OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estramustina

L'estramustina és un medicament que s'utilitza per al tractament del càncer de pròstata. La seva molècula combina una mostassa nornitrogenada amb el estradiol mitjançant una unió carbamat. El seu mecanisme d'acció és doble, ja que té acció citotòxica i també inhibidora de la producció d'hormones masculines.

## Indicacions

Està indicat en el tractament del càncer de pròstata avançat, especialment en els casos de tumors poc diferenciats i quan la malaltia no respon a altres fàrmacs.

## Història

La síntesi química d'Estramustina es remunta al 1997; va ser comercialitzada per primera vegada per Farmitalia-Carlo-Erba, més tard es va convertir en una droga propietat de Pharmacia i ara en Pfizer.

## Mecanisme d'acció

La seva forma d'actuar és doble, d'una banda posseeix una acció antigonadotrofina, de manera que disminueix els nivells circulants de la principal hormona sexual masculina que és la testosterona.
En segon lloc té efecte citotòxic i impedeix la mitosi de les cèl·lules tumorals, interferint amb la formació de microtúbuls en la profase i afavorint la seva degradació en la interfase.

## Efectes secundaris

Els efectes secundaris més importants són: ginecomàstia, impotència, hipertensió arterial, cardiopatia isquèmica, retenció de líquids i insuficiència cardíaca.

## Referències

* 1 2 J. Elks. The Dictionary of Drugs: Chemical Data: Chemical Data, Structures and Bibliographies. Springer, 14 novembre 2014, p. 502–. ISBN 978-1-4757-2085-3.
* ↑ «NXCO O OH - Google Patent Search» (en anglès).
* 1 2 Index Nominum 2000: International Drug Directory. Taylor & Francis, gener 2000, p. 406–. ISBN 978-3-88763-075-1.

## Vegeu també

* Càncer de pròstata
* Prostatectomia

## Enllaços externs

* Onki: Estramustiini
* PubChem: Estramustine (anglès)
# Nervis

Els nervis (en llatí Nervii, en grec antic Νερούιοι o Νερβιοι) eren un poble celta de la Gàl·lia Belga que segons Ptolemeu tenien la capital a Bagacum (Bavay) i Cambrai era dins el seu territori. Tenien al sud als ambians. Depenien dels nervis els grudis (grudii), els levacs (levaci), pleumoxis (pleumoxii) i els geidumnes (geiduni). Malgrat que algunes fonts clàssiques els consideren germànics, o propers a aquesta ètnia, els estudiosos els inclouen entre els celtes basant-se en la toponímia i altres evidències.
No s'ha aportat cap explicació etimològica del seu nom, tret del possible origen llatí (llengua en la qual el mot Neruus i derivats estan relacionats, justament, amb "nervis" i "músculs").

## Història

Quan Juli Cèsar es preparava per marxar contra els confederats belgues l'any 57 aC, va saber que els nervis havien promès aportar cinquanta mil homes per lluitar contra ell, i que eren els més forts i salvatges de tots. Entre els confederats hi havia els atrebats i els viromandus, que eren veïns seus. El cap nervi es deia Boduognatus. Durant l'atac romà les dones i els infants nervis es van posar en seguretat a les maresmes de la costa; a les batalles de l'Axona i Sabis els nervis van perdre molts homes i "la nació i el nom van ser gairebé destruïts" diu Cèsar. Només tres caps ("senadors" en diu Cèsar) van restar vius, de 600 que en tenien al començar la guerra i dels seixanta mil homes que van començar la batalla només en van quedar 500 capaços de portar armes.
Després de la victòria a la batalla del Jeker el 54 aC, Ambiòrix dels eburons va aconseguir el suport dels nervis, i també el dels atuàtucs, ceutrons, grudis, levacs, pleumoxis i geidumnes, per assetjar el campament de Quint Tul·li Ciceró i la seva legió a l'oppidum de Namur, però van ser derrotats pels romans. Els romans van entrar al seu territori el 53 aC, va fer nombrosos presoners impedint qualsevol intent de revolta. El 52 aC els nervis van enviar cinc mil homes al setge d'Alèsia.
Plini el Vell els esmenta com a nervis lliures, el que voldria dir que conservaven el seu propi govern, no pagaven taxes i que la seva submissió era encara incomplerta al seu temps.

