OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 1636

El 1636 fou un any de traspàs començat en dimarts segons el Calendari Gregorià.

## Esdeveniments

El 26 de març la neerlandesa Universitat d'Utrecht va obrir les portes. El 8 de setembre, la Cort General de la Colònia de la Badia de Massachusetts va establir a través d'una votació el New College (Universitat Harvard). Esdevenia la primera universitat dels Estats Units d'Amèrica.

## Naixements

* Lióː Claudine Bouzonnet-Stella, gravadora, dibuixant i pintora francesa (m.1697).

## Necrològiques

Al País Valencià, va morir l'eclesiàstic Miquel Joan Bodí i Queralt autor dels panegírics de Lluís Bertran (1609) i de Tomás de Villanueva (1619). També va finar l'escriptor occità Claudi Bruelhs autor de Jardin di Musas provençalas (1628).
A Roma, va morir l'escriptor llombard Stefano Maderno.
* Peeter Symons, pintor barroc flamenc.

## Referències

* ↑ Jamin, Hervé (2001), Kennis als opdracht: De Universiteit Utrecht 1636-2001, Uitgeverij Matrijs, Utrecht
* ↑ Quincy, Josiah. History of Harvard University. 117 Washington Street, Boston: Crosby, Nichols, Lee and Co., 1860.
* ↑ Jeffares, Neil. «STELLA, Claudine Bouzonnet-». Dictionary of pastellists before 1800 (online edition).
* ↑ «1636». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «1636». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «1636». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Phelsuma

Phelsuma és un gènere de sauròpsids (rèptils) escatosos de la família dels gecònids que integra més de quaranta espècies de geckos tropicals de bell colorit.

## Taxonomia

* Phelsuma abbotti
* Phelsuma andamanense — Phelsuma andamanensis segons alguns autors
* Phelsuma antanosy
* Phelsuma astriata
* Phelsuma barbouri
* Phelsuma berghofi
* Phelsuma beufotakensis
* Phelsuma borbonica
* Phelsuma breviceps
* Phelsuma cepediana
* Phelsuma chekei
* Phelsuma comorensis
* Phelsuma dubia
* Phelsuma edwardnewtoni
* Phelsuma flavigularis
* Phelsuma gigas
* Phelsuma guentheri
* Phelsuma guimbeaui
* Phelsuma guttata
* Phelsuma hielscheri
* Phelsuma inexpectata
* Phelsuma kely
* Phelsuma klemmeri
* Phelsuma laticauda
* Phelsuma leiogaster - subespècie de Phelsuma modesta
* Phelsuma lineata
* Phelsuma longinsulae — subespècie de Phelsuma sundbergi
* Phelsuma madagascariensis
* Phelsuma malamakibo
* Phelsuma masohoala
* Phelsuma minuthi
* Phelsuma modesta
* Phelsuma mutabilis
* Phelsuma nigristriata
* Phelsuma ocellata
* Phelsuma ornata
* Phelsuma parkeri
* Phelsuma pronki
* Phelsuma pusilla
* Phelsuma quadriocellata
* Phelsuma robertmertensi
* Phelsuma seippi
* Phelsuma serraticauda
* Phelsuma standingi
* Phelsuma sundbergi
* Phelsuma trilineata
* Phelsuma v-nigra
# Liberté

Liberté és una pel·lícula del 2019 dirigida pel cineasta banyolí Albert Serra. El film és la versió cinematogràfica de l'obra teatral que el director banyolí va presentar a la Volksbühne de Berlín l'any 2018, en què explora el llibertinatge i puritanisme de l'Alemanya de finals del segle xviii. Rodada originalment en francès, alemany i italià, ha estat subtitulada al català.

