OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Jepet

La Casa Jepet és una obra d'Alins (Pallars Sobirà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa formada per planta baixa i dos pisos amb façana sota un dels vessants de la coberta de llicorella a dues aigües. En la planta baixa construïda en la base amb grans blocs arrodonits de granit i petit aparell pissarrós, s'obren la porta i una finestra; el parament dels dos pisos superiors és de cabirons vistos i aparell petit lligat amb morter. Al primer pis sobre la porta hi ha una finestra balconera amb balustres similar a les dues que s'obren en el pis superior. Suporten els paviments dels pisos alts i grosses bigues de fusta, els caps de les quals sobresurten a la façana.

## Referències

* ↑ «Casa Jepet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].
# Cultura Hopewell

La cultura Hopewell va prosperar a tot l'entorn del que avui és el mitjà oest dels Estats Units d'Amèrica entre els anys 100 aC i 500 dC en un període conegut com a silvícola mitjà. El terme hopewell s'utilitza per descriure una àmplia dispersió de gent nòmada que vivia a prop dels rius en assentaments temporals formats per d'una a tres llars i que combinava la caça, la recol·lecció i el conreu. Els assentaments hopewells tenien establertes rutes comercials molt extenses i complexes, que al mateix temps es feien servir com a xarxa de comunicació i que reunien la gent per cerimònies importants.
D'aquesta cultura es conserven, principalment, grans túmuls i terraplens funeraris. Els túmuls funeraris hopewells eren molt grans. El jaciment més gran de tots, a Newark Earthworks (Ohio), anomenat Octàgon, abasta més de 50 acres (més de 200 km²). Aquests terraplens també destaquen per les seves formes geomètriques precises i interconnectades, i per la precisió matemàtica amb què es mesuraven i es col·locaven en relació l'un amb l'altre. Les línies rectes i paral·leles dels terraplens suggereixen una relació directa amb les posicions de la lluna, les estrelles i el sol, fins al punt que l'Octàgon funciona actualment com un observatori des del qual s'observa el cicle lunar.
S'han trobat també aixovars funeraris en alguns dels túmuls, formats per objectes ornamentals fets de coure, mica i obsidiana, materials que s'importaven a la regió des de centenars de quilòmetres de distància. Els objectes de pedra i ceràmica també es modelaven en formes intricades.
A partir de l'any 400, la cultura Hopewell va començar a davallar, possiblement perquè la invenció de l'arc i la fletxa provocava cada vegada més morts en les guerres i, per tant, la gent buscava protecció cada cop en comunitats més grans i permanents. Al caure en desús les rutes comercials, la xarxa de camins que reunia la població per a les tradicions hopewells va anar desapareixent, afeblint al mateix temps aquestes tradicions.

## Referències

* ↑ Wilkinson, Richard. Històrium. Símbol Editors, setembre de 2015, p. 32. ISBN 9788415315230.

## Enllaços externs

* Web del Hopewell Culture National Historical Park
# 560

El 560 (DCXCV) fou un any de traspàs començat en dijous del calendari julià.

## Esdeveniments

* Unió dels set regnes anglosaxons, germen de la futura Anglaterra.
* Clotari I, rei dels francs, fa assassinar un dels seus fills per intent de revolta.

## Naixements

* Isidor de Sevilla, teòleg
# Parròquia de Stāmeriena

La Parròquia de Stāmeriena (en letó: Stāmerienas pagasts) és una unitat administrativa del municipi de Gulbene, Letònia. Abans de la reforma territorial administrativa de l'any 2009 pertanyia al raion de Gulbenes.
Un dels edificis més importants és el Palau de Stameriena que va ser construït al voltant de 1835 en estil neoclassicista i restaurat en estil Art Nouveau després de patir un incendi el 1905. Va ser visitat en diverses ocasions per l'escriptor italià Giuseppe Tomasi di Lampedusa. Un altre edifici important és l'església ortodoxa d'Alexandre Nevski, construïda entre 1902-1904 quan la majoria dels habitants practicaven la religió ortodoxa. Va ser restaurada l'any 2004.

