OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Catedral de Trani

La catedral de Trani és una església romànica construïda devora la mar, molt a prop del port. És un dels edificis més importants de la ciutat i una de les imatges més conegudes de la Pulla a Itàlia.
La construcció va començar el 1097 i va continuar fins 1142-43. Es va construir amb pedra de tova calcària sobre les ruïnes de l'església de Santa Maria della Scala.
Respecte a l'exterior, la Catedral té una façana que s'assembla a la de Pisa, amb una rosassa i una escala de doble rampa que condueix al portal de bronze, creat per l'escultor Barisano da Trani l'any 1180, mentre que un campanar domina l'edifici.
Per al campanar de 60 m es va fer ús, a sota, d'arcs ogivals, fet inusual en termes arquitectònics, però que li dona us aspecte més lleuger.
L'interior, amb una decoració sòbria, té tres naus i tres absis semicirculars. Una sèrie de dobles columnes separen la nau central de les dues laterals. Des de l'interior es pot accedir a una primera cripta, on hi ha l'església de Santa Maria que conserva parts del pis original fet de mosaic.
Una escala condueix a la segona cripta, dedicada a Sant Nicola Pellegrino (Sant Nicolàs Pelegrí), on es conserven les restes del sant. Al nivell inferior hi ha l'hipogeu de San Leucio, que s'estén per sota del nivell del mar.

## Referències

* ↑ Stefania Mola. «Trani: la Cattedrale» (en italià). Mondi medievali. [Consulta: 8 novembre 2017].
* ↑ «Trani's Cathedral of San Nicola Pellegrino» (en italià). viaggiareinpuglia.it. [Consulta: 8 novembre 2017].
# Txomin Badiola

Txomin Badiola (Bilbao, Biscaia, 1957), és un escultor basc.
Llicenciat en Belles Arts per la Universitat del País Basc, on va exercir com a professor entre 1982-1988. És a més un dels fundadors de l'Associació d'Artistes Bascos. L'any 1988 va ser comissari de la mostra antològica Oteiza: Propòsit experimental, organitzada per la Fundació la Caixa i realitzada a Madrid, Bilbao i Barcelona, posteriorment al costat de Margit Rowell va ser també comissari de l'exposició Oteiza. Mite i Modernitat per al Museu Guggenhein a Bilbao 2004 i Nova York 2005 i per al MNCARS a Madrid 2005. El 1989 es trasllada a Londres i seguidament el 1990 a Nova York per centrar-se en la seva carrera artística fins a l'any 1998 quan torna a Bilbao. Realitza també una tasca formativa juntament Angel Bados en dos tallers organitzats pel centre d'art Arteleku el 1995 i 1997 i el projecte Primer Proforma 2010 amb els artistes Sergio Prego i Jon Mikel Euba, organitzat pel MUSAC.
Els seus primers treballs poden ser adscrits al moviment minimalista, centrat en el mitjà de la pintura. Posteriorment comença a treballar l'escultura amb un caràcter constructiu relacionat amb dos artistes de referència en els artistes bascos d'aquest moment com són Joseph Beuys i Jorge Oteiza. Durant la seva estada als Estats Units la seva obra evoluciona unint diferents llenguatges, amb una voluntat més narrativa utilitzant diferents suports i mitjans expressius.

## Referències

* ↑ Malas Formas. Txomin Badiola 1990-2002, Fundación Museo de Bellas Artes de Bilbao / Bilboko Arte Eder Museoa Fundazioa, (2002). ISBN 84-87184-71-5 DL: BI-2772-02
* ↑ La forme qui pense. / The thinkin form. Txomin Badiola 96-06, Musée d'art moderne, Saint-Etienne Métropole, (2007), catálogo ISBN 978-2-35145-047-5

## Enllaços externs

* Perfil a Artfcats
* Biografia a Hamaca
# Serguei Bulgàkov

Serguei Nikolàievitx Bulgàkov, rus: Сергей Николаевич Булгаков, (1871, Livni - 12 de juliol, de 1944, París) fou un teòleg ortodox rus, filòsof i economista.

