OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cal Sant Miquel

Cal Sant Miquel és una masia de Santa Maria d'Oló (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia coberta a doble vessant, sent però, la part est, més ampla i llarga. La cara de ponent presenta una portalada de mig punt obrada amb grans i allargades dovelles, i dues finestres, dues de les quals estan ben delimitades amb pedra. La finestra més gran té a la part superior la data de 1735. Un estrep apuntala el mur de la cara de ponent. El cantó de migdia presenta set obertures -finestres- de diferents dimensions obrades amb totxo. La finestra més gran té un arc de descàrrega. L'aparell és força regular, els carreus es disposen en filades i estan units amb morter. Hom distingeix, sobretot a ponent, restes tangibles d'arrebossat. La masia disposa de planta baixa, habilitada per a corrals, un primer pis d'habitació i golfes. Cal Sant Miquel roman abandonada de no fa pas més de quatre anys.

## Història

En una finestra de la cara de ponent hi ha gravada la data de 1735.

## Referències

* 1 2 «Cal Sant Miquel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Mòmies del Tarim

Les mòmies del Tarim són una sèrie de mòmies de tipus «europeu» o «caucàsic» que daten del II i mil·lenni I aC, descobertes al territori actualment ocupat per la República Popular de la Xina, en la conca del riu Tarim.
Aquestes mòmies tenen una cultura material i característiques genètiques que indiquen que el seu origen es troba a l'oest d'Euràsia. Per això, generalment, es considera que es tracta d'una de les cultures indoeuropees antigues més orientals, juntament amb les cultures siberianes i centreasiàtiques de Andrónovo o de Afanasevo.
És plausible, encara que incert, que el poble de les mòmies fos l'ancestre de la civilització dels tocaris, una cultura indoeuropea que va perdurar a la conca del Tarim fins al segle viii de la nostra era.

## Descobriments arqueològics

La datació elaborada en les últimes dècades ha mostrat que les mòmies més antigues dataven de segle xviii aC o segle XX aC. Tal és el cas del cementiri de Qäwrighul, on els cossos han estat datats del 2000 al 1500 aC. Les mòmies més recents, just abans del període pròpiament dit de la civilització tocaria, dataven del 200 aC.
Aquesta antiguitat, així com les característiques «occidentals» de la cultura material i de l'aparença física de les mòmies millor conservades, ha suscitat cert interès tant en els mitjans de comunicació com en els investigadors.

### Història

Les primeres mòmies van ser descobertes a l'actual regió autònoma dels uigurs de Xinjiang, a la Xina, a final del segle xix i principis del segle xx. En particular, va ser l'obra dels exploradors Sven Hedin -«qui va identificar les mòmies dessecades de la cultura de Qäwrighul»- i sobretot sir Aurel Stein, «l'arqueòleg més actiu a l'exploració de l'altiplà del Tarim en els primers anys de descobriments».
No obstant això, la recerca i els descobriments arqueològics no van ser avançats fins als anys 1970. Així, en el curs de quatre dècades prèvies a 2010, entorn de 500 tombes van ser obertes en tot l'altiplà del Tarim, les quals contenien diverses centenes de mòmies. Aquestes tombes se situaven principalment a les regions de Hami, Loulan, Lob Nor o Qiemo.

## Vegeu també

* Complex funerari de Xiahoe

## Referències

* ↑ Mallory i Mair, 2000, p. 237.
* ↑ Mallory i Mair, 2000, p. 236-237.
* 1 2 3 Higham, 2004, p. 340.
* 1 2 Aufderheide, 2011, p. 268.

## Bibliografia

* Aufderheide, Arthur C. )The Scientific Study of Mummies (en anglés). Cambridge University Press, 2011. ISBN 9780521177351.
* Barber, Elizabeth. The Mummies of Urumchi (en anglés). Washington D.C.: TBR Book Club, 2000.
* Mallory, James; Mair, Victor. The Tarim Mummies (en anglés). Londres: Thames & Hudson, 2000. .
* Higham, Charles. Encyclopedia of Ancient Asian Civilizations. Facts on File (en anglés), 2004. ISBN 0816046409.