## Argument

El 1774, poc abans de la Revolució Francesa, en un indret entre Potsdam i Berlín. Madame de Dumeval, el duc de Tesi i el duc de Wand, tres llibertins expulsats de la cort puritana de Lluís XIV, volen trobar-se amb el llegendari duc de Walchen, un seductor i lliurepensador alemany. Tots tres sols, en un país on regna la hipocresia i les falses virtuts, la seva missió serà exportar el llibertinatge, una nova filosofia de la il·luminació basada en el refús de la moral i l'autoritat, però també, i sobretot, trobar un lloc segur per continuar els seus jocs maliciosos.

## Repartiment

* Helmut Berger: el duc de Walchen
* Francesc Daranas: libertin
* Cătălin Jugravu: Catalin
* Theodora Marcadé: madame de Dumeval
* Baptiste Pinteaux: monsieur Wand
* Laura Poulvet: madame de Jensling
* Xavier Pérez: el capità Benjamin Hephie
* Lluís Serrat: Armin
* Marc Susini: el duc de Tesis
* Montse Triola: madame Montavrile
* Iliana Zabeth: madame de Geldöbel

## Al voltant de la pel·lícula

Va guanyar el Premi Especial del Jurat "Un certain regard" del Festival Internacional de Cinema de Canes. Va ser seleccionada al Festival de Cinema Europeu de Sevilla, en la secció oficial del certamen. És una producció d'Idéale Audience (França), Rosa Filmes (Portugal), Andergraun Films (Espanya), amb producció associada amb Lupa Film (Alemanya) i amb la participació de TV3.

## Referències

* ↑ Arantzazu Ruiz, Paula. «'Liberté', la llei del desig d'Albert Serra». Ara, 13-11-2019. [Consulta: 24 gener 2020].
* ↑ Burdeus, Joan. «Avorrir el sexe amb Albert Serra». Núvol, 21-11-2019. [Consulta: 24 gener 2020].
* ↑ Ocaña, Javier «Crítica Liberté: Incitación al aburrimiento». El País, 15-11-2019 [Consulta: 24 gener 2020].
* ↑ «Liberté». Goita què fan, ara!. [Consulta: 7 gener 2025].
* 1 2 3 TV3. «S'estrena "Liberté", una pel·lícula d'Albert Serra amb participació de TV3», 11-11-2019. [Consulta: 24 gener 2020].
# Ramon V de Tolosa

Ramon V de Tolosa (1134- Nimes, 1194) fou comte de Tolosa i duc de Narbona (1148-1194). Segons la genealogia tradicional dels comtes de Tolosa de Llenguadoc, establerta pels benedictins Devic i Vaissette en la Histoire générale de Languedoc, seria Ramon V, però estudis crítics han establert que dos comtes de nom Ramon havien estat omesos i, per tant, seria Ramon VII.
Fill d'Alfons Jordà i de Faidida d'Usès. Quan Alfons mor a Terra Santa el 1148, el comtat de Tolosa queda en mans del seu fill Ramon, juntament amb el seu germà Alfons II, car només tenia 14 anys. Però amb una certa autoritat damunt d'Alfons, dedicant-se Ramon a la meitat occidental dels dominis i Alfons a la meitat oriental. El 1153 lluità amb el vescomte Ramon I Trencavell de Carcassona, pel fet d'haver reconegut aquest la senyoria del comte Ramon Berenguer IV de Barcelona, i el feu presoner. Un any més tard, es casa amb Constança de França, filla del rei de França Lluís VI de França i vídua d'Eustaqui IV comte de Bolonya. Van tenir quatre fills:
* Ramon VI, que succeeix al seu pare
* Alberic Tallaferro, casat amb Beatriu d'Albon, delfina de Viena o del Vienès
* Balduí de Tolosa
* Adelaida de Tolosa, casada amb Roger II Trencavell
El 1159 lluita contra la coalició d'Enric II d'Anglaterra, el comte de Barcelona i el senyor Guillem VI de Montpeller; quan Tolosa era atacada fou ajudat pel rei Lluís VII de França. El 1173 signa la pau amb el rei Enric II d'Anglaterra, reconeixent-lo com a duc, i poc després tornà a l'obediència del papa Alexandre III. El 1176 es reuní a l'illa de Gernica, entre Bellcaire i Tarascó, amb Alfons I de Catalunya-Aragó, i convingueren per la Pau de Tarascó la cessió a Alfons dels drets sobre els comtats de Gavaldà, el Carladès i el de Provença a canvi de 31.000 marcs d'argent.

