OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tórtora de les Filipines

La tórtora de les Filipines (Streptopelia dusumieri) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita zones obertes, sovint a prop de l'hàbitat humà, a le illes Filipines i Sula. Considerada coespecífica de Streptopelia bitorquata per diversos autors.
# Ptilinop nan

El ptilinop nan (Ptilinopus nainus) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita els boscos de les illes Raja Ampat i a la llarga de les muntanyes de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 111. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Colom imperial dels Nilgiri

El colom imperial dels Nilgiri (Ducula cuprea) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita boscos de les munanyes del Nilgiri, al sud-oest de l'Índia.
# Colom bru de Cebu

El colom bru de Cebu (Phapitreron frontalis) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que ha estat considerat una subespècie de Phapitreron amethystinus.

## Hàbitat i distribució

Habita les zones forestals de l'illa de Cebu, a les Filipines centrals.
# Model autoregressiu

En estadística, econometria i processament de senyals, un model autoregressiu (amb acrònim anglès AR) és una representació d'un tipus de procés aleatori; com a tal, s'utilitza per descriure determinats processos que varien en el temps de la naturalesa, l'economia, etc. El model autoregressiu especifica que la variable de sortida depèn linealment dels seus propis valors anteriors i d'un terme estocàstic (un terme imperfectament predictible); per tant, el model té la forma d'una equació de diferència estocàstica (o relació de recurrència que no s'ha de confondre amb l'equació diferencial). Juntament amb el model de mitjana mòbil (MA), és un cas especial i un component clau dels models de sèrie temporal autoregressiva-mitjana mòbil (ARMA) i mitjana mòbil integrada autoregressiva (ARIMA) més generals, que tenen un estocàstic més complicat. estructura; també és un cas especial del model vector autoregressiu (VAR), que consisteix en un sistema de més d'una equació de diferència estocàstica entrellaçada en més d'una variable aleatòria en evolució.
Contràriament al model de mitjana mòbil (MA), el model autoregressiu no sempre és estacionari, ja que pot contenir una arrel unitat.
La notació $AR(p)$ indica un model autoregressiu d'ordre p. El model AR(p) es defineix com:
$X_{t}=c+\sum _{i=1}^{p}\varphi _{i}X_{t-i}+\varepsilon _{t}\,$
on $\varphi _{1},\ldots ,\varphi _{p}$ són els paràmetres del model, $c$ és una constant, i $\varepsilon _{t}$ és un soroll blanc.
Exemple:
Valors de borsa consistents de n = 105 mostres que són la clausura dels estocs de Google durant 2-7-2005 a 7-7-2005 (Figura 1)
A partir d'aquests valors es pot identificar l'ordre d'un model model autoregressiu tot posant a l'eix de la coordenada X els valors desplaçats en una posició (Figura 2)
El resultat s'aproxima a una recta i llavors es pot deduir que és un model autoregressiu de grau 1, AR(1) : $X_{t}=\varphi _{1}X_{t-1}+\varepsilon _{t}$

## Referències

* ↑ «What Is an Autoregressive Model?» (en anglès). https://365datascience.com,+06-03-2020.+[Consulta: 5 setembre 2022].
* ↑ 8.3 Autoregressive models | Forecasting: Principles and Practice (2nd ed) (en anglès). https://otexts.com,+5/09/2022.
* ↑ «14.1 - Autoregressive Models | STAT 501» (en anglès). https://online.stat.psu.edu/,+05-09-2022. Arxivat de l'original el 2022-09-05. [Consulta: 5 setembre 2022].
# La Bauma (Perafita)

La Bauma és una casa de Perafita (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular, de dos pisos, i teulat a doble vessant. Els murs són de pedra construïts amb peces irregulars però ben arreglades i carreus ben tallats a les cantonades de l'edifici. La façana presenta una porta amb llinda de fusta i tres finestres totes elles a la meitat dreta de la façana. La part esquerre de la façana està construïda per a poder-hi adossar un cos avançat de planta rectangular del qual sols es conserva el mur esquerra i part de la cantonada avançada.