## Pobles, viles i assentaments

* Vecstāmeriena (centre parroquial)
* Kalniena
* Stāmeriena
* Lāčplēši
* Namsadi
* Putrāni
* Medņi
* Āboliņi
* Skolas
* Stancmuiža
* Stūrastas

## Hidrologia
### Rius

* Dzelzupe
* Kazupe
* Melnupīte
* Paparze
* Pogupe
* Rūdupe

### Llacs i embassaments

* Llac Kalnienas
* Llac Kauguru
* Llac Ludza
* Llac Pogas
* Llac Stāmerienas

## Persones notables

* Edward Leedskalnin 1887-1951, escultor.

## Referències

* ↑ Enciklopēdija Latvijas pagasti (en letó). Riga: A/S Preses nams, 2001-2002. ISBN 9984-00-412-0.
* ↑ «History» (en anglès). web oficial Stamerienaspils. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 15 juny 2015].

## Vegeu també

* Organització territorial de Letònia
* Localitats de Letònia
# Serra dels Racons I

Serra dels Racons I és un abric que conté pintures rupestres d'estil llevantí. Està situat en el terme municipal de Mequinensa (Aragó). Aquest conjunt és un dels abrics més importants dels localitzats fins avui en el terme de Mequinensa, tant pel tipus de representacions pintades, com per la seva quantitat, conservació i superposicions. Es localitza en una gran roca aïllada sobre un dels vessants dels contraforts de la serra que recorre el marge esquerre de l'Ebre, a la vora de l'actual embassament de Mequinensa, molt prop del límit del terme municipal cap al Nord-oest. El petit abric, que tradicionalment ha servit de refugi a pastors i caçadors i que encara conserva un petit mur de pedra seca, s'orienta al Sud-oest, mirant a la vall de l'Ebre. Sobre un suport rocós ple de petites coves produïdes per l'erosió eòlica i aprofitant algunes d'aquestes, apareixen fins a set representacions pintades en color vermell, amb motius circulars contornejats o de color, així com superposicions i repintats. L'estat de conservació d'aquestes pintures és excel·lent.
L'abric està inclòs dins de la relació de coves i abrics amb manifestacions d'art rupestre considerats béns d'interès cultural en virtut del que es disposa en la disposició addicional segona de la Llei 3/1999, de 10 de març, del Patrimoni Cultural Aragonès. Aquest llistat va ser publicat en el Butlletí Oficial d'Aragó del dia 27 de març de 2002. Forma part del conjunt de l'art rupestre de l'arc mediterrani de la península Ibèrica, que va anar declarat patrimoni de la humanitat per la Unesco (ref. 874-659). També va ser declarat bé d'interès cultural amb el codi RI-51-0009509.

## Referències

* ↑ Aragón, Gobierno de. «BOA» (en castellà). www.boa.aragon.es. [Consulta: 6 gener 2020].
* ↑ «Arte rupestre del arco mediterráneo de la Península Ibérica» (en anglès). UNESCO World Heritage Centre. [Consulta: 6 gener 2020].

## Bibliografia

* ROYO GUILLÉN, J.I. I GÓMEZ LECUMBERRI, F. Prospeccions arqueològiques en el terme municipal de Mequinenza (Saragossa). Campaña de 1989, Arqueologia aragonesa, 1988-1989. D.G.A, Zaragoza.
* ROYO GUILLÉN, J.I. The set of shelters with rock art of Mequinenza (Saragossa). Bolskan 5, 1988.
* VV.AA. Arqueologia Aragonesa 1988-1989 Diputació General d'Aragó. Zaragoza, 1991.
# Cèfal de Siracusa

Cèfal de Siracusa (en llatí Cephalus, en grec antic Κέφαλος "Képhalos") fou un polític grec fill de Lisànies, net de Cèfal, i pare de l'orador Lísies.
Va néixer a Siracusa però va anar a viure a Atenes convidat per Pèricles i hi va restar 30 anys fins a la seva mort, participant activament en la vida pública, adquirint riqueses considerables i amb una reputació tant alta que mai ningú va emprendre cap acció contra ell. Plató el va incloure entre els personatges de La República, on apareix com un vell molt just que rep a Sòcrates a la seva casa del Pireu.
Va morir a una edat molt avançada, segurament abans del 443 aC i, per tant, es devia establir a Atenes vers el 473 aC. Va deixar tres fills, Polemarc, Lísies l'orador i Eutidem.

## Referències

* ↑ 1.Cephalus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 668
# 603

El 603 (DCIII) fou un any comú començat en dimarts del calendari julià.