## La croada dels Albigesos

Ramon ha sigut implicat en la crisi càtara. El 1176, el bisbe d'Albí Guillem organitza el col·loqui de Lombers. Són presents els eclesiàstics, els prínceps Ramon de Trenclavell i Ramon V, acompanyat de la seva dona Constança i els representants dels càtars... A partir del 1183 fins al 1192 lluita amb sort diversa contra els anglesos, que posseïen Gascunya. El 1187 adquirí el vescomtat de Nimes, que li cedí Bernat Ató VI. Es casà de nou amb Riquilda, vídua de Ramon Berenguer de Provença.

## Referències

* ↑ Settipani, Christian. La Noblesse du Midi Carolingien (en francès). Linacre College, Unit for Prosopographical Research, 2004, p. 28-35. ISBN 1-900934-04-3.

## Vegeu també

* Llista dels comtes de Tolosa.
# Portal de Tàrrega

El Portal de Tàrrega és una obra de Guimerà (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El portal de Tàrrega és també conegut amb el nom del portal de ponent. Format per un ampli arc de mig punt dovellat realitzat amb grans carreus de pedra tallada. Damunt la dovella central hi ha l'escut combinat de dos senyorius, els Pinós, caracteritzats per les pinyes i dels Alemany caracteritzats per les ales. Aquest portal donava accés directe a l'antiga vila closa de Guimerà pel carrer de la cendra i cap a la plaça Major de la vila. A la dreta d'aquest portal hi ha una font. Aquest portal és un dels nou portals que la vila de Guimerà va arribar a tenir.

## Història

Damunt de la dovella central de l'arc d'ingrés a la població hi ha una inscripció il·legible acompanyant l'escut dels Pinós-Alemany. Aquestes famílies es troben també associades a les obres del Santuari de la Bovera, el monestir de Santa Maria de Vallsanta, a l'església parroquial de Santa Maria de Guimerà i al portal dels Senyors d'Èvol.
Aquest portal era una de les principals entrades a la població per estar situat a la seva part baixa del poble i ser tan proper al centre econòmic de la vila. El seu nom de portal de Tàrrega prové de ser la sortida més fàcil en aquesta direcció.

## Referències

* 1 2 3 «Portal de Tàrrega». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 gener 2017].
# Chiropterotriton multidentatus

Chiropterotriton multidentatus és una espècie d'amfibi urodel de la família Plethodontidae endèmica de Mèxic que habita als montans humits tropicals o subtropicals. Està amenaçada d'extinció a causa de la destrucció de l'hàbitat.

## Referències

* ↑ «Chiropterotriton multidentatus (Taylor, 1939)» (en anglès). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 20 desembre 2024].
* ↑ «AmphibiaWeb - Chiropterotriton multidentatus» (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2024].
* ↑ «UICN Red List - Toothy Splayfoot Salamander (Chiropterotriton multidentatus)» (en anglès). UICN Red List. [Consulta: 20 desembre 2024].
# Helvis

Els helvis (en llatí: Helvii, en grec antic Ἐλουοί segons Estrabó) van ser un poble gal de la Gàl·lia Narbonense, veïns dels arverns. El massís del Cevenna (actualment anomenat Cevenes) marcava el límit entre els helvis i els arverns del Velai: els primers vivien a l'est de les muntanyes i el seu territori corresponia a la regió històrica del Vivarès. Estrictament eren veïns dels gabals i vel·launis (o vel·lavis) pobles dependents dels arverns. Per privilegi especial eren governats per un príncep nacional.
Plini el Vell menciona una vinya descoberta set anys abans a la regió, que floria i perdia la flor en un mateix dia i, per tant, era la més segura de plantar. Diu que s'anomenava Narbonica, i a la seva època ja s'havia plantat per tota la Provincia.