## Referències

* ↑ Juli Cèsar, De bello gallico V
* ↑ Smith, William (ed.). «Nervii». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 18 febrer 2021].
Viccionari
# Antoni M. Ballester i Puchalt

Antoni M. Ballester i Puchalt (València, 1830 — Xixona, 1891) va ser un comediògraf i advocat valencià. Va fundar «El Foro Valenciano» i va compondre obres teatrals destacades com El tio Sec i el so Salustiano. Va exercir com a secretari i regidor a l'Ajuntament de València i va desenvolupar un sistema de taquigrafia per a la Societat Econòmica d'Amics del País. A més, va establir una càtedra de declamació l'any 1862.

## Referències

* ↑ «Antoni M. Ballester i Puchalt | enciclopèdia.cat». [Consulta: 2 juny 2020].
* ↑ «Rafael Berenguer Condé | Real Academia de la Historia». [Consulta: 2 juny 2020].
# Abd al-Rahman Munif

Abd al-Rahman Munif (àrab: عَبْدُ الرَّحْمٰن المُنيف) (Amman, 29 de maig de 1933 - Damasc, 24 de gener de 2004) fou un dels més importants novel·listes en llengua àrab del segle xx.

## Biografia

Fill d'una família d'origen saudita, però nascut a Amman, va viure a Bagdad, on era cap de redacció d'una revista especialitzada en temes econòmics. La seva primera obra, Els arbres i l'assassinat de Marzuc, publicada el 1973, va ser molt ben acollida i des d'aleshores es dedicà exclusivament a l'ofici d'escriure, abandonant la seva feina al Ministeri del Petroli a Damasc i traslladant-se a Beirut per treballar-hi com a periodista. Al llarg de la dècada dels 80 es va dedicar exclusivament a la literatura. Entre 1981 i 1986 va viure a l'exili a Boulogne-Billancourt, França. Després es va traslladar amb la seva família a Damasc, Síria, on hi va viure fins a la seva mort.
Ha publicat, entre d'altres, A l'est de la Mediterrània i Història d'una ciutat: una infantesa a Amman.
El 1992 li va ser atorgat el premi literari Soldà Oweis, el més prestigiós de la literatura escrita en àrab.
Gran coneixedor del món de la indústria del petroli, a la seva obra va criticar als empresaris que l'administraven i als polítics a qui servien. Va ser molt conegut i reconegut per les seves paròdies crítiques a les classes dominants de l'Orient mitjà, especialment a les de l'Aràbia Saudita, país que l'any 1999 va censurar la seva pentalogia Múdun al-milh (Ciutats de sal).

## Selecció d'obres

* A l'est de la Mediterrània, publ. en castellà: Munif, Abderrahmán. Luis Miguel Cañada (trad.). Al este del Mediterráneo. Guadarrama: Ediciones del Oriente y del Mediterráneo, 2001, p. 252 (Letras del Oriente y del Mediterráneo). ISBN 8487198740.
* Els Arbres i l'assassinat de Marzuq
* L'Autor i la residència
* Bon temps
* Ciutats de sal: la pèrdua, publ. en castellà: Munif, Abderrahmán. Anna Gil Bardají (trad.). Ciudades de sal: el extravío. [Barcelona]: Belacqva, 2006, p. 682 (La Otra orilla (Belacqva)). ISBN 849632690X.
* Els Finals
* Història d'amor incrèdula
* Història d'una ciutat: una infantesa a Amman, publ. en català: Munif, Abdelrahman. Dolors Cinca (trad.). Història d'una ciutat: una infantesa a Amman. Barcelona: Proa, 1996, p. 286 (A tot vent). ISBN 8482563165.
* El Llaç del temps passat
* Llargues carreres
* Memòria pel futur
* Un Món sense mapes
* La Nostàlgia de l'absència
* Orient mitjà
* Terra de foscor
* Un Viatge de la llum