### Videografia

* Els momies du bassin du Tarim, Regne Unit, 2007, 52mn, dirigida per David Shadrack Smith.
# Joan Miquel Aymar

Joan Miquel Aymar (Dorres, 8 d'octubre del 1818 – Vilallonga de la Salanca, 26 d'agost del 1894) fou sacerdot i escriptor.
Sacerdot ordenat el 1843, va ser vicari a Tuïr i Ribesaltes abans de ser rector de les parròquies d'Alenyà, el Soler, Fontpedrosa i Vilallonga de la Salanca. Escriví diversos textos religiosos. Va ser el traductor oficial al català de la butlla papal Ineffabilis de 1854. Aquest document, que proclama el dogma de la immaculada concepció de la Mare de Déu, fou publicat l'any 1889 a Perpinyà amb un pròleg de Josep Bonafont.

## Obres

* Aymar, Miquel (recopilador). Formulari de pregarias. Pregarias del mati y de la nit seguidas dels actes antés y després de la comunio, etc. Mysteris del rosari, dos modos diferents de fer lo Camí de la Creu, en francés y en catalá. Perpinyà: Imprenta de H. Roque, 1886.
* Aymar, Miquel. Manual del christiá ahon son continguts lo formulari de las pregarias las epístolas y los evangelis, en català i en francés. Perpinyà: Imprenta de H. Roque, 1886.
* Aymar, Miquel. Novena de sant Joseph, patró de la bona mort, seguida de las Hetanias y dels goigs. Perpinya: estampa de J. Comet, 1889.
* N.S.Pare Pio; Aymar (traductor). Carta apostolica de N. S. Pare Pio per la providencia divina papa... sobre la definició dogmatica de la Immaculada Concepció. Perpinyà: Imp. J. Comet, 1889. Arxivat 2016-03-16 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Capeille, 1914.
* ↑ Corts, Galtés i Manent, 1998.

## Bibliografia

* Capeille, Jean. Dictionnaire de biographies roussillonnaises. Perpignan: Imp. Lib. Cat. J. Comet, 1914, p. 35. (facsímil Marseille: Laffitte Reprints, 1978)
* Corts, Ramon; Galtés, Joan; Manent, Albert. Diccionari d'història eclesiàstica de Catalunya. I: A-C. Barcelona: Generalitat de Catalunya-Ed. Claret, 1998, p. 167. ISBN 9788439346135.
# Caecilia thompsoni

Caecilia thompsoni és una espècie d'amfibi de la família Caeciliidae endèmica de Colòmbia. És l'espècie més gran de Caecilia i pot assolir una longitud d'1,5 metres i pesar prop d'un quilogram.Els seus hàbitats naturals inclouen boscos tropicals o subtropicals humits i a baixa altitud, montans humits tropicals o subtropicals, plantacions, jardins rurals i zones prèviament boscoses ara molt degradades.

## Referències

* ↑ «Caecilia thompsoni Boulenger, 1902» (en castellà). [Consulta: 16 octubre 2024].
* ↑ «Caecilia thompsoni» (en espanyol europeu). [Consulta: 16 octubre 2024].
* ↑ «AmphibiaWeb - Caecilia thompsoni». [Consulta: 16 octubre 2024].
* ↑ «Gymnophiona | Caecilian Order of Amphibians, Form & Classification | Britannica» (en anglès). [Consulta: 16 octubre 2024].
# Cal Fuster (Vilanova de Meià)

Cal Fuster és una casa amb elements barrocs de Santa Maria de Meià al municipi de Vilanova de Meià (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge entre mitgeres de planta baixa i dos pisos, amb murs de pedra de carreus irregulars, típic del moment de la seva construcció. Posteriorment aquesta construcció es modificà al segle xvii, afegint-hi marcs de pedra a les obertures que contrasten amb els antics arquejats. També s'hi ha afegit una nova coberta.

## Història

A la llinda del balcó hi ha gravada la data de 1653.

## Referències

* 1 2 «Cal Fuster». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Naginata

La naginata (なぎなた, 薙刀) és essencialment una arma usada pels samurais del Japó feudal, composta per una fulla clavada en un pal llarg. S'assembla a una alabarda europea, però, solament amb una fulla corbada.