## Biografia

Bulgakov va néixer en un família ortodoxa a la ciutat de Livni, a l'óblast d'Oriol el juny de 1871. Va estudiar al seminari d'Oriol, més tard a Ielets. El 1894 es graduava de la Facultat de Dret de la Universitat de Moscou, on havia iniciat un estudi d'economia política. S'interessà pel marxisme i participà en el moviment del marxisme legal. Acabà convençut de la impotència d'aquesta teoria, i sota la influència de les obres de pensadors religiosos russos (Lev Tolstoi, Fiódor Dostoievski, Vladímir Soloviov, etc.), així com durant les trobades i debats amb el mateix Tolstoi, reprengué les seves creences religioses en una evolució que reflectí al llibre Serguei Bulgàkov, del marxisme a l'idealisme, 1903.
Tal evolució, pròpia de la intelligentsia russa de l'època, el convertí en un dels seus principals ideòlegs. Fou un important contribuïdor als llibres Els problemes del liberalisme (1902), Vekhi, Problemes de religió, Sobre Vladímir Soloviov, Sobre la religió de Lev Tolstoi, La religió de la Societat Filosòfica de Soloviov. Va participar en els diaris Nova Via (Новый Путь) i Qüestions de Vida (Вопросы Жизни). Dirigí l'editora La via (1911-1917), on s'editaren obres importants de la teologia ortodoxa contemporània.
El 1906 fou elegit a la Duma com a socialista cristià independent. Publicà les destacades monografies Filosofia de l'economia (Философия хозяйства, 1912) i La llum sense ocàs (Свет Невечерний,1917), on oferí el seu primer ensenyament basat en la combinació de la sofiologia de Vladímir Soloviov i Pàvel Florenski, les obres posteriors de Schelling, i les seves pròpies idees basades en la intuïció sobre la fe ortodoxa.
Fou ordenat al sacerdot el 1918, aconseguint prominència en cercles d'església. Participà en el concili (sobor) de l'Església Ortodoxa Russa que elegí el patriarca Tíkhon de Moscou. Bulgàkov rebutjà la Revolució d'octubre i respongué amb Sobre el tiberi dels déus (На пиру богов, 1918), un llibre similar a les Tres converses de Vladímir Soloviov.
Durant la Guerra Civil Russa romangué a Crimea, on treballà en el camp de la filosofia. Escrigué Filosofia del nom (Философия имени, 1920) i Tragèdia de la filosofia (Трагедия философии, 1920) on revisava la relació entre la filosofia i el dogmatisme. Concloïa que les visió cristiana només es pot expressar mitjançant la teologia dogmàtica, disciplina a la qual foren lleials les seves obres posteriors.
El 30 de desembre de 1922, el govern bolxevic expulsava uns 160 intel·lectuals prominents en l'anomenat Vaixell dels filòsofs, entre els quals Bulgàkov, Nikolai Berdiàiev i Ivan Ilín
El maig de 1923 es convertia en professor de Dret Canònic i Teologia a la facultat de dret de l'Institut de Recerca Rus a Praga. El 1925 col·laborà a fundar l'Institut de teologia ortodoxa Saint-Serge a París, d'on fou cap i professor de Teologia dogmàtica fins a la seva mort per càncer de gola el 12 de juliol de 1944.
# Joventuts Llibertàries de Catalunya

Joventuts Llibertàries de Catalunya (JLC) fou una organització juvenil anarquista creada a Barcelona el 1934, com una associació clandestina. Fou creada a conseqüència del fet que el 1932, els grups de joventuts llibertàries del Principat criticaren la Federació Ibèrica de Joventuts Llibertàries perquè dificultava l'ingrés dels joves dins la FAI. S'hi incorporaren, però, el novembre del 1936. El primer secretari general fou Fidel Miró, substituït per Alfred Martínez, mort durant els fets de maig del 1937; també hi tingueren un paper destacat Armand del Moral i Josep Peirats Valls.
Durant la guerra civil espanyola experimentaren un fort creixement: entre 30.000 i 34.000 afiliats al principi del 1937. Malgrat haver constituït pel novembre del 1936 un comitè d'enllaç amb les Joventuts Socialistes Unificades de Catalunya (JSUC), foren especialment crítiques respecte a la col·laboració amb el PSUC. Pel febrer del 1937 signaren amb la Joventut Comunista Ibèrica (del Partit Obrer d'Unificació Marxista (POUM)) i altres grups menors un Front de la Joventut Revolucionària, però després de la seva pèrdua d'influència pels fets de maig del 1937, finalment hagueren d'acceptar l'Aliança Nacional de la Joventut Antifeixista l'abril del 1938. El seu òrgan de premsa fou Ruta (1936-1938), dirigit per Santana Calero.