## Referències

* ↑ Sakkut, Hamdi; Monroe, Roger. The Arabic novel. American Univ in Cairo Press, p. 93. ISBN 9789774245022 [Consulta: 24 febrer 2011].
# Figures (Josep Mompou)

Figures és un dibuix de Josep Mompou i Dencausse. Es tracta d'un carbonet sobre paper, que mesura 34 x 29 cm, de l'any 1937 i conservat al fons del Museu Abelló de Mollet del Vallès i exposat permanentment des del 2007 a L'art modern a la col·lecció Abelló s. XIX-XX. S'hi representen dues figures femenines en un balcó o terrassa, una prenent el sol,asseguda en una butaca, i una noia o nena nua que està dempeus i que mira recolzada a la barana del balcó.
Aquest apunt al natural, el va fer a Suïssa, en plena guerra civil, i quan Mompou s'estava recuperant d'una important operació al pulmó. Les muntanyes de Suïssa van ser el marc geogràfic on Mompou va fer la seva recuperació. L'any 1937, Mompou tornà a recuperar tímidament la seva activitat artística, primer fent dibuixos amb llapis de colors, que després acabarà transformant en pintures a l'oli. En aquest cas és un carbonet sobre paper, que va servir com a esbós preparatori per una obra a l'oli que va fer més tard, El bany de sol. (1938) 81 x 65cm.

## Referències

* ↑ Francesc, Fontbona. Josep Mompou. Barcelona: Editorial Mediterrània, 2000, p. 178.

## Bibliografia

* AAVV. Mompou. Obra social de Caixa Catalunya. Barcelona. 2009
* Fontbona, Francesc. Josep Mompou. Editorial Mediterrània. Barcelona. 2000
* Vídeo on Francesc Fontbona, Membre de l'Institut d'Estudis Catalans, descriu l'obra.
Viccionari
# Vida de família

Vida de família (títol original en castellà: Vida de familia) és una pel·lícula espanyola per a televisió de l'any 2007 dirigida per Llorenç Soler. El guió està escrit per Miquel Peidró i Pedro Uris i ha estat una coproducció de TV3, TVG i Canal Sur. Ha estat doblada al català i emesa per TV3 el 21 de juliol de 2007.

## Trama

La pel·lícula narra la història de Marta, que manté una relació sentimental amb Vanesa, molt més jove que ella. Marta es planteja tenir un fill amb la seva parella, però en el camí per a aconseguir-lo es trobarà amb molts problemes.
Primerament, la negativa de la seva xicota, que no se sent preparada, i la tensió que aquesta negativa causa en la relació. Posteriorment, i una vegada que ambdues estan d'acord, hauran d'enfrontar-se als prejudicis que la societat té respecte a la seva orientació sexual i a les traves que sorgeixen a l'hora tant d'adoptar com de sotmetre's a un procés de fecundació in vitro.

## Repartiment

* Ana Fernández - Marta
* Cristina Brondo - Vanesa
* Ricard Sales
* Miquel García-Borda
* Mercè Sampietro
* Josep Julien
* Fermí Casado
* Isabel Blanco
* Nazaret Jiménez

## Premis

Fou exhibit al Festival Nacional de Pel·lícules i Documentals per a Televisió TV-Màlaga. Ana Fernández va rebre el premi a la millor actriu del IV Festival Internacional de Cinema Gai i Lèsbic d'Eivissa, el Festival del Mar d'Eivissa i Mallorca va obtenir el premi al millor telefilm i a la millor actriu en la fase de Tenerife del III Festival del Sol de les Canàries. També va rebre el premi millor telefilm valencià als XVIII Premis Turia.