## Història

Històricament l'ús de la naginata es relaciona als Sohei, els monjos guerrers i als Yamabushi, els monjos de la muntanya, però, posteriorment el seu ús va ser disseminat per les famílies samurais.
La tècnica de combatre amb la naginata es diu Naginatajutsu i, està present en molts estils de Koryu Budo (o Kobudo).
Amb el temps, la forma japonesa de lluita es va anar modificant. La Yari (llança), més fàcil d'utilitzar i de major abast, va prendre el lloc de les naginates, que van passar a ser més rares en el camp de batalla. En aquest mateix període, el Naginatajutsu va passar a ser practicat per les dones de les famílies samurais, com a forma de defensa, en el turbulent període de guerres.
Avui en dia, encara existeixen diversos estils de Kobudo, que ensenyen el Naginatajutsu, mantenint aquest art viu i intocable des de la seva creació.
Existeixen també el Atarashii Naginata (lit. "nova naginata"), una modalitat marcial moderna (Guendai Budo), d'estil esportiu, que es va crear amb base del Naginatajutsu, de forma analògica al desenvolupament del Kendo (modalitat moderna) a partir del Kenjutsu (forma samurai de combatre amb l'espada).

## Bibliografia

* Green, Thomas A.; Svinth, Joseph R.. ABC-CLIO. Martial Arts of the World: An Encyclopedia of History and Innovation, Volum 1, 2010, p. 158-162. ISBN 978-1-59884-243-2.

## Vegeu també

* Samurai
* Kenjutsu
* Koryu
* Bisento
# Ichthyophis kohtaoensis

Ichthyophis kohtaoensis és una espècie d'amfibis gimnofions de la família Ichthyophiidae. Habita a Cambodja, Laos, Myanmar, Tailàndia i el Vietnam. El seu hàbitat natural inclou boscos tropicals o subtropicals secs a baixa altitud, montans secs, rius, corrents intermitents d'aigua, pantans, aiguamolls d'aigua dolça, plantacions, jardins rurals, àrees urbanes, zones prèviament boscoses ara molt degradades, terres d'irrigació i terra cultivable inundada per estacions.
El nom es refereix a l'illa de Ko Tao en el golf de Siam, on va ser recollit l'espècimen tipus.
# Casa de la Vila de Santa Maria de Meià

La Casa de la Vila de Santa Maria de Meià és un edifici barroc al municipi de Vilanova de Meià (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat a la cantonada, de planta baixa, dues plantes i golfes. Abans havia estat una església amb la porta central rectangular motllurada. Té dues finestres quadrades als laterals i una d'espitllera amb arc de mig punt a la façana del carreró que avui queda entre dues plantes. Els dos balconets i les noves finestres han estat retallades al mur de carreus que està escairat a la façana principal i filades rústiques a la façana lateral, que podria ser encara anterior.
La làpida fundacional es troba encastada a la cantonada de la façana principal de l'antiga església de Sant Benet.

## Història

Està emmarcada al centre històric de l'antic Castelló de Meià, anterior al segle xiii. A la pedra encastada a la cantonda de la façana principal hi figura la data, 1641.

## Referències

* 1 2 3 «Casa de la Vila de Santa Maria de Meià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Hypogeophis rostratus

Hypogeophis rostratus és una espècie d'amfibis gimnofions de la família Caeciliidae. És monotípica del gènere Hypogeophis. És endèmica de les illes Seychelles.
Els seus hàbitats naturals inclouen boscos secs tropicals o subtropicals, montans secs, rius, aiguamolls d'aigua dolça, corrents intermitents d'aigua dolça, plantacions, jardins rurals i zones prèviament boscoses ara molt degradades.
# Sant Isidre de Tòrrec

Sant Isidre de Tòrrec és una església barroca de Tòrrec al municipi de Vilanova de Meià (Noguera) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'església de Sant Isidre de Tòrrec s'emplaça al bell mig del nucli de Tòrrec, llogarret agregat de Vilanova de Meià. Es tracta d'un edifici aïllat, d'una sola nau, amb capelles i sagristia adossades.
La façana presenta un portal adovellat, en arc de mig punt on la clau de dovella s'hi pot veure escrit "1801". Per sobre un rosetó petit que il·lumina el cor de l'església. Coronant la façana hi ha una espadanya de dues obertures d'arc de mig punt i dues campanes, rematat per un llosat amb pinacles. L'aparell de la façana està format per carreus irregulars (exceptuant les cantoneres) ben lligats amb morter i ben ordenats.
A la banda de l'absis, carrat, està situat el presbiteri aixecat del replà del uns 30 centímetres. L'altar major està presidit per una imatge de sant Isidre Llaurador.
Al nord i al sud hi ha dues capelles, que donen aspecte a la planta de creu irregular, sobretot la del nord està clarament adossada amb un aparell molt diferent. La coberta és a dues vessants amb teula, que en alguns casos ha estat substituïda per d'altra de subactual.