## Història

Situada en un lloc on tradicionalment hi passaven els remats de xais, els habitants de la Bauma, i de les cases veïnes de Rocatova de Dalt i Rocatova de Baix es dedicaven temporalment a esquilar aquesta bestia sempre que ho convinguessin bé amb els portadors dels remats.

## Referències

* 1 2 «La Bauma». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Ratpenat de ferradura del Vietnam

El ratpenat de ferradura del Vietnam (Rhinolophus subbadius) és una espècie de ratpenat de la família dels rinolòfids. Viu a Bangladesh, la Xina, l'Índia, Myanmar i el Nepal. El seu hàbitat natural són els densos boscos entre els massissos de bambú. No hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, tot i que està afectada per la desforestació.

## Referències

* ↑ Csorba, G.; Bates, P.; Molur, S.; Srinivasulu, C.. Rhinolophus subbadius. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 02-05-2013.
Espècies vivents de rinolofoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Hipposideridae :
Família Megadermatidae :
Família Nycteridae :
Família Rhinolophidae :
Família Rhinonycteridae :
# Nóldor

En el marc de l'obra de J.R.R. Tolkien, els nóldor (pronunciat nól-dor) són un dels tres clans d'elfs que va seguir els Valar fins a arribar al Reialme Benaventurat.
El nom nóldor significa "aquells amb saviesa". També són coneguts com a elfs profunds, gnoms, golodhrim (pels parlants de sindarin) i golug (pels orcs). La forma singular és noldo, i l'adjectiu és nóldorin. La seva llengua és el quenya. Majoritàriament tenen cabell fosc (una excepció destacada és la família de Finarfin, a causa de la seva sang vanyarin)
Quan els elfs es van despertar a les ribes del llac Cuiviénen, aquells que van decidir seguir la crida dels Vàlar es van separar en tres grups i van iniciar el seu viatge cap a l'oest. Els noldor van ser el segon grup, tant en ordre com en nombre.
En aquest viatge van ser liderats per Finwë, que va convertir-se en el primer Rei Suprem dels Nóldor.

## Reis suprems dels nóldor

* Finwë, primer Rei Suprem
* Fèanor, primer fill de Finwë
* Maedhros (només de iure), primer fill de Fëanor. Poc després de la mort de Fëanor va renunciar als seus drets a favor de Fingolfin.
* Fingolfin, second fill de Finwë.
* Fingon, primer fill de Fingolfin.
* Turgon, segon fill de Fingolfin.
* Guil-galad, fill d'Orodreth, besnet de Finwë, últim descendent masculí de Finwë de sang totalment noldor a la Terra Mitjana.
Després de la mort de Guil-galad, la línia de Finwë a la Terra Mitjana va acabar-se i el càrrec de Rei Suprem no va tenir continuïtat. No és clar si els germans Elros i Elrond podien ser considerats en la línia successòria, ja que només eren mig-elfs, però tot sembla indicar que no.

## La Casa de Finwë i l'ascendència noldorin d'Àragorn i Arwen

La casa de Finwë va ser la família governant dels nóldor, i la seva descendència va originar les nissages dels mig-elfs, la casa reial de Númenor, i la dinastia dels dúnedain.
(Els superíndexs indiquen la numeració dels reis suprems dels nóldor)

## Referències

* ↑ Noldor a l'Enciclopèdia d'Arda

## Enllaços externs

* «Noldor». Tolkien Gateway.
# Pello Joxepe

Pello Joxepe és una cançó tradicional navarresa en èuscar. Composta probablement a les darreries del segle xix o començaments del segle xx, és molt popular al País Basc, i la música de la cançó és feta servir habitualment pels bertsolariak per improvisar composicions, de manera que pot ser cantada amb diferents lletres.
La cançó parla d'un home, anomenat Pello Joxepe, de Larraun, a Navarra, a qui comuniquen mentre és a una taverna que ha estat pare d'una criatura, mentre ell ho nega vehementment. Al final, un capellà (suposadament el pare real del nadó) s'enduu la dona i la criatura. Pello Joxepe és vista per alguns com un exemple d'anticlericalisme.

