OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Colom

La Casa Colom és una obra de Sant Joan les Fonts (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un mas de planta rectangular i teulat a dues aigües amb les vessants vers les façanes laterals. Disposa de planta baixa, destinada al bestiar, amb voltes d'arestes, on encara s'hi poden veure els encofrats primitius; a la planta habitatge s'accedeix per una escala exterior que mena a la porta principal (angle llevant tramuntana) feta de carreus tallats i llinda sense inscripció. Cal destacar a la façana de migdia una filera de cinc badius rectangulars al primer pis. Davant el mas hi ha l'era i una pallissa amb arcada de punt rodó feta de pedra volcànica i coberts amb voltes d'aresta que sostenen el terra de fusta del pis.

## Història

Mas situat a la serra de Ça Calm que en els documents apareix esmentada amb el nom de "Columbo". Entre els hereus d'aquesta casa hi figura en primer lloc un tal Pere Colom qui, el 19 de desembre del 1375, confessà ésser home propi del monestir de Sant Joan i del seu prior fra Bertran de Tremato per raó de llur mas, que posseïa en directe domini del monestir. Un seu fill Pere, obrant com a hereu del mas, ven a Pere Domenec una peça de terra prop del mas Marunys, el 4 de maig de 1392. Un tal Joan i el seu fill Pere, el 24 de setembre de 1448, venen perpètuament a Jaume de Marunys una peça de terra situada a la costa de Molera. L'any 1576 figura com a hereu Esteve Colom i en l'any 1700 en Joan Colom fou un dels fundadors de la confraria de Sant Isidre Llaurador en la parròquia de Sant Joan les Fonts.

## Referències

* 1 2 «Casa Colom». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# El Serrat de Baix

El Serrat de Baix és un mas al terme de Sant Joan les Fonts (la Garrotxa) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

És un casal de planta rectangular i teulat a dues aigües amb les vessants vers les façanes laterals. Va ser bastit amb pedra volcànica i carreus poc escairats llevat dels cantoners; actualment les façanes estan emblanquinades. Disposa de baixos, dos pisos i golfes; les obertures es troben repartides asimètricament per les façanes. Cal destacar la galeria porxada que es va afegir posteriorment a la construcció del mas (és del segle xix); té cinc arcs a la façana de migdia, vuit a la de llevant i dos a la façana de tramuntana; són arcs apuntats, sostinguts per pilars de base rectangular.

## Història

En el segle xviii els propietaris d'aquest mas ho eren també de del mas Ribota, del domini directe de Santa Maria de Besalú. Posseïa també algunes peces de terra en franc alou o domini directe entre els masos Claper i Marunys. Consta que d'aquestes terres alodials Berenguera del Serrat i els seus fills, Ramon i Joan, en varen vendre tres migeres a Bernat Fabra el 7 de gener del 1217; l'any 1265 consta com a hereu de la senyora Berenguera, el seu fill primogènit Ramon. Fins al segle xviii no es troben documentalment més hereus d'aquest mas; Bartomeu, casat amb Agna Maria Sitjar és documentat l'any 1746, fins a arribar a Miquel del Serrat, documentat l'any 1855.

## Referències

* 1 2 «Mas el Serrat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Ca l'Escalopé

Ca l'Escalopé és una obra de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa quadrada amb balcons de fusta molt destruïts. La façana té un recobriment posterior que actualment es troba molt deteriorat, deixant veure a sota l'antiga paret de pedra. Un angle de la casa està fet amb carreus arrodonits seguint el mateix angle de la casa. Les portes de la part baixa estan allindades. Les bigues de la teulada també són de fusta, molt deteriorades.

## Història

És una casa feta en el segle XIV però reconstruïda en el 1632, com ens indica la llinda de la porta. En un principi era gòtica, però es va completar en temps del renaixement.