## Territori

Estrabó diu que el seu territori començava per l'est, a la riba del Roine i cap a l'oest. Plini el Vell diu que la seva capital era Alba Helvorum o Helviorum o Alba Helvia o Alba Augusta, que podria correspondre a la vila d'Alps o Albe (Civitas Albensium) al nord-oest de Viviers (Vivarium) i estava subjecte al dret llatí; aquesta vila destacava pels seus vins.
Quan la Narbonense es va dividir, els helvis, tot i viure a l'oest del Roine, van ser inclosos a la Diòcesi de les set províncies. La vila de Bourg-Saint-Andéol apareix al martirologi d'Adon en relació a Gentibus, sant martiritzat el segle ii. Aquesta població seria la Borgagiates o Burgagiates o Bergoites on es menciona l'església de Viviers als seus primers temps. Alba Helvorum va ser una seu episcopal al segle iv i va subsistir fins que va ser destruïda per Crocus rei dels alamans o dels vàndals; llavors la seu es va traslladar a Vivièrs (Ardecha) al començament del segle v.

## Els elicocis

Claudi Ptolemeu esmenta els elicocis (Elycoci) amb capital a Alba Augusta i els situa a l'est del Roine. Se suposa que es tracta del mateix poble i alguns autors pensen que podrien ser un altre nom dels helvis, però no es pot assegurar, ja que aquestos eren a l'oest del Roine.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). «Helvii». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 2 agost 2022].
* ↑ Cl. Lefebvre, Oppida helvetica: les sites fortifiés de hauteur du plateau de Jastres (Ardèche). París: De Boccard,, 2006 (Gallia romana, 7)
# Enrique Ramón Morris de Olea

Enrique Ramón Morris de Olea, també conegut com a Henry Morris o Morris II, (Manila, 16 de juny 1876 - ?) fou un futbolista anglo-filipí de la dècada de 1900.

## Trajectòria

Nascut a les Filipines, de pare anglès i mare basca, arribà a Barcelona entre 1886 i 1890, on el seu pare fou nomenat Director de la Companyia de Tramvies de Barcelona, Eixample i Gràcia, juntament amb els seus germans Morris I i Morris III, també futbolistes.
Jugava a la posició d'extrem dret. Fou un dels pioners del futbol a la ciutat de Barcelona, on començà a practicar el futbol cap als anys 1890 a 1893. Va fundar i jugar a la Societat de Foot-ball de Barcelona.
Va ser jugador de l'Hispània AC entre 1901 i 1903, club on es proclamà campió de la Copa Macaya. Va reforçar el FC Barcelona en la final del primer Campionat d'Espanya l'any 1902. Entre 1903 i 1905 fou jugador del FC Barcelona, amb el qual guanyà el Campionat de Catalunya la segona de les temporades. També va aparèixer com a capità de l'Star FC el 1909.
Va lluitar a la Primera Guerra Mundial en l'aviació britànica, essent ferit.

## Palmarès

* Campionat de Catalunya de futbol:
** 1901, 1905

## Referències

* ↑ «Revelem nous descobriments dels primers anys de la història del Barça», 03-12-2024. [Consulta: 8 gener 2025].
* 1 2 3 4 5 6 «Los hermanos Morris. Pioneros del fútbol barcelonés». Cuadernos de fútbol CIHEFE, 16-11-2014. [Consulta: 7 setembre 2016].
* 1 2 «Dues nissagues britàniques en el futbol català». Diari Ara, 06-09-2015. [Consulta: 7 setembre 2016].
* 1 2 3 «Enrique Ramón Morris de Olea». Gran Enciclopèdia Catalana, 23-03-2016. [Consulta: 7 setembre 2016].
* 1 2 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
# Cementiri de Lleida