## Referències

* 1 2 3 «Joventuts Llibertàries de Catalunya». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «En guàrdia! - Les Joventuts Llibertàries de Catalunya», Capítol 823 del programa En guàrdia! de 3Cat, 14/03/2021, 54 minuts.

## Bibliografia

Per a saber-ne més:
* Garangou i Tarrés, Sònia: Les Joventuts Llibertàries a Catalunya. Origen, Estructura i Context (1932-1939). Maçanet de la Selva: Editorial Gregal, 2017, 426 pàgines. ISBN 9788417082321, ISBN 8417082328
* Garangou i Tarrés, Sònia: Les Joventuts Llibertàries a Catalunya. Origen, Estructura i Context (1932-1939), tesi doctoral, Universitat de Barcelona, defensat el 27-01-2016, 556 pàgines.

## Vegeu també

* Federació Anarquista Ibèrica - FAI
* Confederació Nacional del Treball - CNT
* Unió General de Treballadors - UGT
* Partit Socialista Unificat de Catalunya - PSUC
* Federació Ibèrica de Joventuts Llibertàries (FIJL)

## Enllaços externs

* «En guàrdia! - Les Joventuts Llibertàries de Catalunya», Capítol 823 del programa En guàrdia! de 3Cat, 14/03/2021, 54 minuts.
* Garangou i Tarrés, Sònia: Les Joventuts Llibertàries a Catalunya. Origen, Estructura i Context (1932-1939), tesi doctoral, Universitat de Barcelona, defensat el 27-01-2016, 556 pàgines.
# Font del Frare Pau

La font del Frare Pau és una font situada al torrent de les Valls, al terme municipal d'Olesa de Montserrat, en una esplanada amb pollancres. El seu cabal és de 12m3 diaris de mitjana, amb força variacions depenent de l'estació de l'any. Segons estudis geològics la font del Frare Pau és de peudemont quaternari, formada per una unitat impermeable de llicorelles paleozoiques. L'aqüífer prové tant d'aigua de pluja com d'altres aqüífers paleozoics i miocènics. A la bassa de la font s'hi poden trobar salamandres.
Es tracta d'una de les fonts més populars d'Olesa de Montserrat fins a principis del segle xx. El nom de la font prové probablement de la devoció que molts olesans, que feien promeses i es vestien durant un temps com a frares, de manera que, encara que no fossin religiosos moltes vegades rebien igualment la denominació de frare.

## Referències

* ↑ Guillamon i Casanovas, Miquel. L'aigua. Patrimoni d'Olesa de Montserrat. Comunitat Minera Olesana SCCL, juny 2015.
* ↑ Cerdeira i Ribot, Jordi. Els vertebrats a Olesa de Montserrat. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2001. ISBN 8484152863.
* ↑ Hernández i Cardona, Àngel Manuel. Escarxols i paparotes. Amics de Sant Salvador de les Espases, 1997.
# Hoquei sobre gel als Jocs Olímpics d'hivern de 2010