## Referències

* 1 2 Vida de familia a esadir.cat
* ↑ El valenciano Llorenç Soler concursa en Málaga con «Vida de familia», Levante-EMV, 4 de maig de 2007
* ↑ ANA FERNÁNDEZ, MILLOR INTÈRPRET, ccma-cat, 20 de juny del 2007
* ↑ "VIDA DE FAMÍLIA" PREMIADA A TENERIFE, ccma.cat, 24 de gener de 2008
* ↑ La "Turia" premia a los realizadores José Luís Cuerda y Javier Feser, y a los actores Carmen Elías y Unax Ugalde, La Vanguardia, 5 de juliol de 2009

## Enllaços externs

* Vida de família a YouTube (fragment)
# Partit de Baviera

El Partit de Baviera (alemany Bayernpartei) és un partit independentista de Baviera (Alemanya) fundat el 1946 per Joseph Baumgartner. Respecte a temes europeus, aposta per una confederació i substituir l'independentisme pel regionalisme. Inicialment fou un partit amb cert ressò (17 escons al Bundestag a les eleccions de 1949), però des d'aleshores ha anat a la baixa.
En ciència el partit de Baviera és programàticament com el Partit Liberal amb marques conservadors en part com a federalista extrema, en part com un cristià conservador Partit descrit. Un dels seus objectius polítics és la possibilitat d'un referèndum sobre la retirada de Baviera des de l'Associació Alemanya de l'estat a més de l'enfortiment dels drets civils i la simplificació de dret tributari.

## Eleccions de Baviera

Intenta ocupar el buit que va deixar el Partit Popular de Baviera. Les primeres eleccions de Baviera a les quals es va presentar foren les de 1950. Aquest cop va ser la tercera força política, amb el 17% dels vots. Fins a 1978 va baixar, i des de llavors mai ha superat l'1% dels vots. Va estar en el Landtag bavarès entre 1950 i 1966.

## Resultats del Partit de Baviera a les eleccions des de 1946

| Wahljahr | Parlament bavarès | Bundestag | Parlament Europeu |
| 2019 | | | 0,9 % |
| 2018 | 1,7% | | |
| 2017 | | 0,8% | |
| 2014 | | | 1,3% |
| 2013 | 2,1% | | |
| 2009 | | | 1,0% |
| 2008 | 1,1% | | |
| 2005 | | 0,5% | |
| 2004 | | | 1,0% |
| 2003 | 0,8% | | |
| 2002 | | 0,1% | |
| 1999 | | | 0,4% |
| 1998 | 0,7% | 0,4% | |
| 1994 | 1,0% | 0,6% | 1,6% |
| 1990 | 0,8% | 0,5% | |
| 1989 | | | 0,8% |
| 1987 | | 0,4% | |
| 1986 | 0,6% | | |
| 1984 | | | 0,6% |
| 1982 | 0,5% | | |
| 1978 | 0,4% | | |
| 1974 | 0,8% | | |
| 1970 | 1,3% | | |
| 1969 | | 0,9% | |
| 1966 | 3,4% | | |
| 1962 | 4,8% | | |
| 1958 | 8,1% | | |
| 1954 | 13,2% | | |
| 1953 | | 9,2% | |
| 1950 | 17,9% | | |
| 1949 | | 20,9% | |

## Vegeu també

* Nacionalisme bavarès
# Francisco Blanco

Francisco Blanco (O Tameirón, A Gudiña, província d'Ourense, 1570 - Nagasaki, Japó, 1597) fou un frare franciscà gallec, mort màrtir. És venerat com a sant per l'Església catòlica.

## Orígens

Va estudiar al col·legi de la Companyia de Jesús de Monterrei, d'on passà al de Salamanca. Va ingressar a l'orde franciscà, fent el noviciat a Villalpando. Volia fer missions i va partir cap a Mèxic, on fou ordenat sacerdot. En 1593 marxà fins a les Filipines, des d'on anà, amb el seu mestre Martín de la Ascensión, a predicar el cristianisme al Japó, on arribaren a mitjan juny de 1596.

## Martiri

Era una època de persecucions als missioners cristians. El 8 de desembre de 1596 els frares franciscans del convent de Meako foren presos i els tallaren part de l'orella esquerra. El 4 de gener de 1597 els feren anar cap a Nagasaki, portant un cartell amb el seu nom, i hi foren presos fins al dia 8, quan el shōgun Toyotomi Hideyoshi va condemnar vint-i-sis cristians (un missioner franciscà mexicà, Felipe de Jesús, cinc d'europeus, entre els quals Francisco Blanco i Martín de la Ascensión, tres jesuïtes (Pau Miki n'era un) i setze terciaris japonesos, tres nens inclosos) a mort per predicar el cristianisme, acte prohibit per les lleis japoneses. Foren escoltats fins al turó de Nishizaka, a la rodalia de Nagasaki. Foren crucificats i travessats amb dues llances cadascú. Molts cristians anaren a veure'n els cadàvers, que romangueren exposats durant molt de temps.