Cementiri de Lleida és una obra de Lleida inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Cementiri d'agrupació neoclàssica que a la part més antiga té uns recintes de planta rectangular amb nínxols perimetrals sota un porxo. Jardins centrals ordenats per trama barroca, on es troben els panteons monumentalistes (Comtes de Torregrossa) que foren projectats per arquitectes lleidatans de l'època. Ambdós recintes neoclàssics tenen façana i accés per la Carretera Nacional II. A la porta principal presenta un enreixat de ferro forjat. Format per 652 nínxols al grup antic de Sant Anastasi i 1531 al de Santa Cecília, de planta quadrada.
Els mausoleus i panteons més destacats del cementiri lleidatà són els següents:

### Mausoleu Rodríguez de los Ríos (segle xix)

Mausoleu aïllat d'una alçada, fet en estil naturalista que suposa una transició des del romanticisme a l'organisme modernista. Recarregat formalment i materialment, el romanticisme s'accentua a la cripta soterrània.

### Panteó M. Llorens (segle XIX-XX)

Panteó cúbic d'uns quatre metres d'aresta, fet amb pedra de carreus regulars. Manté una imatge de templet a una escala més petita. Accés amb pilars i arcs de mig punt. Rosetó i finestres ogivals. Tot decorat amb estètica neoclàssica. Remat més carregat i molts ràfecs.

### Panteó d'Enric Nuet, comte de Torregrossa (1911-1912) Francesc Morera i Gatell

Panteó singular amb tractament monumental situat dins la parcel·lació del cementiri, al departament de Sant Anastasi. Edifici funerari de planta quadrada de 6x6 metres, amb porta d'accés de llinda a la cripta, flanquejada per unes columnes que aguanten una cornisa i finestrals superiors. Per sobre hi ha una gran obertura rectangular amb unes columnes que aguanten la llinda i, més amunt, una finestra d'arc de mig punt. El panteó es corona amb una cúpula. Tractament escultòric del parament.
Tot l'exterior està dotat d'una gran plasticitat gràcies a la seva forma, amb entrants i sortints, i la seva decoració escultòrica com un fris amb corones funeràries, gerros coronant els murs o elements metàl·lics en combinació amb la pedra.
A l'interior destaca una pintura al fresc decorant l'altar amb la representació del davallament de la creu.
Destaca la porta d'accés sobre l'eix del sistema de trama neoclàssica del pavelló de Sant Anastasi, el més antic del cementeri.
https://invarquit.cultura.gencat.cat/card/14349

## Història

Les dues agrupacions neoclàssiques foren aixecades sobre les antigues hortes a la zona popularment coneguda per "El Garrut".

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Cementiri de Lleida». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 gener 2017].
# Zeta Beta Tau

Zeta Beta Tau (ΖΒΤ) és una fraternitat d'estudiants. ZBT va ser fundada el 29 de desembre de 1898, com la primera fraternitat sionista jueva. Actualment, Zeta Beta Tau s'ha allunyat de la seva política de pertinença exclusivament jueva i de la ideologia sionista que tenia en el moment de la seva fundació.
Des de 1954, Zeta Beta Tau ha estat una organització no sectària, i va obrir les portes als membres no jueus, canviant la seva política de pertinença per incloure a qualsevol home amb bon caràcter. ZBT valora la diversitat ètnica dels seus membres. Quatre fraternitats s'han fusionat amb Zeta Beta Tau en el passat: Phi Alpha, Kappa Nu, Phi Sigma Delta, i Phi Epsilon Pi.
En l'actualitat, la fraternitat Zeta Beta Tau té aproximadament 140.000 membres, amb capítols i colònies en més de 90 campus. Zeta Beta Tau va abolir la pràctica del "pledging" el 1989, com una forma de combatre i eliminar les quintades, i va reemplaçar la pràctica del "pledging" per un altre procediment en el qual els nous membres són acceptats com a germans en rebre una oferta de la fraternitat.
Zeta Beta Tau va ser fundada en 1898 com la primera fraternitat jueva de la nació, tot i que actualment no és una fraternitat sectària.
La fraternitat Zeta Beta Tau va ser dirigida fins a la seva defunció per Richard James Horatio Gottheil, un professor d'idiomes de la Universitat de Colúmbia. En la convenció nacional de 1954, els delegats van modificar la constitució, els rituals, i els procediments interns de Zeta Beta Tau, tant en la teoria com en la pràctica, per tal d'eliminar el sectarisme, i van canviar la seva política de pertinença.
En una reunió en l'estiu de 2002, del consell suprem de ZBT a Pittsburgh, Pennsilvània, l'organització Children's Miracle Network Hospitals, va ser triada com la filantropia oficial de la fraternitat Zeta Beta Tau.