## Història

No se'n coneixen dades històriques al respecte. No obstant, la planta de l'església i alguns elements interiors cal relacionar-los amb elements barrocs procedents del segle xviii. Per altra banda, a la clau de dovella s'hi observa la data "1801" i al centre del campanar de cadireta la data "1912".

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Isidre de Tòrrec». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Maria de l'Esperança de Borbó-Dues Sicílies

Maria de l'Esperança de Borbó-Dues Sicílies, princesa imperial del Brasil (Madrid 1914 - Villamanrique de la Condesa (Sevilla) 2005). Princesa de les Dues Sicílies amb el tractament d'altesa reial.
Nascuda a la ciutat de Madrid el dia 14 de juny de 1914 sent filla de l'infant Carles de Borbó-Dues Sicílies i de la princesa Lluïsa d'Orleans. Maria de l'Esperança era neta per via paterna del príncep Alfons de Borbó-Dues Sicílies i de la princesa Maria Antonieta de Borbó-Dues Sicílies i per via materna del príncep Felip d'Orleans i de la princesa Maria Isabel d'Orleans.
Casada el 18 de desembre del 1944 a la catedral de Sevilla amb el príncep imperial Pere Gastao d'Orleans-Bragança, fill del príncep Pere d'Alcàntara d'Orleans-Bragança i de la comtessa bohèmia Elisabeth Dobrzensky von Dobrzenicz. La parella tingué sis fills:
La princesa Maria de l'Esperança era germana de la comtessa de Barcelona i, per tant, tia del rei Joan Carles I d'Espanya amb qui l'uní una especial relació d'afecte.
La princesa morí a Villamanrique de la Condesa el mes d'agost de 2005, per disposició del rei d'Espanya fou enterrada amb honors d'infanta d'Espanya. Al funeral hi assistiren els reis d'Espanya i les duquesses de Palma de Mallorca i de Badajoz
# Diatripàcies

Diatrypaceae és una família de fongs de l'orde de les xilarials. Segons una estimació feta l'any 2008 la família té 13 gèneres i 229 espècies.

## Gènere

* Anthostoma
* Cryptosphaeria
* Diatrype
* Diatrypella
* Dothideovalsa
* Echinomyces
* Endoxylina
* Eutypa
* Eutypella
* Fassia
* Leptoperidia
* Peroneutypa
* Quaternaria
* Rostronitschkia

## Referències

* ↑ Lumbsch TH, Huhndorf SM. «Outline of Ascomycota – 2007». Myconet. The Field Museum, Department of Botany, Chicago, USA, 13, desembre 2007, pàg. 1–58. Arxivat de l'original el 2009-03-18 [Consulta: 3 maig 2010]. Arxivat 2009-03-18 a Wayback Machine.
* ↑ Kirk PM, Cannon PF, Minter DW, Stalpers JA.. Dictionary of the Fungi. 10th. Wallingford: CABI, 2008, p. 203. ISBN 978-85199-826-8.
# Gastrotheca riobambae

La granota marsupial andina (Gastrotheca riobambae) és una espècie de granota de la família Amphignathodontidae. És endèmica de l'Equador. El seu hàbitat natural inclou montans tropicals o subtropicals secs, zones d'arbustos a gran altitud, prades tropicals o subtropicals a gran altitud, rius, aiguamolls d'aigua dolça, corrents intermitents d'aigua dolça, terra arable, jardins rurals, àrees urbanes, zones prèviament boscoses ara molt degradades, estanys i canals i dics.
Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.
# Summertime Sadness

"Summertime Sadness" és una cançó de l'artista estatunidenca Lana Del Rey, llançada com a quart senzill del seu àlbum Born to Die. Lana Del Rey va compondre la cançó amb Rick Nowells, qui també va produir-la acompanyat d'Emile Hayne. La versió original de la cançó va esdevenir un èxit moderat al 2012 en diversos mercats europeus. L'estiu de 2013 Cedric Gervais va publicar una remescla progressive house de la cançó que va convertir-se en un gran èxit comercial, el més gran de tota la carrera de Lana Del Rey: és el seu únic top 10 al Hot 100 estatunidenc i el seu únic top 5 al Regne Unit.