## Veneració

Amb els altres franciscans i terciaris, fou beatificat el 15 de setembre de 1627, i canonitzat per Pius IX el 10 de juny de 1862. La festa conjunta dels Màrtirs del Japó és el 6 de febrer. Se'n conserven relíquies a O Tameirón, i la del seu crani a la casa dels marquesos de Viance a Outarelo (O Barco de Valdeorras).
# Lauenburg d'Elba

Lauenburg d'Elba (en baix alemany Loonborg) és una ciutat de l'estat federal de Slesvig-Holstein a Alemanya. Fins a la llei de l'àrea metropolitana d'Hamburg del 1937 va ser la capital del districte de Herzogtum Lauenburg. Té una superfície de 9,54 km² i comptava l'octubre 2013 amb 11.238 habitants.

## Geografia

Lauenburg es troba al marge dret de l'Elba on hi forma la frontera entre Slesvig-Holstein i la Baixa Saxònia. Els canals Elbe-Lübeck i el Delvenau hi desemboquen a l'Elba.

## Història

El nom prové del castell o burg construït a un lloc estratègic a l'Elba, Lauen és un derivat del nom eslau "Lave" per a l'Elba. Des d'aquest castell, al segle xiii, els ducs de Saxònia-Lauenburg van construir el seu estat.

## Cultura i llocs d'interès

* El centre històric
* La resclosa Palmschleuse al canal de Stecknictz, la resclosa rodona més gran d'Alemanya
* L'església de Maria Magdalena, iniciada el 1220
* El Castell de Lauenburg al Mont del Castell (Schlossberg)
* El Museu de la navegació a l'Elba (Elbschifffahrtsmuseum)
* El vaixell de paletes Kaiser Wilhelm
* El Museu del Molí al Lauenburger Mühle
* Panorama hivernal de Lauenburg i de l'església de Maria Magdalena
* Der Rufer
* La resclosa Palmschleuse

## Ciutats agermanades

* - Dudelange, Luxemburg
* - Manom, França
* - Lębork (Lauenburg in Pommern), Polònia
* - Boizenburg (Mecklenburg-Pomerània Occidental)

## Referències

* ↑ «Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein 3. Quartal 2013 (Població dels municipis de Slesvig-Holstein al tercer trimestre de 2013» (en alemany). Statistische Berichte. Statistisches Amt für Hamburg und Schleswig-Holstein, 2014. [Consulta: 12 juny 2014].
* ↑ «Mühlenmuseum». Arxivat de l'original el 2010-05-03. [Consulta: 27 juny 2011].
# Teresa Broseta Fandos

Teresa Broseta Fandos (València, 1963) és una escriptora valenciana especialitzada en literatura infantil i juvenil. Llicenciada en Ciències de l'Educació per la Universitat de València i en Filologia Hispànica per la UNED. Ha treballat a l'Agència Tributària.
La seua trajectòria literària es va iniciar amb La botiga del Carme (Edicions del Bullent, 2001), obra que li va valdre el Premi Carmesina de narrativa infantil i va marcar l'inici d'una prolífica carrera. Tot i centrar-se principalment en la narrativa per a xiquets en valencià, també ha publicat poesia, teatre, narrativa per a adults i diverses obres en castellà, així com traduccions i relats breus.
Entre les seues obres destacades es troben títols com L'estiu dels pirates (Edicions Bromera, 2003), Berenars amb Cleopatra (Edicions del Bullent, 2004), No puges a l'andana (Edicions Bromera, 2008) i Cor d'elefant (Edicions del Bullent, 2014), finalista del Premi Enric Valor de Narrativa Juvenil i guardonada amb el Premi de la Crítica dels Escriptors Valencians i el Premi Samaruc. Recentment, ha explorat la poesia infantil amb Poesia de nit i de dia (Andana Edicions, 2018), obra reconeguda amb el Premi Fundació Caixa-Cooperativa d’Algemesí.