## Controvèrsia

El 2005, Pello Joxepe va esdevenir coneguda arreu del món, quan es va publicar que la melodia de la popular cançó israeliana Yerushalayim Shel Zahav (Jerusalem daurada) de la coneguda cantant i compositora Naomi Shemer s'hi va inspirar: el cantautor valencià Paco Ibáñez va fer un concert a Israel el 1962, hi va cantar la cançó, i Naomi Shemer en va poder sentir la melodia.
Shemer havia sempre negat fermament que les dues cançons tinguessin relació, fins que el juny de 2004 va fer una confessió poc abans de morir. Afectada pel càncer, el qual ella creia que havia estat causat per la seva decebedora actitud en aquest afer, va confessar a un amic seu, el compositor Gil Aldema que havia, efectivament, sentit "Pello Joxepe" just abans d'escriure "Jerusalem daurada". Va donar instruccions a Aldema de fer-ho públic després de la seva mort. Paco Ibáñez va declarar posteriorment que Naomi Shemer no tenia per què sentir-se malament per haver fet això.
La cançó és molt coneguda a Israel, on té la categoria d'himne no oficial, i és la cançó que sona a la darrera escena de la pel·lícula La llista de Schindler, quan els presos alliberats del camp de concentració caminen cap a la llibertat.

## Notes i referències

* ↑ Yerushalayim Shel Zahav fou una cançó que esdevingué el símbol de la Jerusalem unida després de l'ocupació del Jerusalem est per Israel el 1967, després de la guerra dels sis dies.
* ↑ contactmusic.com. «Israeli Composer's Deathbed Plagiarism Confession». [Consulta: 20 novembre 2012].
* ↑ «Nomi Shemer reconoce en una carta que plagió su 'Jerusalén de oro' de una canción de cuna vasca» (en castellà). El Mundo, 05-05-2005. [Consulta: 15 novembre 2013].
* ↑ «Naomi Shemer had no reason to feel bad, says Basque singer» (en anglès). haaretz.com, 06-05-2005. [Consulta: 15 novembre 2013].

## Enllaços externs

* Escolteu "Pello Joxepe" a Youtube
* Escolteu "Jerusalem of Gold" a YouTube
* Escolteu "Yerushalayim Shel Zahav" a YouTube (escena de la pel·lícula La llista de Schindler)
# Castell de Fórnols

Les restes de l'antic castell de Fórnols es troben a la part alta del poble de Fórnols de Cadí, al municipi de la Vansa i Fórnols, situat en la part occidental del vessant sud de la serra del Cadí.

## Història

Al segle xiii, i possiblement també el XIV, aquesta fortalesa fou patrimoni dels Pinós. El primer esment del lloc de Fórnols conegut fa referència al seu castell, quan Galceran III de Pinós, en el seu testament del 1277, deixava al seu fill «Galceran totam vallem Lavança, cum castrum de Fornuls». Posteriorment fou infeudat a Maimó de Josa el 1313 per Pere II Galceran de Pinós. Poc temps abans, la potestat del castell de Fórnols i la d'altres fortaleses de la vall de Lavansa fou requerida al comte d'Urgell per part del cavaller Pere de Santa Eulàlia. La possessió de la castlania fou objecte de sovintejats conflictes durant el segle xiv. Així, per exemple, el 1306 consta que el procurador de Pere Galceran de Pinós, amb notari i testimonis convocats especialment, protesta davant la porta del castell de Fórnols contra Guillem Saguàrdia, escuder i procurador d'Ermengol, comte d'Urgell, reclamant-li la potestat sobre el dit castell segons certs documents que té.
En el fogatge del segle xvi i fins a la l'abolició dels senyorius jurisdiccionals al segle xix, Fórnols del Cadí apareix vinculat al capítol de la Seu d'Urgell.