## Esdeveniments

* Primera menció escrita de Londres
* El papa Gregori Magne escriu una carta als monjos de l'illa de Cabrera, per amonestar-los sobre les seves pràctiques poc cristianes.
# Far de Peníscola

El Far de Peníscola és un far situat al costat del castell del Papa Luna, al municipi valencià de Peníscola, a la comarca del Baix Maestrat.
Se situa a la part més alta, al costat del castell, integrat totalment en el nucli antic de la població de Peníscola. L'edifici està pràcticament adossat a la part sud del castell, del qual el separa un estret carreró que dona a la plaça de davant del far. Aquesta plaça, on se situa un mirador al mar de lliure accés, és tancada durant la nit amb una porta de ferro situada al carreró que forma amb el castell.
L'edifici del far és una torre octagonal blanca d'11 metres d'altura annexa a un edifici de dues plantes. El far no està habitat ni és visitable. La llanterna emet una llum blanca limitada al sector entre els graus 184º i 34º en grups de tres centelleigs, un dels quals més retardat respecte dels altres dos, en 15 segons. Té un abast nominal nocturn de 23 milles nàutiques. Posseeix un sistema de llum de reserva amb un abast de 12 milles nàutiques.
Va ser construït el 1892 i inaugurat el 1899. El llum original consumia parafina i va ser substituït el 1916 per una instal·lació d'incandescència de vapor de petroli a pressió. El 1917, a causa de l'escassetat de petroli durant la Primera Guerra Mundial, se'n va reduir la potència lluminosa. El 1920 se'n va reformar l'òptica i es va electrificar el 1929. L'aljub es va construir el 1932, utilitzant un antic polvorí. Anteriorment, el senyal lluminós es produïa mitjançant fogueres, la qual cosa va donar nom al carrer adjacent, Farons, denominació al·lusiva als fars que hi havia. L'última reforma va tenir lloc el 1970, en la qual va adquirir les seues característiques actuals.
El 2014 l'Autoritat Portuària va concedir a la Diputació de Castelló l'autorització d'ús temporal del far perquè fora restaurat i rehabilitat com a element de dinamització turística, de manera que poguera albergar el centre de recepció de visitants i administració del castell de Peníscola. L'obra va ser adjudicada el juny del 2016 i es va preveure que durara al voltant de sis mesos.

## Referències

* 1 2 «27150 - Faro de Peñíscola» (en castellà). Ministeri de Foment. Govern d'Espanya. Arxivat de l'original el 2013-06-22. [Consulta: 16 setembre 2016].
* ↑ «Faro de Peñíscola» (en castellà). El Faro de Luisu. Arxivat de l'original el 2019-04-30. [Consulta: 16 setembre 2016].
* ↑ «Altres punts d'interés». El far. Ajuntament de Peníscola. Arxivat de l'original el 2013-12-24. [Consulta: 16 setembre 2016].
* ↑ «El faro de Peñíscola será restaurado como elemento de dinamización turística» (en castellà). Levante-EMV, 16-08-2014.
* ↑ «Becsa (antigua Lubasa) adaptará el faro de Peñíscola para recibir visitas turísticas» (en castellà). Valencia Plaza, 29-06-2016.

## Enllaços externs

* El Faro de Peñíscola Turismo Mundial
* Faro de Peñíscola Arxivat 2016-09-17 a Wayback Machine. El Faro de Luisu (castellà)
# Orquestra Simfònica Nacional de Letònia

L'Orquestra Simfònica Nacional de Letònia (en letó: LNSO, Latvijas Nacionālais simfoniskais orķestris) és l'orquestra simfònica principal de Letònia. Va ser fundada el 1926 per Arvīds Pārups. El seu actual director titular i artístic des de 2013 és Andris Poga. A més a més dels concerts simfònics regulars, l'orquestra també grava i difon les seves obres. El lloc d'actuació principal de l'orquestra és l'edifici Gran Gremi a Riga.
L'Òpera Nacional de Letònia també té una orquestra.