## Referències

* 1 2 «Ca l'Escalopé». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Elizabeth Ann Nalley

Elizabeth Ann Nalley (Catron, 8 de juliol de 1942) és una química, professora de Química en la Cameron University de Lawton, Oklahoma.
Pertany al departament de Ciències Físiques de la Universitat de Cameron on imparteix classes de química general, química orgànica i química analítica. Les seves recerques s'han centrat en estudis d'isomeria, reaccions d'alquens, estudis de modelatge molecular i anàlisis químiques de productes naturals (àloe vera).

## Estudis i vida laboral

Va obtenir la seva llicenciatura en enginyeria química en la Northeastern State University de Tahlequah, Oklahoma en 1965, i un màster en química analítica per l'Oklahoma State University en 1969 i, finalment, es va doctorar en radioquímica per la Texas Women's University en 1975. La seva carrera com a professora de química va començar fins i tot abans que finalitzés la seva llicenciatura amb un període com a professora de química en Muskogee Central High School de 1964 a 1965. En 1969, es va adscriure a la Cameron University com professora, on ha estat catedràtica des de 1978. De fet, ella ha estat la primera dona que ha exercit el càrrec de catedràtica en aquesta universitat.

## Càrrecs i distincions

Nalley va ser presidenta de la Societat Química Americana en 2006. Ella ha exercit durant 21 anys un lloc en el comitè de directors de Phi Kappa Phi i va ser presidenta entre 1995 i 1998. En 1996 va aconseguir el premi Henry Hill de la Societat Química Americana. En 2005 va aconseguir el premi Iota Sigma Pi a l'Excel·lència professional.

## Publicacions

És autora o coautora dels següents llibres.
* O̲-alkylbenzohydroximoyl halides: photochemical isomerization and alkoxide substitution reactions. 1975.
* Mechanism of an acid-catalyzed geometric isomerization about a carbon-nitrogen double bond. 1982.
També ha publicat nombrosos articles en diferents revistes científiques.

## Referències

* ↑ «50 Making a Difference profile: Elizabeth A. Nalley, Cameron University, Lawton». The Journal Record, 26-09-2008.
* ↑ «50 Making a Difference profile: Elizabeth A. Nalley, Cameron University, Lawton». The Journal Record, 26-09-2008.
* 1 2 C.V. Arxivat 2010-05-27 a Wayback Machine. en el sitio web de la científica.
* ↑ Faculty hall of fame award 1996: Dr. E. Ann Nalley Arxivat 2010-05-27 a Wayback Machine., Cameron University Office of Alumni Relations.
* ↑ «50 Making a Difference profile: Elizabeth A. Nalley, Cameron University, Lawton». The Journal Record, 26-09-2008.
* ↑ Gradoz, Angela «Nalley named president of the American Chemical Society». Cameron Collegian, 06-12-2004. Arxivat de l'original el 10 de novembre de 2015.
* ↑ Report of the Past President, ACS Spring National Meeting – Chicago 2007.
* ↑ Speaker bios, Human Rights Day Event, Chemistry and the Middle East: Honoring Dr. Zafra M. Lerman, AAAS.
* ↑ 2005 Iota Sigma Pi Award in Professional Excellence, Iota Sigma Pi.
# Llinda de Ca l'Ull

La Llinda de Ca l'Ull és una obra de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Ca l'Ull és una casa de reduïdes dimensions, construïda amb pedra volcànica excepte la porta i les finestres, que estan emmarcades per carreus ben escairats. A la llinda s'hi pot llegir "IOANI SARB 1773".

## Història

La vila de Santa Pau va créixer per la part nord, fora del recinte fortificat. L'any 1466 la reina donya Joana va cedir uns terrenys situats prop de la Porta de Vila Nova per a construir una plaça, avui Plaça del Baix. Un cop construïts els grans casals que l'envoltaven es va passar, al segle xviii, a la construcció dels edificis del carrer del Pont.