## Referències

* 1 2 «Biografia de Teresa Broseta al Diccionari d'autors de l'AEPV». Arxivat de l'original el 2010-10-18. [Consulta: 21 gener 2011].
* ↑ Avanzis «Cinta Arasa guanya el 33é Premi Enric Valor». Ajuntament de Picanya.
* ↑ «Teresa Broseta i Gemma Pasqual, Premis Samaruc | Associació d'Escriptors en Llengua Catalana». [Consulta: 15 gener 2020].
* ↑ «Teresa Broseta | llibresvalencians.com». Arxivat de l'original el 2012-03-13. [Consulta: 3 gener 2025].
# Al Cel

Al Cel és un llibre poemes de Jacint Verdaguer escrit el 1896 i publicat pòstumament el 1903. Està format per 35 poemes, dedicatòria i pròleg. És una aproximació al cel des del punt de vista escatològic, teològic i també astronòmic.

## Contingut

El poeta mostra al llibre dades de la ciència astrològica del seu temps al costat d'elements del folklore, de la teologia catòlica, de la pròpia observació, i de fets casolans, tot plegat amb una gran intensitat lírica i mística. El pròleg conté una prosa depurada, musical i suggestiva de la darrera època de l'escriptor.
Segons l'autor cal llegir Al Cel com "la segona part de les Flors del Calvari, germà d'aquelles aspres queixes i fill d'aquelles penes i dolors". No obstant el poeta fa un pas més. Transforma les firugres retòriques sofisticades per mostrar el dolor per un desig d'elevació per sobre de les misèries de la condició humana a través de la poesia i la fe cristiana.
Per a fer-ho, troba solucions estilístiques en els nous corrents poètics de l'època. A Catalunya havia entrat el prerrafaelisme confós amb el decadentisme o el simbolisme. En aquest sentit Verdaguer probablement coneixia textos de Joan Maragall, joves antimodernistes declarats, Raimon Casellas, Rusiñol, Apel·les Mestres, Riquer, Adrià Gual, Massó i Torrents o Emili Guanyavents.
En aquesta renovació estilística del llenguatge poètic destaca també una imatgeria àmplia pròpia del decorativisme amb joes, pedres precioses, flors, fulles, ocells, instruments musicals, estanys o àngels. Per exemple s'ha dit que La nit i el dia recorda les pintures de Rossetti, Gustave Moreau, Burne-Jones, Riquer o Mucha.

## Context

Tot i que es publicà pòstumament, Verdaguer havia deixat el volum perfectament enllestit i apunt de publicar quan va morir, el 1902. L'any següent va aparèixer a la revista “Pèl & Ploma”, i es publicà el 1905. Però havia estat escrit anys abans, el 1896, en el pitjor moment del poeta, quan se sentia traït, ignorat i abandonat per amics i escriptors.
Un dels elements claus en l'inici de la mitificació de Verdaguer va ser la lectura del poema Ales, que és el darrer del llibre Al Cel, el 3 de maig de 1903 a Llotja, segons el costum de llegir composicions dels mestres en gai saber morts durant l'any. També s'hi feren parlaments exalçant la figura de l'escriptor. El poema havia aparegut publicat primer a la premsa, a Pèl & Ploma, i després al volum dels Jocs Florals del 1903. El procés de mitificació o homenatge seguí durant els Jocs Florals de Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 4 «Al Cel». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 5 Bastons Vivanco, 2003.
* ↑ Institut d'Estudis Catalans; Societat Catalana de Llengua i Literatura Joc literari i estratègies de representació: 150 anys dels Jocs Florals de Barcelona / edició a cura de Josep M. Domingo. Institut d'Estudis Catalans, 11 desembre 2012, p. 319–. ISBN 978-84-9965-152-1.