## Videoclip

El videoclip per la cançó es va estrenar el dia 20 de Juliol de 2012. Lana del Rey va filmar el videoclip per la cançó el mes d'Abril del 2012 a Santa Clarita, California; sota la direcció de Kyle Newman i Spencer Susser. L'actriu Jamie King, esposa de Newman, coprotagonitza el videoclip. El videoclip parla del sentiment de no poder seguir vivnt quan et falta una persona que estimes.

## Èxit comercial
### Versió original

Tot i obtenir un èxit comercial més tímid a nivell mundial, la versió original de "Summertime Sadness" també va obtenir grans resultats en alguns mercats: va convertir-se en el segon i últim top 10 de Lana del rey a Alemanya, situant-se al número 4 a l'estiu del 2012 -més d'un any abans del llançament de la remescla de Cedric Gervais

### Remix

El remix de Cedric Gervais va convertir la cançó en el tercer (i últim fins al moment) top 10 de Lana Del Rey a la llista de senzills del Regne Unit, situant-se al número 4 i, per tant, esdevenint el senzill de l'artista que una posició més alta assolia. La cançó ha venut més d'un milió de còpies al Regne Unit.També gràcies a la remescla, "Summertime Sadness" va arribar a la sisena posició del Hot 100 de Billboard, sent el primer i únic top 10 de Lana Del Rey als Estats Units. La cançó ha estat certificada amb quatre discos de platí per la RIAA, que equivalen a quatre milions d'unitats venudes als Estats Units. En general, la remescla va ser un èxit arreu a tots els països occidentals: va situar-se al #3 a Austràlia, #7 a Canadà, #10 a França, excepte en aquells en que la versió original ja havia estat un èxit, com és el cas d'Alemanya.

## Premis

La remescla de Cedric Gervais va guanyar el premi Grammy al "millor enregistrament remesclat, no de música clàssica". La remescla va ser nominada als premis d'iHeartRadio del 2014 en la categoria de "millor cançó EDM"

## Referències

* ↑ «Suche - Offizielle Deutsche Charts». [Consulta: 25 agost 2019].
* ↑ «Lana Del Rey | full Official Chart History | Official Charts Company». [Consulta: 25 agost 2019].
* ↑ «Lana Del Rey's Official Top 10 biggest selling singles» (en anglès). [Consulta: 25 agost 2019].
* ↑ «Lana Del Rey». [Consulta: 25 agost 2019].
* ↑ «Gold & Platinum» (en anglès). [Consulta: 25 agost 2019].
# Font de Baix (Algerri)

Font de Baix és una font historicista d'Algerri (Noguera) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La font és a la part baixa del poble, en un punt on recull l'aigua del tossal de la Font. Està formada per un mur de carreus de pedra en el qual es distingeixen dos nivells separats per una cornisa. El coronament, arrodonit, conté un rellotge de sol i a ambdós costats hi ha unes pilastres. Aquesta estructura compositiva recorda la façana de l'església d'Algerri, d'estil barroc i datada a inicis del segle xviii. L'aigua brolla a través de dos sortidors. No s'han conservat, però, les antigues piquetes, ni la canalització que recollia l'aigua del safareig i que servia per regar els horts.
No hi ha documents que parlin sobre aquesta font però per l'estil que té podria datar-se cap a mitjan segle xviii.

## Referències

* 1 2 «Font de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Maurice Bardèche

Maurice Bardèche (Dun-sur-Auron (Cher), 1907 - Canet de Rosselló, 1998) va ser un assagista, crític d'art i literat francès, i un dels exponents del neofeixisme europeu.