## Referències

* ↑ «Zeta Beta Tau – The Founding». Arxivat de l'original el 30 d’octubre 2010. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Zeta Beta Tau Website».
* ↑ «ZBT Bax Chapter». Arxivat de l'original el 2016-05-10. [Consulta: 6 març 2009].
* ↑ «www.zbt.org/». Arxivat de l'original el 2017-09-17. [Consulta: 24 agost 2017].
* ↑ www.collegian.psu.edu/

## Enllaços externs

* Zeta Beta Tau (anglès)
# Dendrotriton rabbi

Dendrotriton rabbi és una espècie d'amfibi urodel de la família Plethodontidae. Habita a Guatemala i possiblement a Mèxic. El seu hàbitat natural són els montans humits tropicals o subtropicals. Està amenaçada d'extinció a causa de la destrucció del seu hàbitat.
# Partit Liberal (Luxemburg)

El Partit Liberal fou un partit polític a Luxemburg entre els anys 1930 i 1940.
El partit va ser establert pels liberals al nord de Luxemburg i es va vincular al Partit Radical Liberal. Va ser dirigit per l'ex líder del Partit Nacional Independent i el Partit Democràtic Progressista del Nord Nicolás Mathieu.
A les eleccions legislatives luxemburgueses de 1937 va rebre 3.6% dels vots, guanyant un sol escó. No es va presentar a les eleccions posteriors.
Es van establir d'altres dos partits liberals; el primer després de la Segona Guerra Mundial que no va poder guanyar cap escó en les eleccions de 1945 i la majoria dels seus membres es van unir al Grup Patriòtic i Democràtic a mitjan dècada de 1950. El segon va ser fundat el 1974 com una ruptura amb el Partit Democràtic. Es van presentar a les eleccions de 1974 i 1979, però no van guanyar cap escó.

## Referències

* 1 2 3 Nohlen i Stöver, 2010, p. 1249.
* ↑ Nohlen i Stöver, 2010, p. 1250.

## Bibliografia

* Dieter, D; Stöver, P. Elections in Europe (en anglès), 2010. ISBN 978-3-8329-5609-7.
# Henri Robert de Serignan

Henri Robert de Serignan (1575 - 7 de novembre de 1652) comte de Braine i baró de Serinhan, fou un noble i militar francès
Casat el 1607 amb Marguerite d'Autun, que va morir el 1616, amb qui va tenir quatre fills: Robert, Marie-Charlotte, Henriette i Louise. Tornat a casar el 1628 amb Antoinette de Luynes, morta en 1644, i posteriorment amb Françoise de Beuvron, morta en 1651.
Va participar en la Guerra dels Segadors com a coronel d'un regiment d'infanteria francesa que entrà a Catalunya juntament amb les tropes de Roger de Bossost, senyor de Espenan, fou l'únic no inclòs en la capitulació de Tarragona i, per tant, va poder dirigir la cavalleria francesa que es va apostar al Pla de Barcelona durant la Batalla de Montjuïc.
# Almogàvers (joc de rol)