## Directors

* Director general i Director artístic:
** Andris Poga
* Directors:
** Dmitri Iablonski
** Guillermo García Calvo
** Hartmut Haenchen
** Gerard Korsten
** Rossen Milanov
** Andris Nelsons
** Tomomi Nishimoto
** Modestas Pitrenas
** Ola Rudner
** Iuri Símonov
** Andris Vecumnieks

## Referències

* ↑ «Par LNSO» (en letó). Latvijas Nacionālais simfoniskais orķestris. [Consulta: 16 juny 2015].
* ↑ Szu Ping Chan. Anthem Guide to the Opera, Concert Halls and Classical Music (en anglès). Anthem Press, Steven Isserlis, 2009, p. . 307. «"..., elevating the Great Guild as the primary venue for the Latvian National Symphony Orchestra"»

## Vegeu també

* Llista d'orquestres simfòniques d'Europa

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
# Carrer Major porxat d'Escaló

El carrer Major porxat és una via pública de la Guingueta d'Àneu (Pallars Sobirà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Únic carrer dins de l'antic recinte emmurallat si s'exceptuen un parell de petites travessies, amb una porta d'entrada a cada extrem.
A costat i costat s'aixequen cases de pedra amb parets mitgeres en la part baixa de les quals s'obre un porxo, bé amb un arc de mig punt o bé amb llinda de fusta, i, en algunes, un pis alt amb un petit balcó de fusta a la façana. Els llosats de llicorella a dues aigües no són massa inclinats; la façana és en un dels vessants. Lamentablement, algunes d'aquestes cases es troben en estat ruïnós i altres han sofert modificacions sense criteri que les despersonalitzen. Seria convenient una restauració que evités la desaparició d'aquest important conjunt de l'arquitectura popular medieval.
El balcó de fusta del carrer Major té balustres perfilats i gravats. Al centre, hi ha gravat un cercle dintre del qual hi ha inscrita una roseta de quatre pètals, i a la part superior i inferior hi ha inscrit un rectangle que emmarca diferents motius.
El passamà és també decorat amb motius gravats de ziga-zagues, fent diverses formes paral·leles.
Hi ha part del balcó que està enfonsada i li falten alguns balustres.

## Referències

* 1 2 3 4 «Carrer Major porxat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].
# Dick Gibson

Richard "Dick" Gibson va ser un pilot de curses automobilístiques britànic que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Dick Gibson va néixer el 16 d'abril del 1918 a Bourne, Lincolnshire, Anglaterra.

## A la F1

Va debutar a la sisena cursa de la temporada 1957 (la vuitena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 4 d'agost del 1957 el GP d'Alemanya al Circuit de Nürburgring.
Dick Gibson va participar en un total de dues curses puntuables pel campionat de la F1, disputant-les en dues temporades diferents (1957 i 1958), retirant-se en les dues ocasions i, per tant, no aconseguint cap punt pel campionat.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | Posició | Punts |
| 1957 | R Gibson | Cooper | Climax | ARG | MON | 500 | FRA | GBR | ALE Ret | PES | ITA | | | | - | 0 |
| 1958 | R Gibson | Cooper | Climax | ARG | MON | HOL | 500 | BEL | FRA | GBR | ALE Ret | POR | ITA | MAR | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# 660

El 660 (DCLX) fou un any de traspàs començat en dimecres del calendari julià.

## Esdeveniments

* Edictes contra els jueus a Toledo

## Naixements

* Lleonci II, emperador romà d'Orient.

## Necrològiques

* Brahmagupta, matemàtic i astrònom.
# 681
## Esdeveniments

* Bulgària crea una regne independent.
* 9 de gener, es reuneix el XII Concili de Toledo.

## Necrològiques

* Maymuna bint al-Harith, darrera esposa de Mahoma.
* Mirdas ibn Udayya, conegut amb la kunya d'Abú Bilal, cap kharigita de Bàssora.
# Felipe Sierra Pambley

Felipe Sierra Pambley (San Miguel de Laciana (Lleó), 26 de maig de 1774 - Madrid, 5 de juliol de 1823) va ser un jurista i polític espanyol, Secretari d'Estat i del Despatx Universal d'Hisenda des del 28 de febrer fins al 5 d'agost de 1822 i ministre interí de Guerra, regnant Ferran VII d'Espanya, durant el Trienni Constitucional.