## Arquitectura

L'estructura emmurallada del poble de Fórnols és encara ben perceptible. Les restes més visibles del castell són una cantonada d'una antiga construcció que devia fer, en la part superior, 10 X 6,50 m L'estructura s'aferma a una roca. Els carreus, de pedra calcària, molt ben treballats amb maceta, no són gaire grossos -una mitjana de 35 X 20 cm_ però estan disposats amb gran regularitat, si bé han estat desplaçats en molts indrets per panys de paret molt irregulars, sens dubte posteriors. El gruix del mur és d'uns 80 cm. La resta de murs estan integrats en construccions veïnes. Les més antigues es poden datar cap als segles XII o XIII.

## Referències

* 1 2 Vllaró i Boix, Albert]. «Castell d'Anglesola». A: El Segrià Les Garrigues El Pla d'Urgell La Segarra L'Urgell. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1997, p. 346 (Catalunya romànica, XXIV). ISBN 84-412-2513-3.

## Enllaços externs

* Arxiu históric de la Biblioteca de Catalunya. Fons i col·leccions
# Ratpenat de ferradura de Luzon

El ratpenat de ferradura de Luzon (Rhinolophus subrufus) és una espècie de ratpenat de la família dels rinolòfids. Viu a les Filipines. El seu hàbitat natural és el bosc tropical de terres baixes. No hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ Ong, P.; Rosell-Ambal, G.; Tabaranza, B.. Rhinolophus subrufus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 02-05-2013.
Espècies vivents de rinolofoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Hipposideridae :
Família Megadermatidae :
Família Nycteridae :
Família Rhinolophidae :
Família Rhinonycteridae :
# Odio el verano

Odio el verano és una pel·lícula de comèdia espanyola de 2024 dirigida per Fer García-Ruiz i escrita per David Marqués basada en la pel·lícula italiana homònima. És protagonitzada per Julián López, Kira Miró, Roberto Álamo, Malena Alterio, Jordi Sánchez i María Botto. S'ha subtitulat al català.

## Sinopsi

L'Alonso (escombriaire) i la Marisa (tarotista), en Torres i la Fátima (propietaris d'una xarcuteria) i en Calatrava (cirurgià estètic) i la Vicky (influenciador) han reservat una casa aïllada a les Canàries per passar les millors vacances de la seva vida amb les seves respectives famílies. El que no saben és que, per un error de l'agència, han llogat la mateixa casa. Cap no està disposat a renunciar-hi, i tampoc no hi ha gaires alternatives, per la qual cosa es veuen obligats a compartir habitacle tot l'estiu. Les diferències entre cadascun dels seus membres converteixen aquests dies en un caòtic cúmul de divertides i desmesurades situacions. Tot i això, han d'aprendre a conviure i comprendre tota aquesta gent tan diferent... I a ells mateixos.

## Repartiment

* Roberto Álamo com a Alonso
* Jordi Sánchez com a Torres
* Julián López com a Calatrava
* Malena Alterio com a Marisa
* María Botto com a Fátima
* Kira Miró com a Vicky
* Pilar Castro
* Mariano Venancio
* Javier Lera
* Aitziber Errazkin
* Scarlett Arce
* Lucas Ruiz Barrea
* Diego Ruiz
* Daniel Acebes

## Producció

La pel·lícula va ser produïda per Telecinco Cinema i Mono Pictures AIE amb l'associació de Sony Pictures Internacional Productions i la participació de Mediaset España i Mediterráneo Mediaset España Group. El director de fotografia va ser Ángel Amorós. Els llocs de rodatge inclouen Tenerife i Madrid.

