeres, amb parets de maçoneria, obertures emmarcades per carreus i alguns balcons amb llosana de pedra motllurada i barana de barrots metàl·lics. Les construccions són de planta baixa, més dues plantes i tenen la coberta de teula àrab a dues vessants amb carener paral·lel al carrer.

## Història

Moltes cases presenten l'any de construcció a la llinda de la porta. A la banda sud del torrent es troben els edificis més antics i representatius del conjunt, com són l'edifici de l'antic hospital i capella annexa, dedicada a Santa Llúcia, aquest edifici ha estat recentment rehabilitat com a seu de l'Ajuntament, dispensari i casal del poble. Prop d'aquest hi ha la casa pairal de Can Porcioles, amb un porxo sobre el carrer.
A les llindes s'observen els següents anys: nº14, 1614; nº18, 1801 (reforma); nº17, 1634 (Can Porcioles); nº15, 1753 "Francisco Grau Porcioles"; nº11, 1768; dovelles de la Capella de Santa Llúcia, 1626. En dues cases properes a la carretera hi ha els anys 1798 i 1821.

## Referències

* 1 2 3 «Cases del torrent del Merler». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2017].
# Mosoll

Mosoll és una entitat de població del municipi cerdà de Das; fins al 1859 el poble formava part del municipi d’Urtx. Està situada a 1.165 m d'alçària. El 2005 tenia 10 habitants.

## Llocs d'interès

* Església romànica de Santa Maria de Mosoll, que va ser possessió del monestir del Canigó.

## Referències

* 1 2 «Mosoll | enciclopedia.cat». [Consulta: 7 desembre 2024].
# Can Malràs

Can Malràs és una masia de Massanes (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia aïllada situada al barri Marquès, dins el municipi de Massanes.
L'edifici consta de planta baixa i pis, i està cobert per una teulada a doble vessant desaiguada a les façanesa principal i posterior.
Totes les obertures de l'edifici tenen llinda monolítica, brancals de carreus de pedra, i en el cas de les finestres també ampit de pedra.
Els murs són de maçoneria.
Tot l'edifici es troba protegit per un tancat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Malràs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Museu d'Art Espanyol Contemporani

El Museu d'Art Espanyol Contemporani és un museu d'art contemporani de la Fundació March a Palma.
S'hi poden trobar moviments de la segona meitat del segle XX com l'abstracció geomètrica, l'informalisme o el realisme màgic. El museu exposa obres del fons de la fundació que inclouen obres de Juan Gris, Eduardo Chillida, Joan Miró, Antoni Tàpies, Julio González o Salvador Dalí. El 1999 presentà l'exposició Miquel Barceló: Ceràmiques 1995-1998.
El museu es troba a al carrer de sant Miquel de Palma en un casal anomenat Can Gallard des Canyar. Aquesta casa senyorial data del segle XVII, però fou reformada el segle XVIII, mitjan segle XIX i 1897. El 1916 fou adquirida per Joan March Ordinas, que hi viví fins al 1926, quan es convertí en la primera seu de la Banca March. La darrera reforma de l'edifici fou entre el 2002 i el 2003 i s'inaugurà amb l'estrena d'una exposició sobre Picasso.

## Referències

* 1 2 3 «El Museu d'Art Espanyol Contemporani abrirá el 24 de marzo tras su reforma» (en castellà), 28-02-2003. [Consulta: 20 abril 2024].
* ↑ «Barceló, a la Fundació March». El Temps, 15-06-1999. [Consulta: 20 abril 2024].
* 1 2 «El edificio del Museu Fundación Juan March | Fundación Juan March» (en castellà). [Consulta: 20 abril 2024].

## Bibliografia

* Museu d'Art Espanyol Contemporani. Museu d'Art Espanyol Contemporani, Palma de Mallorca. Madrid: Fundación Juan March, 2003. ISBN 978-84-7075-504-0.

## Enllaços externs

* Museu d'Art Espanyol Contemporani - Lloc web oficial
# Jean Prestet

Jean Prestet (Chalon-sur-Saône, 1648 - Marines, 8 de juny de 1690) va ser un matemàtic francès.
D'origen humil, nascut a Chalon-sur-Saône, va marxar a París per a servir a la congregació de l'Oratori de Jesús. Aquí va conèixer Nicolas Malebranche, qui el va convertir en el seu servent, deixeble i secretari. Entre 1675 i 1680 va abandonar les matemàtiques per a preparar-se per al sacerdoci.
El 1680 va ser nomenat professor de matemàtiques de la universitat de Nantes, però va poder ocupar la plaça per l'oposició dels jesuïtes i es va passar un any al College de Saumur. Els anys següents va ser professor de la universitat d'Angers, fins al 1685 en que va retornar a París sense abandonar els seus deures religiosos. Aquests deures el va fer abandonar la ciutat i va morir a Marines (Val-d'Oise) el 1690.
Prestet va ser l'autor de dos llibres de matemàtiques: Elemens de mathémaiques (1675) i Nouveaux elemens de mathémaiques (1689), tots dos publicats de forma anònima, de tal forma que el primer de ells va ser atribuït a Malebranche. En ells defensa les matemàtiques perquè tenen la virtut d'estructurar el pensament.