## Referències

* 1 2 3 «Llinda de Ca l'Ull». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Can Pardas

Can Pardas és una casa de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situat davant el castell residència dels barons de Santa Pau. Té un gran porxo que guarda la porta d'entrada principal. Aquesta està realitzada amb dovelles petites, amb el nom de la casa inscrit a la central: PARDAS, i una data: 1S82. Conserva també un senzill però elegant finestral de línies gòtiques ornamentat amb motius florals. Les finestres estan emmarcades amb carreus ben escairats.

## Història

Com totes les cases que formen la plaça porticada, deu la seva edificació a l'expansió propugnada pels barons de Santa Pau a la fi de l'època feudal. La noble família de Porqueres va ser tronc i arrel dels Santa Pau i després de la venda del castell de Porqueres per part de Ramon Ademar III al monestir de Banyoles s'establiran al castell que tenien a Santa Pau. És en aquest moment, al 1250, quan s'inicia la història baronial de Santa Pau i quan s'inicia també una gran tasca constructiva que durarà molts segles.

## Referències

* 1 2 «Can Pardas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Can Jordà (Santa Pau)

Can Jordà és un mas al terme de Santa Pau (la Garrotxa) catalogada l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

És un gran casal de planta rectangular amb teulat a dues aigües amb les vessants decantats vers les façanes principals. Disposa de planta baixa i dos pisos superiors, amb diferents èpoques de construcció. S'utilitzaren carreus ben tallats als angles i obertures i carreu petit i pedra volcànica pels murs.
La planta baixa era destinada a cellers i quadres pel bestiar. El primer pis a habitatge amb escala interior. És remarcable la galeria de la façana sud-oest. El segon pis, amb escala independent exterior, també era destinat a habitatge. En aquest mas hi varen arribar a viure dues grans famílies. Té diverses llindes. A la de la porta principal hi diu «16 IHS 0 35». A la de la porta d'accés al segon pis s'hi llegeix «JUAN /JURDA + 1892».
A la fageda no hi havia cap esglesiola ni cap oratori, per tant a Can Jordà hi havia una fornícula de marcades línies barroques, amb una gran curculla, situada al gran menjador del casal. Va ser feta amb guix i pintada al damunt de color gris imitant el marbre.
Can Jordà conserva, repartides entre la planta baixa i el primer pis, diverses piques remarcables. Algunes d'elles són de pedra (n'hi ha de rectangulars i d'altres de quadrades) que servien per rentar els plats i altres tasques de la cuina; són igualment remarcables les piques de ceràmica gris utilitzades per deixar la roba en remull amb les cendres del foc. Són d'un diàmetre de 75 cm aproximadament i disposen d'un petit forat inferior per buidar l'aigua bruta. Tant unes com les altres han estat mogudes en diverses ocasions per tal de ser robades.

## Història

La planta baixa d'aquest mas es va edificar l'any 1635 i es va acabar la primera planta el 1767. Llavors la propietària era Teresa Jordà, que va donar el seu cognom a la fageda d'en Jordà que envoltava la seva propietat. La planta superior es va aixecar l'any 1899. Actualment la Diputació de Girona n'és la propietària, per acord d'aquesta entitat amb el govern militar de la província, el setembre de 1984 la companyia de sapadors del batalló mixt dels enginyers quarts de la mateixa ciutat varen realitzar obres de restauració al mas.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Jordà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# El Puig (Santa Pau)