## Estrena

Distribuïda per Sony Pictures Entertainment Iberia, la pel·lícula es va estrenar a les sales d'Espanya el 23 d'agost de 2024.

## Referències

* ↑ «Odio el Verano». Goita què fan, ara!. [Consulta: 21 desembre 2024].
* 1 2 D'Ocon, Manuel. «'Odio el Verano': Así es la nueva comedia rodada en Canarias con Malena Alterio, Jordi Sánchez y Julián López». Fotogramas, 30-03-2023.
* ↑ Rivera, Alfonso. «Fer García-Ruiz's I Hate Summer in the editing room». Cineuropa, 17-04-2023.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 Cazallas, Javier. «Odio el verano, la nueva comedia de Fernando García-Ruiz, presenta su tráiler y fecha de estreno». HobbyConsolas, 30-04-2024.
* ↑ «Tráiler de 'Odio el verano': tres familias muy diferentes obligadas a pasar juntas las vacaciones». Cine con Ñ, 30-04-2024.
* ↑ «Así ha sido el rodaje de 'Odio el verano', la nueva comedia de Fer García- Ruiz con fotografía de Ángel Amorós». Camera & Light Mag, 03-04-2023.
# Rocatova de Dalt

Rocatova de Dalt és una casa de Perafita (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de dos pisos de planta rectangular i teulat a doble vessant al qual se li ha adossat un cos a cada un dels costats de la façana, el de l'esquerra per engrandir l'habitatge i el de la dreta per a corts, ara abandonades. Els murs són de pedres irregulars i morter amb carreus ben tallats a les cantonades de la primitiva construcció. L'ordenació de la façana correspon a una porta central, amb llinda, flanquejada per dues finestres i tres obertures a la part superior que correspon amb les envans de la planta baixa; una de llindes del primer pis té gravada la data 1872. La teulada de la casa és nova i feta amb bigues de ciment.

## Història

Situada en un lloc de pas, aquesta casa de Rocatova de Dalt, junt amb Rocatova de Baix i la Bauma, vivien temporalment de l'esquila del bestiar.

## Referències

* 1 2 «Rocatova de Dalt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Laur

Laur fou un antic regne hindú al territori de la divisió de Sylhet avui a Bangladesh, antigament el districte d'Habijang i abans districte de Sylhet del qual fou una de les subdivisions sota domini britànic. Sylhet fou conquerit pels musulmans al segle xiv (1384) però Laur, que ocupava el districte de Sunambanj i part del de Habijang, va conservar la independència fins al temps de l'emperador Akbar; el darrer raja hindú Govind, fou cridat a la cort mogola i allí es va fer musulmà i l'estat va esdevenir un jagir; el seu net Laur va abandonar Laur i va construir la ciutat de Baniachang (inicis del segle xviii) com a nova capital. Els rages de Laur eren responsables de la defensa de la frontera. Sota Ali Werdi Khan nawab de Bengala, a la meitat del segle xviii el territori va quedar subjecte a un pagament de diners sobre la terra. El 1765 va esdevenir un zamindari dins l'administració civil britànica.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India. Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. , Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India. Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Nikol Joseph Cauchi

Nikol Joseph Cauchi (Għarb, 2 de març de 1929 - Mater Dei Hospital, 15 de novembre de 2010) va ser un prelat maltès de l'Església catòlica, que serví com a bisbe de Gozo.
Ordenat el 1952, va ser nomenat bisbe auxiliar de la diòcesi de Gozo el 1967, sent nomenat bisbe diocesà el 1972, retirant-se el 2005 per motius d'edat. Va morir el 2010, als 81 anys.

