OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Feixes (Santa Pau)

Can Feixes és un mas de Santa Pau (Garrotxa), situat al veïnat de Pujolars, inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Per l'estructura podria haver estat construïda al segle xviii, molt possiblement a partir d'una estructura anterior, atès que un descendent hi ha documentat naixements d'avantpassats seus al segle XVI

## Descripció

És una masia, avui totalment rehabilitada i amb usos de casa rural. De planta baixa i dos pisos. Va ser bastida amb carreus molt ben escairats als angles i finestres. És de planta rectangular i conserva, adossada a la casa, una gran pallissa sostinguda per dos contraforts. L'era de la casa conserva els cairons originals. A la llinda s'hi pot llegir ME FECIT FRANCISCA FEIXAS CUM FILIOS VOBAR THOLOMEO ANNO 1838. Hi ha un símbol encerclat al mig. A la finestra hi diu "MIJESE / IHS 1626".

### Oratori

L'oratori estava situat al costat de la porta principal, amb entrada per l'era de la casa. Avui serveix de magatzem. S'hi guardava una bonica talla d'un Sant Crist dels segles XV o XVI que sembla que va ser traslladada a Santa Pau. Tenia una decoració marcadament neoclàssica. La volta estava decorada amb nervis de guix i pintada de color blau i estrelles daurades. La cornisa de la nau era feta amb tríglifs i mètopes. L'altar estava decorat amb un gran frontó sostingut per mitges columnes de guix amb estries i coronades per capitells corintis.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Can Feixes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Alfred Sutro

Alfred Sutro (Londres, 7 d'agost de 1863 - 11 de setembre de 1933) va ser un escriptor anglès, dramaturg i traductor d'una sèrie d'obres d'èxit en el primer quart del segle 20. Sutro va fer les primeres traduccions en anglès de les obres de l'escriptor belga Maurice Maeterlinck.

## Obra dramàtica

* Women in love: eight studies in sentiment (1902)
* The laughing lady (1922)
* Far above rubies (1924)
* A man with a heart (1925)
* The desperate lovers (1927)
# Can Sidric

Can Sidric és una obra de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Can Sidric és una casa de pagès situada a la Vall de Sant Martí Vell, prop del barri de Mascou. Disposa de planta i un pis. Va ser realitzada amb pedra volcànica i amb carreus ben tallats a les obertures i angles de la casa. Conserva una pallissa-corral de la mateixa època de la casa; l'accés s'hi realitzava per dues esveltes arcades avui cegades.

## Història

Els orígens de Can Sidric es poden remuntar a l'època feudal baronial. L'actual estructura demostra una construcció o remodelació realitzada a finals del segle XVII-XVIII, potser coincidint amb l'aixecament de les cases que avui formen el barri de Can Mascou: Can Llaurella o Llorella (1796), Can Lluent (1789) o Can Perot (1773). Can Sidric no va ser mai un gran casal. La història de la Vall de Sant Martí és molt antiga; per ella passava el camí prehistòric d'Emporium a Basi. En l'època feudal fou la seu de grans casals.

## Referències

* 1 2 «Can Sidric». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# El Molí Nou (Santa Pau)

El Molí Nou és una casa de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El Molí nou es troba al costat de la carretera comarcal Gi-524 d'Olot a Banyoles per Santa Pau i Mieres,a l'alçada del km 12. És de planta rectangular, amb planta baixa i dos pisos. Al celler hi havia instal·lat tot el necessari per a moldre el blat. Va ser construït amb pedra volcànica i carreus ben escairats als angles i finestres. El riu parteix les dues parts del molí: una per a residència dels moliners i per a moldre el blat i l'altre per a emmagatzemar els sacs. Ha sofert moltes remodelacions. Conserva els típics empostissats als tres pisos.

## Història

Històricament existiren alguns molins fariners que avui han desaparegut. El molí nou, durant un temps va ser fonda. Sobre la porta principal conserva una pedra, força desgastada, on es pot llegir: "CHATARINA CASSAl SME FESITA 10 IUNY 17 IHS 52".

