OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Vicenç de Vespella

Sant Vicenç de Vespella és una església de Gurb (Osona) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'una capella d'una sola nau, de planta rectangular, coberta amb teulada a doble vessant amb l'aiguavés a les façanes laterals i amb ràfec de lloses en la major part.
L'obra és de pedra ben tallada i escairada. En alguns punts hi ha presència d'arrebossat, en d'altres es veuen les filades regulars de carreus escairats de mida mitjana. Mentre que a la part superior dels murs l'aparell constructiu és més petit, possiblement per la rehabilitació que es va fer en època moderna. Se suposa que la part baixa dels murs correspon a l'època del romànic.
L'absis, fruit d'una modificació tardana, és carrat i es troba orientat a l'est. La façana principal, orientada al sud, mostra una cantonada integrada al mur que denota l'ampliació d'aquest, probablement degut a la destrucció d'un possible absis semicircular d'època romànica.

## Història

La capella de Sant Vicenç de Vespella es troba dins el terme de la parròquia de Sant Cristòfol de Vespella; aquesta església la trobem documentada des del 986, tot i que les funcions parroquials no estan clares fins a l'any 1080, en la concòrdia que van fer el bisbe de Vic, Berenguer Sunifred de Lluçà i Guillem Bernat de Queralt sobre les esglésies i parròquies del terme del castell de Gurb, entre les que es trobava l'església de Sant Cristòfol de vespella. L'antiga església de Sant Cristòfol va ser abandonada als voltants de 1752, quan es va construir la nova església en una ubicació més accessible, que encara es manté actualment, mentre que de l'antic edifici únicament en resten algunes runes.
L'església de Sant Cristòfol i la capella de Sant Vicenç també estaven dins l'antic terme del castell de Gurb, a lloc anomenat Vespella.
La capella de Sant Vicenç de Vespella es troba documentada el 962. Possiblement feia la funció de capella rural depenent de la parròquia, fins que va deixar de tenir culte.
De l'edifici romànic original, en queda una part del parament a la meitat oest. La meitat est, i el petit campanar d'espadanya, van ser reformats el segle xviii quan es va mutilar l'absis i es va modificar la capçalera.
Al costat de l'església hi ha el mas Sant Vicenç, topònim que el relaciona directament amb la capella. El mas Sant Vicenç el trobem documentat l'any 1230. Possiblement la capella es construís paral·lelament al mas i amb relació directa amb aquest, relació que s'ha mantingut fins a l'actualitat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Sant Vicenç de Vespella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2017].
# Casa al carrer dels Còdols, 8 (Breda)

La Casa al carrer dels Còdols, 8 és una obra gòtica de Breda (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres, situat al nucli urbà de Breda, al carrer dels Còdols número 8.
L'edifici té planta baixa i pis, està cobert per un teulat a un vessant, desaiguat a la façana principal, que té el ràfec de dos fileres sota el qual hi ha a canal que recull l'aigua de la teulada i que desaigua al carrer a través d'una canal que hi ha adossada a la façana.
La porta d'accés a l'habitatge, a la planta baixa, és d'arc de llinda, i al pis hi ha una finestra en arc conopial amb arquets, decorada a cada un dels carcanyols amb un baix relleu de flors inscrites en un cercle. Els brancals de la finestra estan fets de carreus de pedra, i ampit motllurat.
La façana està arrebossada.

## Història

El carrer dels Còdols, on es troba l'edifici, apareix anomenat en documents de principis del segle xvii. Abans formava part del Carrer Major i s'allargava fins al carrer de Sant Pere. L'any 1405 tenia el nom de carrer de l'Hospital perquè se n'ubicava un al lloc on més tard s'ubicà el col·legi de les monges del Sagrat Cor.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Ca la Lola - Casa carrer dels Còdols, 8». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2017].
# Can Fargas (Castellterçol)

Can Fargas és una obra de Castellterçol (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa entre parets mitgeres coberta a dues aigües. Consta de planta baixa i pis. Les obertures, porta i finestra, són quadrades i amb llinda de carreus de pedra. En la llinda de la porta d'entrada hi ha una inscripció amb el dibuix d'una pala molt esquemàtica a banda i banda.