## Referències

* ↑ Robinet, 1960, p. 95.
* ↑ Robinet, 1960, p. 96.
* ↑ Robinet, 1960, p. 97.
* ↑ Goldstein, 2024, p. 398.
* ↑ Robinet, 1960, p. 98.
* ↑ Goldstein, 2024, p. 402.
* ↑ Asselah, 2011, p. 9.

## Bibliografia

* Asselah, Katia «Jean Prestet : algèbre et combinatoire dans la résolution des équations» (en francès). Bollettino di storia delle scienze matematiche, Vol. 31, Num. 1, 2011, pàg. 9-34. DOI: 10.1400/171693. ISSN: 1724-1650.
* Goldstein, Catherine. «Jean Prestet's Éléments des Mathématiques: A Cartesian textbook by a Cartesian Author?». A: Philip Beeley, Ciarán Mac an Bhaird (eds.). Mathematical Book Histories: Printing, Provenance, and Practices of Reading (en anglès). Springer, 2024, p. 389-428. ISBN 978-3-031-32610-3.
* Robinet, André «Jean Prestet ou la bonne foi cartésienne (1648-1691)» (en francès). Revue d'histoire des sciences et de leurs applications, Vol. 13, Num. 2, 1960, pàg. 95-104. DOI: 10.3406/rhs.1960.3805. ISSN: 0048-7996.

## Enllaços externs

* Swetz, Frank J. «Mathematical Treasure: Jean Prestet’s Elemens des mathematiques» (en anglès). Mathematical Association of America, 2016. [Consulta: 1r novembre 2024].
# Soledad Nuñez Ramos

Soledad Nuñez (Badajoz, 1957) és una economista espanyola, actual subgovernadora del Banc d'Espanya des de setembre de 2024.
Llicenciada en econòmiques per la Universidad Complutense, el 1986 es va doctorar en economia a la Universitat de Minnesota. Ha treballat com a economista al Banc d'Espanya durant més de 20 anys.
El 2004, durant l'etapa del Govern de Jose Luís Rodríguez Zapatero, fou nomenada directora general de política econòmica de l'Oficina Econòmica de Presidència del Govern, càrrec que mantindria fina a 2005. El mateix any fou nomenada directora del Tresor públic. En l'etapa de la Crisi financera de 2008 va treballar en l'adaptació de les posteriors regulacions financeres. Va mantenir el càrrec fins al 2011. El 2015 fou nomenada consellera del Banco de Madrid.
El 2018 Nadia Calviño la va nomenar consellera del Banc d'Espanya, on també ha format part de la seva comissió executiva.
El setembre de 2024 fou nomenada subgovernadora del Banc, en el marc d'una renovació de la cúpula de l'organització, en què van nomenar president a José Luis Escrivá. Nuñez va substituir al càrrec a Margarita Delgado. El seu nom ja havia sonat pel mateix càrrec el 2012, durant la presidència de Luís María Linde, a proposta del PSOE, però llavors el PP ho va declinar. Finalment ocuparia el càrrec Fernando Restoy Lozano.
Al llarg de la seva trajectòria ha fet de professora a la Universitat Complutense, la Universitat de Minnesota i a la IE University.

## Referències

* 1 2 3 Maqueda, Antonio. «El Gobierno nombra a Soledad Núñez subgobernadora del Banco de España» (en castellà), 10-09-2024. [Consulta: 11 setembre 2024].
* 1 2 «El Gobierno nombra a Soledad Núñez Ramos, subgobernadora del Banco de España y a Lucía Rodríguez y Jordi Pons Novell, consejeros» (en castellà). Gobierno de España, 10-09-2024. [Consulta: 11 setembre 2024].
* 1 2 3 4 5 6 Press, Europa. «El Gobierno nombra a Soledad Núñez nueva subgobernadora del Banco de España», 10-09-2024. [Consulta: 11 setembre 2024].
* ↑ EFE, RTVE es /. «El Gobierno nombra a Soledad Núñez nueva subgobernadora del Banco de España» (en castellà), 10-09-2024. [Consulta: 11 setembre 2024].