Almogàvers és un joc de rol del 1995 que fou el primer publicat en català. En aquest joc, els jugadors han d'assumir el rol de personatges durant l'odissea dels almogàvers a Grècia entre els segles XII i XIV.
Amb un sistema de joc propi, la seva mecànica es basa en atributs, estats i nivells d'experiència del personatge, i es juga amb daus, fonamentalment de deu cares, i estava dirigit a fer assequibles els jocs de rol als adolescents i focalitzat en el combat. Més endavant, Enric Grau va reutilitzar el mateix sistema de joc per a Tirant lo Blanc el 1996.
En la dècada de 1990 l'editorial barcelonina Joc Internacional va apostava per editar en català, una llengua amb presència anecdòtica en l'edició en aquest camp, alguns dels seus productes, traduint el joc de rol Aquelarre, el primer joc de rol en llengua castellana i El Senyor dels Anells, el joc de rol de la Terra Mitjana el 1992.
Almogàvers va néixer com un projecte de Francesc Matas, fundador i propietari de Joc Internacional, amb el propòsit de publicar un joc de rol que complís tres requisits: que fos escrit en català. Enric Grau amb la col·laboració de l'historiador Ricard Ibáñez i d'altres, va acceptar el projecte i després de diverses proves va acabar-lo el 1994, per a ser publicat el gener de 1995, amb les il·lustracions i la portada realitzades per l'autor de còmic Albert Monteys. Grau i Ibáñez van publicar diversos mòduls en castellà a la revista Líder per a ser jugats a Akelarre i Almogàvers.

## Referències

* ↑ Cabrero Sañudo, Francisco José «Historia de las publicaciones de los juegos de rol en España» (en castellà). Teoría de la Educación. Educación y Cultura en la Sociedad de la Información, 11, 3, 11-2010, pàg. 8 [Consulta: 16 agost 2022].
* 1 2 «Delta & Dragons: Jocs de rol en català; Pompeu Fabra vs Cthulhu». surtdecasa.cat, 03-07-2014. [Consulta: 17 gener 2020].
* ↑ «Almogàvers» (en anglès). BGG. [Consulta: 18 agost 2023].
* 1 2 3 «10 años con Joc Internacional» (en castellà). Lider, 45, 1-1995 [Consulta: 7 agost 2022].
* ↑ «Tirant lo Blanc» (en castellà). Lider, 51, 1-1996.
* ↑ Sevillano Pareja, Héctor «Estudio del sector editorial de los juegos de rol en España» (en castellà). Universidad de Salamanca, 2008, pàg. 288 [Consulta: 7 agost 2022].
* ↑ Farradellas, Víctor. «La revolució del joc català». Núvol, 11-12-2022. [Consulta: 18 agost 2023].
* ↑ «Monteys». Humoristan, museu digital de l'humor gràfic. [Consulta: 16 gener 2009].
* ↑ «La Secta del Dragón, por Enric Grau y Ricard Ibáñez» (en castellà). Líder, 49, 1995.
* ↑ «La secta del dragón (2a parte), por Enric Grau y Ricard Ibáñez» (en castellà). Líder, 50, 1995.
* ↑ «La Secta del Dragón (3ra parte), por Enric Grau y Ricard Ibáñez» (en castellà). Líder, 51, 1996.

## Vegeu també

* Història dels jocs de rol als Països Catalans
Viccionari
# Dendrotriton sanctibarbarus

Dendrotriton sanctibarbarus és una espècie d'amfibi urodel de la família Plethodontidae. És endèmica d'Hondures.
El seu hàbitat natural són els montans humits tropicals o subtropicales. Està amenaçada d'extinció a causa de la destrucció del seu hàbitat.

## Referències

* ↑ IUCN SSC Amphibian Specialist Group «Dendrotriton sanctibarbarus» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species. IUCN, 2019, 2019, pàg. e.T59241A54377820.