## Història

Les pales de la llinda de la porta d'entrada ens indiquen que originàriament a la casa hi va viure un peraire. Al segle xvii, amb el floriment del gremi dels peraires i del negoci de la neu, la població va créixer notablement.
Aquest edifici va ser enderrocat i en el seu lloc n'hi ha un de nova construcció. A la dovella central de la porta d'accés es pot veure l'any de construcció, 1998.

## Referències

* 1 2 3 «Can Fargas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Masia a Puig Oriol 1

La Masia a Puig Oriol 1 és una obra de Castellterçol (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia, situada pròxima al nucli de Castellterçol, construïda amb pedra del país. Als angles hi ha pedres cantoneres formant un aparell ben lligat i regular. El portal està format per unes grans dovelles (típic de la comarca i dels segles post medievals). La finestra central és emmarcada amb carreus, ampit motllurat i llinda de tradició tardogòtica de regust conopial i festejadors. A sota de l'ampit de la finestra hi ha dos carreus de pedra que serveixen de reforç. Les dues finestres laterals estan construïdes amb marcs de pedra picada. Hi ha un petit desguàs a manera de gàrgola, a sota d'una finestra tapiada que podria correspondre a una antiga cuina. A la façana sobresurt un canaló de pedra que pot recordar una gàrgola.

## Història

No es coneixen notícies històriques però la presència que té l'edifici fa pensar que es podria tractar de l'edifici principal d'una petita explotació agrícola. Per les seves característiques es pot suposar que és un edifici del segle xvii. La tradició oral diu que aquesta casa havia estat patrimoni de la rectoria de Castellterçol.

## Referències

* 1 2 «Masia a Puig Oriol 1». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Santa Maria de Vilanova de la Sal

Santa Maria de Vilanova de la Sal és una església neoclàssica de Vilanova de la Sal, al municipi de les Avellanes i Santa Linya (Noguera) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'església parroquial de Santa Maria està ubicada al centre del nucli de Vilanova de la Sal, agregat del municipi Avellanes-Santa Linya. Es tracta d'un edifici aïllat (exempt) tot i que dins del nucli urbà de Vilanova de la Sal. Tot i que amb notícies històriques al segle XIV, el temple actual és fruit d'importants reformes al segle XVIII i el segle XIX.
La façana principal original, a la banda oest, compta amb la portada actualment tapiada (probablement a arran de l'obertura de la nova portada, l'any 1804). És adovellada sense pilastres, també compta amb dues finestres quadrades també tapiades i un rosetó de tendència triangular. La porta actual de l'església està situada al costat de l'evangeli i és formada per un arc de mig punt adovellat, d'intradós motllurat, sostingut per pilastres adossades i ornamentat per relleus simples (flors de lis, un colom i petits escuts).
Es tracta d'un temple d'una sola nau amb capelles laterals i transsepte. Els arcs són de mig punt i torals. Tots els espais són coberts per voltes de canó: la nau, el transsepte, la capçalera i la sagristia. El cor està situat als peus de la nau. El campanar, de torre, és emplaçat al costat de la capçalera i és format per dos cossos de secció octogonal. Tot el conjunt és fet amb pedra d'aparell ben escairat, polit i disposat en filades regulars, a excepció de la torre del campanar, feta amb carreus de mida irregular tot i que disposats regularment.
Adossada al primer cos de la torre i per damunt de la nau de l'església hi havia una galeria formada per sis arcades de mig punt, que va ser desmuntada i ja no existeix en l'actualitat. Els panys de mur d'aquesta galeria superior, així com d'algun annex a l'edifici principal, eren fets d'obra i arrebossats.

## Història

La primera referència històrica de l'església és de 1391. L'edifici fou refet cap a les darreries del segle xviii, resultant molt difícil verificar si en resta algun element originari romànic. L'any 1803 es van traslladar a aquesta església algunes peces procedents de l'església romànica de Santa Margarida de Privà. L'any 1804 es realitza el canvi de portada, passa de la façana oest a la banda sud, al costat de l'evangeli.
Darrerament s'han descobert en aquest temple documents de Bellpuig de les Avellanes d'entre el segle XII i la desamortització de Mendizábal.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Santa Maria de Vilanova de la Sal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Murs, portal i arc del carrer Torrent