## Referències

* 1 2 3 «El Molí Nou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# La Torre (Canet d'Adri)

La Torre és una masia de Canet d'Adri (Gironès) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

La masia és una construcció de planta rectangular desenvolupada en planta baixa, pis i golfes. La coberta és de teula àrab a dues vessants. Les parets portants són de maçoneria arrebossada a les façanes exteriors, que deixen a la vista els carreus que emmarquen les obertures i les cantonades. La porta principal està formada per dovelles, segurament un element original del gòtic, i les finestres del pis amb llindes i brancals de carreus bisellats. Els ampits són de pedra motllurada i descansen sobre carreus. A la façana est es conserven diverses espitlleres. Interiorment s'estructura amb tres crugies perpendiculars a façana.
La torre és de planta quadrangular, situada a l'angle sud, i és l'únic element defensiu visible. La coberta és a dues aigües i presenta diverses obertures fetes en un moment posterior a la seva construcció. Dos contraforts l'apuntalen per les façanes sud i est.
El paller és de construcció auxiliar de planta rectangular i coberta de teula a dues vessants. Interiorment s'estructura en dos nivells. S'accedeix al pis per una escala exterior de pedra. Les parets portants són de maçoneria amb carreus a les cantonades. L'estructura dels sostres és feta amb un bigam de tirada doble, perpendicular a la façana principal, sostingut per una jàssera central i una altra a pla de façana. La façana del paller està tapiada amb maçoneria i presenta un gran arc central a la planta baixa i un de menor mida al pis superior, fets amb rajol col·locat a plec de llibre.

## Referències

* 1 2 3 «La Torre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2016].
# Mas Rigau

El Mas Rigau és una obra de Canet d'Adri (Gironès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una construcció formada per l'edifici principal, de planta rectangular, estructurat interiorment amb tres crugies perpendiculars a la façana i diversos afegits posteriors. El cos principal és fet amb parets portants de maçoneria, que són arrebossades a la façana deixant a la vista els carreus que emmarquen les obertures. La coberta és de teula àrab a dues vessants acabada amb un ràfec que combina fileres de teula i rajol. La porta principal és emmarcada per grans dovelles i la resta d'obertures tenen els brancals i llindes fets amb carreus bisellats. Els ampits són de pedra motllurada que descansen sobre grossos carreus. En algunes llindes hi ha cisellats motius de reminiscències gòtiques. Una de les ampliacions laterals presenta arcs de rajol.
En una llinda hi ha cisellat l'any 1603.

## Referències

* 1 2 «Mas Rigau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2016].
# Llista de mines de diamants

En l'actualitat existeixen un nombre limitat de mines de diamants amb un operatiu comercialment viable. Els diamants són obtinguts inundant àrees disperses, on s'erosionen i es dipositen per l'acció de l'aigua o altres agents climàtics. També hi ha mines de diamants no comercials, com és el cas del Crater of Diamonds.

## Llista de mines de diamants
### Àfrica

* Angola
** Mina de diamants Catoca
** Mina de diamants Fucauma
** Mina de diamants Luarica
** Mina de diamants Lúo
* Botswana
** Mina de diamants Damtshaa
** Mina de diamants Jwaneng
** Mina de diamants Letlhakane
** Mina de diamants Orapa
** Mina de diamants OaksVille
* Àfrica dels Sud
** Mina de diamants Baken
** Mina de diamants Cullinan (anteriorment "Premier mine")
** Mina de diamantes Finsch
** Mina Kimberley
** Mina Koffiefontein
** Mina de diamants The Oaks
** Mina de diamants Venetia
** Mina de diamants Ministowre
* Altres localitzacions a l'Àfrica
** Mina de diamantes Kampangala, Congo
** Mina de diamants Murowa, Zimbàbue
** Mina de diamants Williamson, Tanzània
** Warped Vision Mine

### Àsia

* Rússia
** Aikhal GOK
** Anabar GOK
** Mirny GOK
** Nurba GOK
** Udàtxnaia

### Amèrica del Nord

* Canadà
** Mina de diamants Diavik
** Mina de diamants Ekati
** Mina de diamants Gahcho Kue
** Mina de diamants Jericho
** Mina de diamants Kennedy Lake
** Mina de diamants Snap Lake
** Mina de diamants Victor
* Estats Units
** Cràter dels Diamants

### Oceania

* Austràlia
** Mina de diamants Argyle
** Mina de diamants Merlin (actualment fora de servei)

## Llista de les empreses d'extracció de diamants

* Aber Diamond, propietària de part de la mina Diavik.
* Alrosa, operant sobretot a Rússia.
* BHP Billiton, propietària de la mina Ekati.
* De Beers, és propietària de 20 mines a Àfrica i participant en nombrosos joint venture al món.
* Debswana, una aliança entre De Beers i el Govern de Botswana.
* Endiama
* Namdeb, una aliança entre De Beers i el Govern de Namíbia (principalment obté els diamants d'aluvião).
* Rio Tinto Group, propietària de part de les mines Argyle, Diavik, i Murowa.
* Tahera Diamond Corporation, propietària de la mina Jericho no Canadá.
* Trans Hex
# Can Pou (Canet d'Adri)