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 celebrats a la ciutat de Vancouver (Canadà) es disputaren dues proves d'hoquei sobre gel, una en categoria masculina i una altra en categoria femenina. La competició tingué lloc entre els dies 13 i 28 de febrer de 2010 a les instal·lacions del Canada Hockey Place i l'UBC Winter Sports Centre. Hi participaren un total de 420 jugadors, entre ells 260 homes i 160 dones, de 13 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Homes detalls | CanadàPatrice Bergeron Dan Boyle Martin Brodeur Sidney Crosby Drew Doughty Marc-André Fleury Ryan Getzlaf Dany Heatley Jarome Iginla Duncan Keith Roberto Luongo Patrick Marleau Brenden Morrow Rick Nash Scott Niedermayer Corey Perry Chris Pronger Mike Richards Brent Seabrook Eric Staal Joe Thornton Jonathan Toews Shea Weber | Estats UnitsDavid Backes Dustin Brown Ryan Callahan Chris Drury Tim Gleason Erik Johnson Jack Johnson Patrick Kane Ryan Kesler Phil Kessel Jamie Langenbrunner Ryan Malone Ryan Miller Brooks Orpik Zach Parise Joe Pavelski Jonathan Quick Brian Rafalski Bobby Ryan Paul Stastny Ryan Suter Tim Thomas Ryan Whitney | FinlàndiaNiklas Bäckström Valtteri Filppula Niklas Hagman Jarkko Immonen Olli Jokinen Niko Kapanen Miikka Kiprusoff Mikko Koivu Saku Koivu Lasse Kukkonen Jere Lehtinen Sami Lepistö Toni Lydman Antti Miettinen Antero Niittymäki Janne Niskala Ville Peltonen Joni Pitkänen Jarkko Ruutu Tuomo Ruutu Sami Salo Teemu Selänne Kimmo Timonen |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Dones detalls | CanadàMeghan Agosta Gillian Apps Tessa Bonhomme Jennifer Botterill Jayna Hefford Haley Irwin Rebecca Johnston Becky Kellar Gina Kingsbury Charline Labonté Carla MacLeod Meaghan Mikkelson Caroline Ouellette Cherie Piper Marie-Philip Poulin Kim St-Pierre Colleen Sostorics Shannon Szabados Sarah Vaillancourt Catherine Ward Hayley Wickenheiser | Estats UnitsKacey Bellamy Caitlin Cahow Lisa Chesson Julie Chu Natalie Darwitz Meghan Duggan Molly Engstrom Hilary Knight Jocelyne Lamoureux Monique Lamoureux Erika Lawler Gisele Marvin Brianne McLaughlin Jenny Schmidgall-Potter Angela Ruggiero Molly Schaus Kelli Stack Karen Thatcher Jessie Vetter Kerry Weiland Jinelle Zaugg-Siergiej | FinlàndiaAnne Helin Jenni Hiirikoski Venla Hovi Michelle Karvinen Mira Kuisma Emma Laaksonen Rosa Lindstedt Terhi Mertanen Heidi Pelttari Mariia Posa Annina Rajahuhta Karoliina Rantamäki Noora Räty Mari Saarinen Saija Sirviö Nina Tikkinen Minnamari Tuominen Saara Tuominen Linda Välimäki Anna Vanhatalo Marjo Voutilainen |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Canadà | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 2 | Estats Units | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 3 | Finlàndia | 0 | 0 | 2 | 2 |
| Total | Total | 2 | 2 | 2 | 6 |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Ice Hockey at the 2010 Winter Olympics». [Consulta: 30 desembre 2024].
# María Ángeles Leciñena Esteban

María Ángeles Leciñena Esteban (Saragossa, 1954) és una política aragonesa establerta a Eivissa d'ençà 1983. Milita al Partit Socialista de les Illes Balears. Va néixer a Saragossa l'any 1954.
És llicenciada en medicina, especialitzada en medicina familiar i comunitària i també diplomada en magisteri. Ha estat metgessa de l'Hospital de Can Misses d'Eivissa, centre del qual va directora gerenta de 2002 a 2003. Militant del PSOE des de 1996, ha estat diputada al Parlament de les Illes Balears de 1995 a 1999 i, de 1999 a 2002, fou secretària d'organització de la Federació Socialista Pitiüsa.
L'any 2007 va ser nomenada pel president del Govern de les Illes Balears, Francesc Antich, consellera d'Interior de l'executiu balear.

## Referències

* ↑ Pvg. «Ángeles Leciñena, María de los Ángeles». A: Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, s.d.
# Adrien Silva

Adrien Sébastien Perruchet Silva (Angulema, el 15 de març de 1989) conegut com a Adrien Silva és un jugador de futbol portuguès que juga com a centrecampista, i que és conegut per les seves habilitats de regateig i passada.
Actualment milita a l'Al-Wahda de la Lliga dels Emirats Àrabs Units de futbol.