## Biografia

Fill d'Ángel Sierra Pambley, va ser advocat d'Hisenda, Comissari Reial a Canàries en 1817, director General de Rendes Unides en 1820, cavaller supernumerari de l'Orde de Carles III per decret de 26 de maig de 1820, Conseller d'Estat Honorari en 1823, i també diputat a Corts per Lleó en 1820. Membre del Gran Orient d'Espanya, tenia el nom de Nekar.
Es va casar amb Joaquina Álvarez Blasó. Durant el Trienni Liberal, amb els postulats del qual es va vincular activament, consta que en constituir-se la Societat Patriòtica Constitucional de Lleó, al maig de 1820, ell n'era un membre destacat.
Va ser intendent de província, intendent de l'Exèrcit en 1820, ministre d'Hisenda des del 28 de febrer de 1822 al 5 d'agost de 1822. Va ser també ministre interí de Guerra. El 29 d'octubre de 1822, per considerar-se-li implicat en la conspiració del 7 de juliol de 1822 al costat dels liberals moderats (Francisco Martínez de la Rosa, Juan Bravo Murillo i el Comte de Toreno), s'ordena la seva crida i cerca.
Conseller d'Estat Honorari en 1823, va participar en el Legislatiu com a diputat a Corts per la circumscrip­ció de Lleó entre 1820 i 1822.

## Referències

* ↑ Índex Històric del Congrés dels Diputats
* 1 2 Ministerio de Hacienda. «Libro sobre Ministros de Hacienda». Arxivat de l'original el 2013-09-28. [Consulta: 11 juny 2017].

## Bibliografia

* AGUADO CABEZAS, Elena (2003): Felipe Sierra Pambley: un hidalgo leonés en la Administración de Carlos IV, en Trienio: Ilustración y liberalismo 42, pp. 33–53. ISSN 0212-4025.
* DIEGO GARCÍA, Emilio de (1985): "D. Felipe Sierra Pambley, una figura leonesa en la política liberal de 1820 a 1822 Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.", en Tierras de León: Revista de la Diputación Provincial 25-61, pp. 2–13. ISSN 0495-5773
* RULL SABATER, Alberto (1991): Diccionario sucinto de Ministros de Hacienda (s.XIX-XX). Madrid, Instituto de Estuudios Fiscales.
# Cementiri dels Moros (Bula d'Amunt)

El Cementiri dels Moros és un dolmen situat a la comuna rossellonesa de Bula d'Amunt, a la subcomarca dels Aspres, al límit amb el terme de Glorianes, de la comarca del Conflent, tots dos de la Catalunya del Nord.
Està situat a prop del Coll de les Arques, a 1.012 m. d'altitud en la carena que separa el terme de Bula d'Amunt del de Glorianes (alguna bibliografia situa el dolmen en aquest darrer municipi). El dolmen està decorat amb cassoletes i creus gravades. L'any 2015, una pàgina web el donava per destruït.
És un dolmen simple, amb llosa rebaixada en el seu accés, de mides considerables i presència de peristàtil, cosa que comporta una certa modernitat, que comparteixen amb els dòlmens de galeria catalana. Fou citat ja el 1981 per Jean Abélanet. En el seu entorn hi ha restes d'altres dòlmens destruïts.

## Vegeu també

* Llista de monuments megalítics de la Catalunya del Nord

## Bibliografia

* Abélanet, Jean. Itinéraires mégalithiques: dolmens et rites funéraires en Roussillon et Pyrénées nord-catalanes. Canet: Trabucaire, 2011. ISBN 9782849741245.
* Carreras Vigorós, Enric; Tarrús Galter, Josep «181 anys de recerca megalítica a la Catalunya Nord (1832-2013)». Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, vol. LIV, 2013, pàg. 86, 169.
* Dévaux, Eugène «Dolmens à gravures en Roussillon». Butlletin de la Société Agricole, Scientiphique et Litteraire des Pyrénnées-Orientales, vol. 58, 1934, pàg. 225-239. Reeditat a: «Dolmens à gravures en Roussillon». Cahiers d'Histoire et d'Archeologie [Nimes], 9$^e$ année, Nouvelle Série, 1$^{er}$ cahier, 1946, pàg. 27-34.