Els Murs, portal i arc del carrer Torrent és una obra gòtica de Castelló de Farfanya (Noguera) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

El portal de la confluència del carrer de Sant Domènec amb el carrer de la Costa d'una banda, i el portal de la confluència del carrer de Sant Antoni amb el carrer del Torrent de l'altra, estan situats al nucli històric de Castelló de Farfanya, concretament en el vessant oriental de la muralla que tancava aquest nucli en època medieval. La part exterior d'aquest tram de muralla ha quedat fossilitzat en l'entramat actual en els carrers de Sant Domènec i de Sant Antoni, al nord i al sud respectivament del carrer del Pont. Els antics portals d'accés a la vila closa a través del carrer de la Costa, al nord, i del carrer del Torrent, al sud, són visibles i funcionals en l'actualitat malgrat les reformes i les edificacions modernes que aprofiten la muralla.
L'arc del carrer de Sant Domènec consisteix en un arc rebaixat fet amb gres que arrenca dels panys de muralla fets amb aparell de carreu irregular. Actualment, el tram d'arc es troba arrebossat amb ciment, però són visibles certes parts dels panys laterals. A la cara interior, des del carrer de la Costa, el pas també se soluciona amb un arc rebaixat que actualment es troba arrebossat i integrat a l'habitatge del qual fa d'element de sustentació.
L'arc del carrer de Sant Antoni consisteix en un arc de mig punt fet de maó disposat a plec de llibre. L'arc recolza sobre carreus desbastats que devien formar part de l'antiga muralla, un part de la qual és visible a la dreta del portal, feta amb aparell regular de gres. L'arc, que recolza sobre un arc interior fet igualment de maons a plec de llibre, està actualment pintat i integrat a la façana de l'habitatge que s'hi recolza. La cara interior, des del carrer del Torrent, consisteix en un arc de mig punt de dovelles de gres. El pas interior entre els dos arcs, en tots dos casos, se soluciona amb un senzill embigat pla.

## Història

El 1328, el comtat pertanyia a l'infant Jaume, fill d'Alfons el Benigne i Teresa d'Entença, comtessa d'Urgell. Jaume atorgà a la vila un govern semblant al de la paeria de Lleida en virtut de l'usatge de Pau i Treva. El seu successor, Pere d'Urgell, va patrocinar la construcció de l'església de Santa Maria del Castell i el 1408 cedí a la seva esposa Margarida l'usdefruit del castell i la vila. Segons Monreal i Martí de Riquer, la reestructuració de la vila i les seves muralles es degué fer en un moment indeterminat del govern d'aquests dos comtes, ja que la torre quadrada sobre un d'aquests arcs, feta amb grans carreus d'aparell regular, exemplifica un tipus de construcció datable en el segle xiv avançat.

## Referències

* 1 2 3 4 «Murs, portal i arc del carrer Torrent». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
* Portals de Castelló de Farfanya
* Portal del carrer Torent
* Portal de Sant Antoni
* Portal de Santa Maria
* Portal del carrer de la Costa
# Plaça de l'Església (Menàrguens)

Plaça de l'Església és una plaça pública de Menàrguens (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La plaça de l'església de Menàrguens es troba al centre del nucli antic, als peus del turó del castell en el seu vessant sud-est. La plaça, de forma allargada en sentit des del sud-oest al nord-est, està dominada per l'església de Sant Vicenç a la banda nord-oest, mentre que la banda oposada se soluciona amb una porxada de diferents formes constructives. La plaça, urbanísticament pot ser considerada com un eixamplament del carrer Major entre l'església i l'ajuntament, edifici del segle xiv (avui molt refet) amb una base porxada d'arcs de mig punt que tanca el conjunt al cantó sud-oest de l'església.
La porxada del vessant sud-est està constituïda per 5 arcs de mig punt de carreus regulars de pedra que sostenen els habitatges actuals i creen un corredor situat a un pla més baix que el nivell actual de la plaça. A aquest corredor s'accedeix des d'una obertura al cantó nord-est també amb arc de mig punt. Transcorregut el tram de les 5 obertures en arc rodó, la solució canvia a arcs de llinda (pilars i arquitraus), amb 5 obertures més d'aquesta mena. Això crea un pas cobert per a vianants de més de 50 m des del qual, si s'accedeix des del sud-oest, la imponent presència de l'església gòtica (parcialment reconstruïda) de Sant Vicenç domina l'atenció visual.
El tram d'arcs de mig punt correspon actualment a un immoble de factura contemporània, però els arcs conserven la pedra vista amb alguna reparació moderna. Malauradament, la façana d'aquest immoble s'allunya de la que devia ser el seu aspecte original. En el tram d'arcs de llinda en canvi (que correspon a tres immobles contemporanis diferents amb façanes més pròximes a l'aspecte que devien tenir en època medieval) els pilars estan arrebossats i pintats de manera que no és visible la pedra de base.