## Referències

* ↑ «Adrien Silva». Sporting CP.
* ↑ Carvalho, Daniel. «Adrien Silva: la nouvelle perle lusitaine» (en francès). Sport Vox, 14-06-2007. Arxivat de l'original el 7 abril 2012.
* ↑ «OFICIAL: Adrien junta-se a Fábio Martins no Al-Wahda» (en portugués). TVI 24, 04-01-2022. [Consulta: 4 gener 2022].
# Consolida orientalis

Consolida orientalis és una espècie de plantes amb flors del gènere dels esperons de la família de les ranunculàcies.

## Descripció

Consolida orientalis és una planta de 20-60 cm d'alçada, simple o ramificada a les parts superiors, tetrorsa i estrigosa a sota, cruixent i pubescent a sobre, alguns pèls amb glàndules, inflats a la base. Les fulles són subglabres, les inferiors es marceixen més aviat, les superiors són sèssils; totes les fulles són multifides, atapeïdes, amb segments lineals a lineal-lanceolats, d'1,5 mm d'ample, ciliades. Els raïms són densos a l'antesi, convertint-se més tard laxa. Les bràctees inferiors estan dividides, les superiors són lineals, senceres, d'entre 5 a 20 mm de llarg. Els pedicels fan de 5 a 40 mm i les bractèoles a prop del cim. Les flors són de color porpra fosc, rosa o blanc. Els seus sèpals fan entre 10 a 12 mm, arrodonits-ovats a el·líptics o lleugerament més estrets, arpes més o menys pubescents. Els esperons fan 10 mm de llarg. Els pètals són trilobulats de 8 a 10 mm de llargada, del mateix color que els sèpals, el lòbul central és ovat a oblongo-ovat, bilobulat, lòbuls laterals lleugerament més curts i arrodonits. Els filaments s'eixamplaven prop de la base, amb pèls a les puntes de les glàndules. Els fol·licles són estrigosos, de 14 a 22 mm, oblongs i cilíndrics amb alguns pèls a les puntes de les glàndules. Els estils fan entre 1,5 a 2 mm. Les llavors fan entre 1,2 a 2 mm, obpiramidals, amb fileres transversals d'escates.
* Imatge de les flors de Consolida orientalis
* Consolida orientalis seca amb les diverses càpsules on contenen les llavors

## Distribució i hàbitat

Consolida orientalis està àmpliament distribuïda des del Mediterrani, Turquia, Caucas, el sud de Sibèria, l'Iran, Afganistan i Pakistan.

## Taxonomia

Consolida orientalis va ser descrita per (J. Gay ex-Des Moul.) Schroed. i publicat a Abhandlungen der Kaiserlich-königlichen Zoologisch-botanischen Gesellschaft in Wien 4(5): 8, a l'any 1909.

### Etimologia

Vegeu:Consolida
orientalis: epítet llatí que significa "peluda".

### Sinonímia

* Delphinium orientale Gay

## Referències

* 1 2 Riedl, Harald; Nasir, Yasin J. «Consolida orientalis» (en anglès). wwww.eFloras.org Flora pf Pakistan p. 67. Viena/Islamabad: Naturhistorisches Museum, Botanische Abteilung i National Herbarium, Pakistan Agricultural Research Council. [Consulta: 4 novembre 2020].
* ↑ Consolida orientalis a Tropicos
* ↑ A Epítets Botànics
# Col·legi de les Mares Escolàpies (Figueres)

Col·legi de les Mares Escolàpies és un edifici del municipi de Figueres (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat al centre històric. Edifici entre mitgeres. La façana està dividida en dos cossos: l'edifici del convent i el del col·legi. El primer, de dos plantes, però de la mateixa alçada que l'escolar, separa els dos nivells per cornisa. A l'inferior trobem la porta d'entrada de doble arc ogival, i en el superior rosassa. Emmarquen aquesta façana pels extrems, dos cossos verticals amb motius decoratius d'inspiració gòtica. L'edifici del col·legi té tres plantes amb finestres rectangulars i nivells fortament diferenciats per cornises. Per sobre del darrer pis, hi ha doble cornisa separada per un fris. I per sobre, definint l'eix central de la façana, un motiu ornamental a manera de timpà.