## Bibliografia

* Bastons Vivanco, Carlos. Verdaguer, un genio poético: catálogo de la exposición conmemorativa del centenario de la muerte de Jacint Verdaguer (1902-2002). Barcelona: Biblioteca de Catalunya, 2003. ISBN 978-84-7845-150-0.
# Campionat de la CONCACAF de 1965

El Campionat de la CONCACAF de 1965 va ser la segona edició del campionat de la CONCACAF, el campionat de futbol de seleccions d'Amèrica del Nord i Central (CONCACAF). El torneig va tenir lloc entre el 28 de març i l'11 d'abril de 1965, i hi van participar sis equips.
El torneig es va disputar a Ciutat de Guatemala, la capital del país. Els sis equips van jugar tots contra tots en el sistema de lliga, amb dos punts per victòria i un punt per cada empat. El torneig va ser guanyat per Mèxic.

## Classificació

Font:
Entre el 10 i el 14 de març es va jugar un torneig classificatori a San Salvador entre El Salvador, Nicaragua i Hondures. El Salvador es va classificar com a guanyador d'aquest torneig.
Els altres resultats classificatoris es desconeixen, però se suposa que Guatemala es va classificar com a amfitriona i Costa Rica com a actuals campions.
| Classificat | Equip | Pts | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG |
| 1 | El Salvador | 4 | 2 | 2 | 0 | 0 | 7 | 1 | 6 |
| 2 | Nicaragua | 4 | 2 | 1 | 0 | 1 | 2 | 4 | - 2 |
| 3 | Hondures | 0 | 2 | 0 | 0 | 2 | 1 | 5 | -4 |
| El Salvador | 4 – 0 | Nicaragua |
San Salvador, El Salvador
| Nicaragua | 2 – 0 | Hondures |
San Salvador, El Salvador
| El Salvador | 3 – 1 | Hondures |
San Salvador, El Salvador

## Resultats

| Rank | Team | Pts | Pld | W | D | L | GF | GA | GD |
| 1 | Mèxic | 9 | 5 | 4 | 1 | 0 | 13 | 2 | 11 |
| 2 | Guatemala | 7 | 5 | 3 | 1 | 1 | 11 | 5 | 6 |
| 3 | Costa Rica | 6 | 5 | 2 | 2 | 1 | 11 | 4 | 7 |
| 4 | El Salvador | 5 | 5 | 2 | 1 | 2 | 7 | 9 | -2 |
| 5 | Antilles Neerlandeses | 2 | 5 | 0 | 2 | 3 | 4 | 16 | -12 |
| 6 | Haití | 1 | 5 | 0 | 1 | 4 | 3 | 13 | -10 |
| Guatemala | 0 – 0 | Costa Rica |
Ciutat de Guatemala, Guatemala
| Mèxic | 2 – 1 | El Salvador |
Ciutat de Guatemala, Guatemala
| Antilles Neerlandeses | 1 – 1 | Haití |
Ciutat de Guatemala, Guatemala
| Costa Rica | 1 – 2 | El Salvador |
Ciutat de Guatemala, Guatemala
| Guatemala | 3 – 0 | Haití |
Ciutat de Guatemala, Guatemala
| Mèxic | 5 – 0 | Antilles Neerlandeses |
Ciutat de Guatemala, Guatemala
| Costa Rica | 6 – 0 | Antilles Neerlandeses |
Ciutat de Guatemala, Guatemala
| Guatemala | 4 – 1 | El Salvador |
Ciutat de Guatemala, Guatemala
| Mèxic | 3 – 0 | Haití |
Ciutat de Guatemala, Guatemala
| El Salvador | 3 – 1 | Haití |
Ciutat de Guatemala, Guatemala
| Guatemala | 3 – 2 | Antilles Neerlandeses |
Ciutat de Guatemala, Guatemala
| Mèxic | 1 – 1 | Costa Rica |
Ciutat de Guatemala, Guatemala
| Costa Rica | 3 – 1 | Haití |
Ciutat de Guatemala, Guatemala
| El Salvador | 1 – 1 | Antilles Neerlandeses |
Ciutat de Guatemala, Guatemala
| Guatemala | 1 – 2 | Mèxic |
Ciutat de Guatemala, Guatemala
* Campionat de la CONCACAF de 1965
* Mèxic Primer títol

## Referències

* ↑ «II. CONCACAF NATIONS CUP 1965». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2024].
Edicions del Campionat de la CONCACAF (Copa d'Or) :