## Història

El castell de Menàrguens apareix documentat el 1050 però no és fins al 1163 que el comte Ermengol VII d'Urgell concedeix als repobladors del lloc la carta de poblament.. El 1270 Menàrguens va passar a la corona i tot seguit Jaume I les infeudà a Arnau de Calaf. En temps de Pere el Gran i de Jaume II, la vila, el castell i l'església van ser afavorits amb drets i concessions. En aquesta època, segle xiv, data la construcció de l'edifici de la paeria o casa de la vila. El 1415, després de la rebel·lió del comte Jaume d'Urgell el Dissortat, el castell i la vila van ser venuts a l'abat de Poblet, abadia que ja hi tenia donacions des de 1186 i 1237. Des d'aquesta data, Menàrguens va passar a constituir una part integrant de la baronia d'Urgell pròpia de Poblet fins a l'extinció de les senyories el segle xix.

## Referències

* 1 2 3 4 «Plaça de l'Església». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Sant Antoni Abat de Renant

Sant Antoni Abat de Renant és una església de Renant, al municipi d'Oliola (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església d'una nau de construcció molt senzilla i de planta rectangular. Està feta amb carreus de pedra. A la façana hi ha la porta d'accés amb arc rebaixat i al damunt hi ha un ull de bou i a la part superior una espadanya, que trenca una mica amb la senzilla construcció de l'església, amb una petita campana. A la part exterior hi ha contraforts. La teulada és a doble vessant.

## Història

L'església de Sant Antoni Abat és el temple parroquial de Renant, donada al poca gent que viu actualment a Renant tan sols es diu missa un vegada a l'any, pel primer diumenge d'octubre. Aquesta església fou construïda pel senyor Llogaret per poder ésser el centre religiós. Actualment a Renant tan sols hi viu una família i es aquesta la que es troba al càrrec de l'església.

## Referències

* 1 2 «Sant Antoni Abat de Renan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Santa Magdalena de Maravella

Santa Magdalena de Maravella és una església del municipi d'Oliola (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La capella de Santa Magdalena de Maravella té unes dimensions petites. La seva planta és quasi quadrada. La façana, tota de pedra de carreus, té una porta d'accés a l'interior adovellada amb arc de mig punt i al costat esquerre hi a una altra finestra. La part superior hi ha una cornisa amb decoració i a la part central una espadanya, amb arc apuntat i una petita campana i al damunt d'aquesta una creu. La teulada és de doble vessant. Una part d'aquesta capella està arrebossada, però en alguns llocs ja ha caigut o està a punt de caure.

## Història

La capella de Santa Magdalena la trobem a l'antic llogaret de Maravella, prop d'Oliola. Actualment no s'hi celebra cap acte religiós, ja que no hi ha ningú en aquest indret.

## Referències

* 1 2 «Santa Magdalena de Maravella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Carrer Major (Tiurana)

El Carrer Major era una via pública del poble antic de Tiurana (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Carrer molt estret amb cases a banda i banda, fetes amb pedra de carreus, forja de ferro i fusta.
Gairebé totes les cases presentaven la mateixa estructura. S'accedia a l'habitatge per una porta dovellada d'arc de mig punt, a la clau de l'arc hi ha la data de construcció, dates que van del segle xvii al xviii. A la part superior hi havia un pis, l'habitatge familiar, que s'obria a l'exterior amb un balcó. Damunt el primer pis n'hi havia un altre, a vegades utilitzat també com a habitatge i en altres com a golfa, que s'obria a l'exterior amb finestres; algunes cases tenien a dalt de tot una golfa; acabava la casa una cornisa més o menys decorada.
Un tram del carrer Major estava porticat, amb arcs de mig punt la majoria. Aquests arcs es van traslladar al nou poble.