## Història

1829, arribada a Figueres de les Rvdes. Mares Escolàpies. Després de molts canvis d'allotjament, el 1885 (1 de gener) es posa la primera pedra de l'actual església de les escolàpies a l'antic carrer Perolada, ara Tapis. A la inauguració de l'església, el 1886, va assistir el bisbe Tomàs Sivilla. Actualment: escola privada concertada i confessional que ofereix com un servei a l'educació integral i mitxa de la infància i la joventut (2n. Cicle d'Educació Infantil, Educació Primària i Educació Secundària Obligatòria). Regenta la Titularitat de l'Escola la congregació de Filles de Maria Religioses de les Escoles Pies (Escolàpies).

## Referències

* 1 2 «Col·legi de les Mares Escolàpies». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Casa al carrer Doctor Vidal Geli, 17 (Sant Pere Pescador)

La Casa al carrer Doctor Vidal Geli, 17 és una obra de Sant Pere Pescador (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli urbà de la població de Sant Pere Pescador, al sud de l'antic nucli medieval de la vila.
Edifici entre mitgeres, format per dos cossos adossats, amb un pati a la part posterior. L'edifici principal consta de tres crugies perpendiculars a la façana, amb la coberta a dues vessants. Està distribuït en planta baixa i dos pisos. El cos adossat al sud, de tres plantes també, està retirat de la línia de façana que marca el principal. Totes les obertures de l'edifici són rectangulars i estan emmarcades amb carreus de pedra ben desbastats. A la planta baixa, les llindes són planes, la del portal d'accés gravada amb una inscripció: “DIE 26 APRILLIS HERONIMUS EERREROS ME FECIT ANNO DONI 1672”. Al pis hi ha tres finestres amb els ampits motllurats, probablement restituïdes. A la segona planta hi ha una galeria de tres obertures rectangulars, bastides amb maons, i separades per pilars rectangulars amb capitell motllurat. La façana està rematada amb una cornisa amb voladís. La façana està arrebossada i pintada de dos colors.

## Història

En el nucli antic de Sant Pere Pescador hi ha algunes cases dels segles XVI, XVII i XVIII amb interessants elements arquitectònics. Amb l'acabament de les guerres remences la vila de Sant Pere Pescador s'expandí més enllà del nucli fortificat al centre, on hi havia l'església i la casa Caramany, sobretot vers migdia on es formà un extens barri entre la muralla i el riu. L'habitatge del carrer Dr. Vida Geli 17 és un immoble originari del segle xvii amb reformes posteriors, com ho testimonia la data de 20 de abril de 1672 que s'aprecia inscrita a la llinda de la porta principal.

## Referències

* 1 2 3 «Casa al carrer Doctor Vidal Geli, 17». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 octubre 2017].
# El Muronell (Castellar del Vallès)

El Muronell és una muntanya de 619,9 metres que es troba al municipi de Castellar del Vallès, a la comarca del Vallès Occidental.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Yuzuxiangita

La yuzuxiangita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom en honor de Yu Zuxiang (1930-2019), un eminent mineralogista xinès amb importants contribucions a l'estudis de nous minerals a la Xina.

## Característiques

La yuzuxiangita és un inosilicat de fórmula química Sr₃Fe³⁺(Si₂O₆)₂(OH)·3H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2021, i va ser publicada a la revista internacional Acta Geologica Sinica per Xiangping GU et al. en el mes de desembre de 2024 amb el títol «Yuzuxiangite, Sr₃Fe³⁺(Si₂O₆)₂(OH)·3H₂O: a new inosilicate mineral». Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a la col·lecció mineralògica del Museu Geològic de la Xina, a Beijing (República Popular de la Xina), amb el número de catàleg: m16110, al Museu Mineral de la Universitat d'Arizona, a Tucson (Arizona), amb el número de catàleg: 22692, i al prohecte RRUFF, amb el número de dipòsit: r200008.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Wessels, situada a la localitat de Hotazel, al camp de manganès del Kalahari (Cap Septentrional, Sud-àfrica). Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Yuzuxiangite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 30 març 2022].
* 1 2 Xiangping Gu «於祖相石, Sr3Fe3+(Si2 O6)2(OH)·3H2O：一种链状硅酸盐新矿物». 矿物学报, 44, 5, 05-12-2024, pàg. 630–642. DOI: https://doi.org/10.3724/j.1000-4734.2024.44.065 [Consulta: 5 gener 2025].