## Biografia

Va néixer a Dun-sur-Auron dins d'una família modesta. Present a Espanya durant la guerra civil espanyola va deixar escrita una història sobre la contesa donant suport als revoltats, mostrant-se en contra de la democràcia paralitzant i expressant fascinació per José Antonio Primo de Rivera.
Bardèche començà a escriure en el diari feixista Je suis partout el 1938. Fortament influït per l'intel·lectual nacionalista Maurice Barrès i pel líder de la monàrquica Action française, Charles Maurras va donar suport al govern col·laboracionista de Vichy. Es doctorà el 1940 amb una tesi doctoral sobre Honoré de Balzac.
Després de la segona guerra mundial va ser breument arrestat com a col·laboracionista però ràpidament fou alliberat, tanmateix se li impedí seguir exercint de professor. En canvi el seu cunyat Robert Brasillach va ser executat. El 1948 va escriure Nuremberg ou la Terre Promise, on atacava el Judicis de Nuremberg; era una de les primeres mostres de negacionisme de l'Holocaust, i s'hi afirmava que els gasos s'empraven només per a desinfectar. Aquest llibre fou censurat i al seu autor li costà una condemna d'any de presó que no complí gràcies a un indult del president René Coty.
Arran de la seva mort, Jean-Marie Le Pen el considerà un profeta de la renaixença europea.

## Obres

Selecció
* Brasillach, Robert; Bardèche, Maurice. Histoire du cinéma. París: Denoël et Steele, 1935. (Noves edicions els anys 1942, 1943, 1948, 1953, 1960, 1964, 1966 i 1989; traduccions a l'anglès, 1938, 1945, 1970, 2007 i 2010)
* Brasillach, Robert; Bardèche, Maurice. Histoire de la Guerre d'Espagne. París: Plon, 1939. (Traduccions espanyoles dels anys 1966 i 2010; traducció portuguesa 1939; «reedició francesa 1995».)
* Balzac, romancier. La formation de l'art du roman chez Balzac jusqu'à la publication du "Père Goriot" (1820-1835). París: Plon, 1940. (Edicions 1943, 1944, 1947, 1949, 1950, 1951 i 1967; edició anglesa el 1947)
* Lettre a François Mauriac. París: La Pensée Libre, 1947.
* Stendhal romancier. París: La Table Ronde, 1947. (Reimpressions 1947 (4), 1950, 1956, 1969, 1977 i 1983; edició en anglès 1947)
* Nuremberg ou la terre promise. París: Les Sept Couleurs, 1948. (Traduccions a l'espanyol de 1988 i 2006)
* Qu'est-ce que le fascisme?. París: Les Sept Couleurs, 1961.
* Marcel Proust, romancier. París: Les Sept Couleurs, 1971.
* L'oeuvre de Flaubert. París: Les Sept Couleurs, 1974.
* Louis-Ferdinand Céline. París: La Table Ronde, 1986. ISBN 9782710302995. (Reimpressió 1987; traducció espanyola 1990)
* Léon Bloy. París: La Table Ronde, 1989. ISBN 2710303868.
* Souvenirs. París: Editions Buchet/Chastel, 1993. ISBN 9782702015803.

## Referències

* ↑ «Dades biogràfiques» (en francès). [Consulta: 1r novembre 2015].

## Enllaços externs

* Lipstadt, Deborah. «Holocaust denial Interview» (en anglès), 11-08-2003. [Consulta: 15 juny 2011].
# Archaeoindris fontoynontii

Archaeoindris és un gènere extint de primat que visqué fins fa uns 1.000 anys a l'illa de Madagascar. Assolia un pes d'entre 160 i 200 quilograms, més o menys la mida d'un goril·la mascle adult, de manera que és l'estrepsirrinis més gran conegut. El gènere inclou una única espècie, Archaeoindris fontoynontii.

## Referències

* ↑ McKenna, MC; Bell, SK. Classification of Mammals: Above the Species Level. Columbia University Press, 1997, p. 335. ISBN 0-231-11013-6.
* ↑ Godfrey, L.R.; Jungers, W.L.. «Chapter 7: Quaternary fossil lemurs». A: Hartwig, W.C.. The Primate Fossil Record. Cambridge University Press, 2002, p. 112. ISBN 978-0521663151.
# Gastrotheca ruizi

Gastrotheca ruizi és una espècie de granota de la família Amphignathodontidae. És endèmica de Colòmbia. El seu hàbitat natural inclou montans tropicals o subtropicals secs, aiguamolls d'aigua dolça i corrents intermitents d'aigua dolça. Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.