## Història

El carrer Major era un dels més antics del poble i el que millor conserva la seva estructura primitiva.
Temps enrere aquest carrer quedava tancat per les estructures de les cases i per dos portes que hi havia a cada extrem, i encara es conservava un arc d'una.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Carrer Major». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
* ↑ «Els portics». tiurana.cat. [Consulta: 20 agost 2020].
# Edificacions annexes al Maset

Les Edificacions annexes al Maset és una obra de Malla (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Són interessants perquè en el Municipi de Malla queden poques construccions de tàpia. A la vegada és perfectament visible el sistema de construcció amb encofrats i els fonaments de carreus irregulars de pedra units amb morter de calç.

## Història

La masia està molt deteriorada i resta deshabitada, de manera que només s'usen les dependències de la masia com a magatzem per guardar eines.

## Referències

* 1 2 «Edificacions annexes al Maset». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 setembre 2017].
# Monument als Caiguts (Calldetenes)

El Monument als Caiguts és una obra de Calldetenes (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Element moble. Monument commemoratiu. És un monòlit d'uns quatre metres d'alçada que s'assenta sobre un sòcol de base quadrada d'una sola peça i amb una inscripció. La resta del monument és format per carreus, amb unes piràmides invertides a la part baixa de cada una de les cares damunt la qual s'erigeix una creu llatina formant un alt relleu.
Al voltant hi ha quatre pedrissos que sostenen una cadena de ferro molt treballada. A cada costat de la cara on hi ha la inscripció hi ha uns xiprers molt alts.
És construïda amb pedra de color gris blavós.
L'estat de conservació és bo.

## Història

Monòlit que s'erigeix a l'altra banda de la carretera de Sant Julià de Vilatorta, enfront l'església romànica de Sant Martí de Riudeperes.
La inscripció a la part principal diu: "Santa Margarita / a las víctimas de /1936 / XVI / Novre / 1941".
A l'altra cara podem llegir:
"A los mártires caidos por Dios y por España- Jaime Serra Ordi, Juan Lladó Oller, José Bisbal Olmeres, Ramon Clara Canals, Fortian Puig Ordeix, José Nogué Ordeix, José Nogué Roger, Desconocido, Desconocido, Vicario General de Vich, Parroco de Artés, Badia Flaquer, Sor María Carmelita descalza de Vich".
La tipologia de lletra de les inscripcions recorda a les de les obres de M. Pallàs, arquitecte nascut a Sant Julià de Vilatorta.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Monument als Caiguts». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 setembre 2017].
# Can Rectoria

Can Rectoria és una masia de Sant Feliu de Buixalleu (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia aïllada situada al nucli de Gaserans.
El cos principal de l'edifici, consta de planta baixa, pis i golfes, i està cobert per una teulada a doble vessant desaiguada a les façanes principal i posterior. Adossat a aquest, un cos que consta de planta baixa i pis, i dependències d'ús agrícola.
A la façana principal del cos central, a la planta baixa hi ha dues finestres en arc de llinda i ampit de pedra i una porta amb llinda monolítca i brancals de carreus de pedra.
Al primer pis, un balcó i una finestra, tots dos amb llinda monolítica i brancals de carreus de pedra. Entre les dues obertures, hi ha un rellotge solar.
A les golfes, dues finestres amb llinda monolítica i brancals de maons disposats en sardinell.
El cos annex del costat dret, té una finestra en arc de llinda a la planta baixa, i una finestra amb llinda monolítica i brancals de carreus de pedra al pis.
La façana és de maçoneria.

## Història

La data més antiga documentada a l'arxiu del propietari és del segle xvi. També hi ha una inscripció sobre la pedra d'una finestra amb l'any 1579.
El nom de la masia és degut al fet que hi havia viscut el rector del municipi, que en realitzar-se unes permutes es va traslladar a viure més a prop de l'església. En aquell moment l'edifici va ser ocupat per uns masovers que treballaven part de les terres d'una casa pairal propera (Can Tusell, actualment en ruïna), transformant-lo en una masia i adaptant-hi les funcions i dependènceis que li són pròpies.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Can Rectoria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].