Can Pou és una masia de Canet d'Adri (Gironès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una masia de planta rectangular, amb diversos cossos adossats, de planta baixa i dos pisos superiors, coberta de teula àrab a dues vessants, amb ràfec de doble fliera de rajols plans i teules, parets de pedra i morter de ciment deixant a la vista els carreus de les obertures i les cantonades. S'hi accedeic per una porta adovellada, amb una llosa plana amb una inscripció "LHS AQUEST PORTAL SE HES FET LANY 1618 ES EI IT POBILL SEBASTIA TROBAT". Les finestres amb llinda, ampit i brancals de pedra en una inscripció "1741". Les finestres de la planta pis estan emmarcades per carreus bisellats i ampit emmotllat que descansa sobre carreus. Darrere hi ha una torre adossada, de planta quadrada amb coberta de teula àrab a dues vessants, ràfec de doble filera de rajols plans i teules, parets de pedra i morter de calç, obertures en forma de finestres coronelles i mig punt. Al costat hi ha, adossat un conjunt d'antics porxos rehabilitats com a habitatge.

## Referències

* ↑ «Can Pou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2016].
# Cargolet de flancs barrats

El cargolet de flancs barrats (Thryophilus pleurostictus) és un ocell de la família dels troglodítids (Troglodytidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones àrides amb matolls, arbusts i límits del bosc de les terres baixes i turons del vessant del Pacífic, des de Mèxic, Morelos i oest de Puebla cap al sud fins al nord-oest i centre de Costa Rica

## Referències

* ↑ «Cargolet de flancs barrats». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 2/12/2021(català)
# Sant Miquel de Montfalcó d'Ossó

Sant Miquel de Montfalcó d'Ossó és una església barroca de Montfalcó d'Ossó, al municipi d'Ossó de Sió (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església feta amb carreus de pedra regulars. A la part central de la façana destaca la portalada emmarcada per un arc de mig punt adovellat. Les dovelles són llises i allargades, la central té inscrita la data 1614. L'interior rep llum mitjançant un petit rosetó situat al frontispici. La façana, que té un cert regust romànic, està rematada per un campanar d'espadanya de tres obertures que acull dues campanes. L'església té una sola nau, coberta amb volta de canó puntada dividida en dos trams, amb dues capelles laterals, absis poligonal i un contracor elevat.
A l'altar major es pot observar la imatge de la Verge de Santa Maria de Montmagastrell, romànica, realitzada en pedra.

## Història

Inicialment fou una església d'estil romànic. El 1614 fou totalment reformada.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Miquel de Montfalcó d'Ossó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 gener 2017].
# Serra d'Agullent

La serra d'Agullent, o serra de la Cova Alta, és un sistema muntanyenc que està situat en el límit entre les comarques de la Vall d'Albaida i el Comtat, al País Valencià. Està disposat d'est a oest (orientació bètica, inclòs en el prebètic extern) formant una continuïtat muntanyosa amb les serres de la Solana (a l'oest) i el Benicadell (a l'est). El continu muntanyenc es prolonga en la mateixa direcció fins a ben prop de la mar mitjançant la serra d'Ador.

## Particularitats

La serra d'Agullent està envoltada per les poblacions del Beniatjar, Otos, Carrícola, Atzeneta d'Albaida, Albaida, Benissoda, Ontinyent i Agullent (que dona nom a la serra) a la part nord o de la Vall d'Albaida. I per la part sud o de la Vall d'Agres (el Comtat) per les poblacions d'Alfafara i Agres.
S'estén al llarg de 12 quilòmetres assolint una altura màxima de 890 metres al pic de la Cova Alta, al terme d'Albaida. La bassa d'aigua del Pou Clar d'Ontinyent marca el límit oriental de la serra.
Predomina entre la seua vegetació la carrasca i el pi.

## Vegeu també

* Llista de muntanyes del País Valencià
# Serrat de les Pedrusques

El Serrat de les Pedrusques és una serra situada al municipi d'Urús, a la comarca de la Baixa Cerdanya, amb una elevació màxima de 2.537 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sant Sebastià de la Guàrdia