## Referències

* ↑ Carreras Vigorós i Tarrús Galter, 2013.
* ↑ El Cementiri dels Moros en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ «Boule d'Amont, al web "laissez-vous conter la vallée de la Tet"» (en francès). Arxivat de l'original el 2015-07-02. [Consulta: 1r juliol 2015].
* ↑ Carreras i Tarrús, 2013.
# Icones Plantarum

Icones Plantarum (abreujat Icon. Pl.) és una extensa sèrie de volums publicats d'il·lustració botànica, iniciat per Sir William Jackson Hooker. El nom en llatí de l'obra significa "Les il·lustracions de les plantes". Les il·lustracions s'han extret d'espècimens d'herbari de l'herbari de Hooker, i, posteriorment, de l'herbari de Kew Gardens. Hooker va ser l'autor dels primers deu volums, produïts entre 1837 i 1854. El seu fill, Sir Joseph Dalton Hooker, va ser el responsable dels volums X-XIX (la major part de la sèrie III). Daniel Oliver va ser l'editor dels volums XX-XXIV. El seu successor va ser William Turner Thiselton-Dyer. La sèrie compta ara amb quaranta volums.

## Referències

* ↑ a Tropicos
* ↑ Icones Plantarum
* Hooker’s Icones Plantarum Kew: Bentham-Moxon Trust, 1851- (incomplete)
* Icones Plantarum: Or Figures, with Brief Descriptive Characters and Remarks, of New Or Rare Plants, Selected from the Author's Herbarium By William Jackson Hooker, Joseph Dalton Hooker
* Hooker's Icones Plantarum At: Biodiversity Heritage Library
# Osorkon el Vell

Osorkon el Vell (Akheperre Setepenre, Osochor a Manetó) fou el cinquè rei de la dinastia XXI d'Egipte i fou el primer faraó d'extracció líbia. Era fill de Shoshenq, el gran cap de la tribu líbia (amaziga) originària de Cirenaica dels mashawasha o abreujat en egipci com a Ma. La seva mare (esposa de Shoshenq) era Mehtenweskhet, que apareix amb el títol de reina mare en un document. El seu germà fou Nimlot I, gran cap dels mashawa, casat amb Tentshepeh, filla de Shoshenq, cap dels mashawasha i, per tant, oncle de Shoshenq I, fundador de la dinastia XXII d'Egipte.
La seva existència era dubtosa fins que Eric Young va establir el 1963 que hi havia un rei de nom Akheperre Setepenre esmentat en relació al sacerdot del temple Nespaneferhor a l'any 2 I Shemu dia 20', que consta al fragment 3B, linía 1-3 dels annals dels sacerdots de Karnak i que la seva inducció com a sacerdot va ser una generació abans de la inducció d'Hori, fill de Nespaneferhor, l'any 17 de Siamon, recordada als mateixos annals. Young assegura que Akheperre Setepenre fou el rei Osorkon, però això no fou acceptat immediatament, fins que el 1976-1977 Jean Yoyotte va advertir que un rei libi de nom Osorkon era el fill de Shoshenq i de Mehtenweshkhet, la qual era explícitament titulada "reina mare" en un document genealògic. Donat que cap dels altres reis de nom Osorkon tenia una mare de nom Mehtenweshkhet, això permetia concloure que Akheperre Setepenre era el Osochor de Manetó, la mare del qual fou efectivament Mehtenweshkhet, la qual fou també mare de Nimlot i, per tant, l'àvia de Shoshenq I.

## El temps d'Osorkon

D'acord amb la base del càlcul astronòmic de la data coneguda de l'any 2 lunar, Rolf Krauss ha demostrat que correspon al 990 aC i que la inducció com a sacerdot de Nespaneferhor havia estat dos anys abans, el 992 aC. El seu regnat és important perquè presagiava l'inici de la dinastia XXII. Hauria regnat (segons Manetó) durant sis anys i el va succeir Siamon, la filiació del qual no és gaire segura.

## Notes

* ↑ Eric Young, Some Notes on the Chronology and Genealogy of the Twenty-first Dynasty, Journal of the American Research Center in Egypt, Volum 2 (1963), pp. 99–112
* ↑ Jean Yoyotte, Osorkon fils de Mehytouskhé: Un pharaon oublié?, Butlletí de la Societat francesa d'egiptologia, Volum 77–78 (1976-1977), pàgs. 39–54
* ↑ Erik Hornung, Rolf Krauss & David Warburton (editors), Handbook of Ancient Egyptian Chronology (Handbook of Oriental Studies), Brill: 2006, pàg. 474