## Referències

* ↑ Profile at Catholic Hierarchy website
# Sant Felip

«Sant Felip» té aquests significats:
* Sants:
** Sant Felip l'Evangelista, personatge esmentat als Fets dels Apòstols
** Sant Felip Benizi, frare servita del segle xiii
** Sant Felip de Roma, un dels Set Sants Germans
** Sant Felip apòstol, un dels dotze apòstols
** Sant Felip Neri (Florència, 1515 - Roma, 1595), fundador de la Congregació de l'Oratori
* Toponímia:
** Sant Felip Neri (Crevillent), pedania del municipi de Crevillent (Baix Vinalopó)
** Convent de Sant Felip, convent de l'oratori a Vic (Osona)
** Castell de Sant Felip, fortificació al costat sud de la desembocadura del port de Maó (Menorca)
** Església de Sant Tomàs i Sant Felip Neri, església a plaça de Sant Vicent Ferrer de la ciutat de València
** Església de Sant Felip Neri de Barcelona, església d'estil barroc (segle xviii) a Barcelona
** Plaça de Sant Felip Neri, plaça de Barcelona
* Miscel·lània:
** Germanes de Sant Felip Neri, congregació religiosa femenina constituïda el 1858
** Congregació de l'Oratori de Sant Felip Neri, congregació de sacerdots seculars i de seglars fundada per Sant Felip Neri
# Pere de Foix el Jove

Pere de Foix el Jove (francès: Pierre de Foix) (Pau, 7 de febrer de 1449 - Roma, 10 d'agost de 1490) fou un cardenal i bisbe francès. No s'ha de confondre amb el seu besoncle homònim Pere de Foix que, durant el gran cisma d'Occident, fou creat com a pseudocardenal per l'antipapa Joan XXIII i posteriorment nomenat Camarlenc l'Església Romana.

## Biografia

Pere de Foix va néixer en una família feudal noble, la dels comtes de Foix, i descendent de la casa reial de Navarra. Segon fill de Gastó IV de Foix, comte de Foix i Bigorra, vescomte de Bearn, Narbona, Nebosan, Vilamur i Lautrec i d'Elionor de Navarra, reina de Navarra.
Va completar els seus estudis a París i després a Ferrara. A Roma es va unir als franciscans de Morlaàs i va ser nomenat protonotari apostòlic. El 1475 fou elegit bisbe de Vannes. El 18 de desembre de 1476, durant el consistori, el papa Sixt IV el va elevar a cardenal diaca amb el títol cardenalici de Santi Cosma e Damiano.
L'any 1479 amb la mort de la seva mare, la reina de Navarra Elionor, el seu nét Francesc Febus, encara menor d'edat, va pujar al tron sota la regència de la seva mare Magdalena de França. Magdalena de França va mantenir la regència amb fermesa, resistint la pressió de les corts de França i Castella que van intentar que Francesc es casés amb una de les princeses de les seves respectives cases reials. Les pressions exercides pel rei d'Aragó i rei consort de Castella, Ferran II, van ser moltes, també perquè una part dels nobles navarresos li van donar suport i, entre 1480 i 1481, es va produir quasi una guerra civil, que va ser frustrat per la intervenció del cardenal Pere de Foix, oncle de Francesc Febus i nebot de Ferran II. Pere va aconseguir negociar i posar pau entre els dos bàndols.
Pere de Foix no va estar entre els participants al conclave de 1484, en què va ser elegit el papa Innocenci VII. Va ser nomenat administrador apostòlic de la diòcesi de Baiona el 1484 i després també administrador de l'arxidiòcesi de Palerm del 1485 al 1489. També va tenir el comandament del monestir de Saint-Savin a la diòcesi de Tarba i de l'abadia de Sainte-Mélaine de Rennes. El 1489 va ser nomenat administrador de la diòcesi de Malta.
Pere va morir a Roma el 10 d'agost de 1490 i va ser enterrat a l'església de San Trifone, que després va ser destruïda.

## Bibliografia

* Salvador Miranda, FOIX, le jeune, Pierre de, The Cardinals of the Holy Roman Church, Florida International University.
* Rafael Altamira i Crevea, Spagna, 1412-1516, a Cambridge University Press - Storia del mondo medievale, vol. VII, pp. 546–575, Garzanti, 1999.