Sant Sebastià de la Guàrdia és una església amb elements romànics i barrocs de la Guàrdia, al municipi de Tornabous (Urgell), protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una església de nau única, formada a base de carreus regulars de pedra picada.
A la façana s'observa una gran portalada formada per una arcada de mig punt de dovelles molt regulars. A la dovella central hi ha gravada la data de consagració de l'església: 1619. Just damunt d'aquesta portalada hi ha una petita fornícula allargassada amb una coberta de petxina i sense cap imatge al seu interior. A sobre de la petita fornícula hi ha la rosassa, restaurada recentment, amb una flor de forma hexagonal. La façana és coronada per un campanar d'espadanya que té dos ulls d'arc de mig punt amb campanes i, a la part superior, una petita obertura d'arc de mig punt sense campana.
L'interior és una nau coberta amb volta de canó amb llunetes dividida en tres trams i amb pilastres de pedra adossades amb el capitell sense decorar. Durant les últimes intervencions, s'ha recuperat el vas baptismal, la pica beneitera, del 1621 i una tomba, al terra de la nau.
Als costats hi ha dues capelles. Mirant a l'altar, a la dreta, hi ha una capella profunda, construïda durant el XVIII.

## Història

Fou l'antiga església del poble de la Guàrdia d'Urgell, però avui dia és tancada al culte, ja que l'any 1960 es construí una de nova.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Sebastià de la Guàrdia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 gener 2017].
* ↑ «Pica baptismal de l'església vella de la Guàrdia d'Urgell», 09-06-2018. [Consulta: 27 desembre 2019].
* ↑ «Pica beneitera de l'església vella de la Guàrdia d'Urgell», 09-06-2018. [Consulta: 27 desembre 2019].
# Molí de Sant Anastasi

El Molí de Sant Anastasi és una obra de Lleida inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici d'eixample de caràcter suburbà, de planta baixa i tres pisos. Té una façana amb una composició pesada, reflectint la seva construcció amb disposició de forats alineats. Es veu el tractament de pell contínua i arrebossada. Els baixos estan fets de carreus de pedra, mentre que als pisos es veu la fàbrica de totxos. L'estructura consta de fusta com a matèria primera i les teules de la coberta són àrabs.

## Història

Per tal de poder moldre blat de la Bladeria Municipal, la Paeria disposava del molí de Cervià, el molí de Casa Gualda i el molí de Vilanova de l'Horta. Aquest darrer rebrà el nom posteriorment de Sant Anastasi i l'any 1500 fou propietat de misser Miquel Mahull. El 1564 es varen establir certs compromisos amb els hereus de misser Mahull, que revertiren la propietat al municipi.

## Referències

* 1 2 «Molí de Sant Anastasi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 gener 2017].
# Font Vella (l'Estany)

La Font Vella o de les Eres és una font al poble de l'Estany (el Moianès) protegida com a bé cultural d'interès local.
El 1756 es va construir la Font de les Eres, que va passar a anomenar-se Font Vella a partir de la construcció, abans del 1882, de la Font del Prat, que va rebre l'aigua de la deu de la Font Pedrosa. La font és una construcció sota el nivell del sòl formada per unes escales descendents de lloses de pedra, protegides per murs de contenció de paredat ordinari, coronats per carreus que conformen una esquena d'ase de secció triangular. La part més baixa de la construcció és formada per una volta de mig punt de paredat ordinari. La font se situa al nivell inferior, i compta amb bancs de pedra sobresortint de les parets laterals. Al front de l'arc que presideix l'escala descendent, hi ha una llosa de pedra amb diverses inscripcions en baix relleu que inclouen la data 1756. A la dreta apareix l'escut del monestir, un cor amb una creu coronat amb un bonet de capellà i al mig una mà plana voltada de les lletres CIA. A sota es pot llegir el nom del Dr. Fernando degà.
Tal com mostra la làpida el promotor fou el doctor Fernando Macià, degà de la catedral de Vic des del 1725 fins a la seva mort el 1761, i una de les cinc dignitats reials encarregades d'administrar l'abadia de Santa Maria de l'Estany. Tenia el càrrec de consenyor de l'Estany. La interpretació de la làpida és la següent: del nom està abreviat "FERdo". El dibuix d'una mà es refereix a la lletra M o la síl·laba MA. Afegint a aquesta M les quatre lletres que envolten el relleu de la mà (llegides de baix a dalt, les de l'esquerra, i de dalt a baix les de la dreta), es conforma el cognom «MACIÀ». La paraula "degà" no és que sigui incompleta: senzillament s'ha sobreposat l'E a la D (per raons d'espai i de composició). Des del punt de vista de l'espectador, a l'esquerra, a la part de dalt, podem veure dibuixat un bonet (el tipus de barret que portaven els canonges) i, a sota, un Sagrat Cor de Jesús. A la part dreta hi ha el dibuix d'una torre heràldica. Una figura semblant a la que apareix a l'escut de l'Estany.

## Notes

* 1 2 «FONT VELLA - FONT DE LES ERES». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 març 2017].
# Ca n'Ordis

Ca n'Ordis és una masia de Crespià (Pla de l'Estany) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Gran masia coberta a dos aigües, situada prop del Monestir de Crespià, al costat de la carretera que va de Banyoles a Figueres. L'edifici presenta una planta quadrangular romboïdal (lleugerament). Té per damunt de la planta baixa, dos plantes i golfes. Presenta una distribució d'obertures molt ordenada, gairebé simètrica a la façana principal que s'orienta al sud, perpendicular a l'eix del carener.
Destaca l'impressionant enjardinament que envolta la casa, format per una alta muralla coberta d'heures i amples espais enjardinats a l'interior. També és notable l'acabat de les façanes, formant un esgrafiat imitant carreus escairats guarnits interiorment amb motius geomètrics. A l'interior presenta magnífiques i espaioses sales arranjades amb gust exquisit.

## Història

Aquest casal ja ve noticiat l'any 1289 amb el nom de Can Pifarrer. Els Ordis procedien d'Usall (ca l'Ordis també anomenat Castell d'Ordis) i el primer documentat d'aquest cognom és Guillem Ordis, de Cutsac (1260-1328). Can Pifarrer fou incorporat al patrimoni Ordis el segle xviii per entroncament matrimonial, traslladant-se a Crespià. D'ençà Ca n'Ordis ha vingut passant per línia masculina directa fins a arribar al propietari Pere Ordis i Llach, casat amb n'Antoñita Dalmau, que exploten directament la finca.
A l'any 1920, la masia va ser reformada per l'arquitecte gironí Rafael Masó i Valentí.

## Referències

* 1 2 3 «Ca n'Ordis». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2017].
* ↑ «Presentació | Web oficial de l'Ajuntament de Porqueres». [Consulta: 27 juliol 2019].

## Enllaços externs

* La reforma de Ca n'Ordis a la Fundació Rafael Masó.
# Districte de Nsok

El districte de Nsok és un districte de Guinea Equatorial, a la part central de la província Kié-Ntem, a la regió continental del país. La capital del districte és Nsok. El cens de 1994 hi mostrava 17.259 habitants. Tenia 47 Consells de Poblats.
Metges Sense Fronteres va donar suport a l'hospital del districte Nsok-Nsomo des del 1989 i fins al 1994, quan es van cancel·lar els fons de cooperació. Quatre mesos després hi va tornar.

## Referències

* ↑ Dades de la població de Guinea Equatorial, 1994
* ↑ II censo de población y II de viviendas 1.994 (en castellà). La Oficina, 1997, p. 8.
* ↑ Puertas cerradas: el acceso a las víctimas en la acción humanitaria (en castellà). Icaria Editorial, 2001, p. 117. ISBN 978-84-7426-534-7.
# Can Frigola (Porqueres)

Can Frigola és un mas a Mata (Porqueres). Casa pairal que consta d'una planta baixa i dos pisos amb coberta a dues aigües. A la banda esquerra trobem un cos perpendicular afegit posteriorment que presenta una alçada inferior i que té la funció de graner. Al costat dret de l'edifici es construïren, al cap del segle xx, noves dependències i una escala exterior que condueix a una terrassa. Davant la casa, a banda i banda d'un camí que porta a l'entrada principal, hi ha un petit jardí. La porta d'ingrés, allindanada, està emmarcada per carreus de dimensió mitjana ben escairats. Al segon pis s'obren tres grans finestres seguides, d'arc de mig punt, ofertes per pilars. La resta de les finestres presenten dimensions més petites i segueixen una tipologia més convencional. A mitjan segle xx, les parets van ser arrebossades.
L'interior s'estructura a partir d'una gran sala central amb quatre portes a cada costat que condueixen a les diferents habitacions. La sala està coberta per voltes d'aresta amb llunetes i en un costat s'obre una petita capella.
Les primeres notícies històriques que fan referència a la família Frigola daten de 1250. Això fa suposar que devia existir una primera construcció del segle xiii, a la qual potser pertanyen les restes d'un edifici que es conserven al costat de llevant. L'edifici actual data del 1786, com ens ho indica una inscripció a la llinda de la porta principal. Entre els diversos membres de la família Frigola, que coneixem a partir de la documentació, cal esmentar Salvador Frigola, famós guerriller que va intervenir directament en la lluita contra els francesos, participant en l'assalt del Castell de Figueres, i que va ser condecorat en dues ocasions, per Ferran VII i per Isabel II.

## Referències

* 1 2 3 «Can Frigola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2017].