El Puig és una obra de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia situada damunt un pujolet dominant la vall de Santa Maria dels Arcs. Disposa de planta rectangular, teulat a dues aigües amb els vessants encarats cap a les façanes principals. Conserva l'estructura dels grans voladissos, característics de la comarca d'Olot. Té planta baixa i dos pisos. La primera era destinada a quadres per al bestiar i pràcticament no disposava de cap obertura excepte quatre petites finestres a manera d'espitlleres. Al primer pis s'hi accedia per una escala exterior de pedra i el segon pis servia de dormitori, al qual s'hi accedia a través d'una escala de fusta.
Va ser bastit amb carreus molt ben escairats en les obertures i angles de la casa. Va ser aixecada damunt la pedra viva i reforçada posteriorment amb dos contraforts. Disposa d'una àmplia era que conserva els cairons vermells originals (15 x 15 cm) i d'una pallissa construïda amb pedra no gaire bona; disposa d'un pis superior amb el terra empostissat i una àmplia teulada a dues aigües.
Cal destacar l'ampli camí carreter que comunica les cases de la part alta de la vall dels Arcs. En alguns llocs està reforçat amb parets seques.
També destaca una pedra de molí situada a la façana sud del Puig, just davant de la porta d'entrada a la casa. Fa 1,5 m de diàmetre i 4,4 m de perímetre. Molt possiblement va pertànyer a un molí d'oli.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «El Puig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Sant Abdó i Sant Senen de Santa Pau

Sant Abdó i Sant Senen de Santa Pau és una església de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Entre el coll de Boixedes i el coll de Palomeres, damunt un tossal conegut antigament amb el nom de Puigsacreu, està situada la petita capella d'aquests Sants règuls de Pèrsia. La gent de la zona els anomena Sant Nin i Sant Non.

## Descripció

És un petit temple d'una sola nau amb dos cossos afegits a cada costat, a manera de sagristia, volta de canó molt baixa i la porta dovellada a ponent. Es creu que el seu origen cal remuntar-lo a època romànica. La teulada de l'absis, avui de teules, conserva gran part de lloses originàries, mig amagades. Fou bastida amb carreus ben escairats als angles i les finestres.

## Història

Entre els protocols de la notaria de Santa Pau es conserva l'acta de fundació d'aquesta capella: 13 de juliol de 1417. La tradició popular justifica aquesta devoció i homenatge a unes circumstàncies que varen esdevenir en els indrets de la baronia. El terme havia estat envaït per uns animalots de la mida d'un gos que la gent anomenava "somiots". Llur dany era incalculable: espatllaven els cultius, esvalotaven els ramats, etc. Per a alliberar-se'n, feren el vot solemne d'edificar damunt el Puigsacreu la capella pública sota la invocació d'aquests dos sants.
Es creu que es va decidir d'edificar la capella al Puigsacreu, centre geogràfic de les parròquies de Santa Pau, Batet i Begudà, perquè des de l'ermita es divisa Arles, lloc on foren enterrats els cossos dels dos Sants.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Abdó i Sant Senen de Santa Pau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Can Collellmir

Can Collellmir és una obra de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una gran casa de planta rectangular amb el teulat a dues aigües i els vessants encarats cap a les façanes principals. La seva situació dalt d'un marge li permet disposar de planta i pis al costat nord-est i baixos i dos pisos a la façana oest. La planta baixa, pràcticament sense cap obertura, era destinada a quadres pel bestiar. La primera planta era la noble i el pis superior era destinat a dormitoris.
Cap de les llindes conserva dates. Possiblement la casa va començar amb uns edificis minúsculs, amb un nucli molt reduït. La prosperitat del camp català dels segles XVI, XVII i XVIII donarà lloc a les successives reformes i ampliacions apreciables actualment. Va ser bastit amb carreus molt ben escairats pels angles i les obertures de l'edifici i la resta es va fer de pedres i morter.

## Referències

* 1 2 «Can Collellmir». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Can Coll (Santa Pau)

Can Coll és una obra de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una senzilla casa de planta quadrada i teulat a dues aigües, de planta baixa i un pis. Conserva l'era amb els cairons originals i dues grans pallisses. Va ser bastida amb carreus ben tallats als angles de la casa i en les obertures. Conserva, en una finestra del primer pis, una creu gravada en baix relleu.

## Història

L'antigor de Can coll és remarcable. Cal pensar que va ser bastida a les acaballes del món feudal i va ser transformada en èpoques posteriors. Darrerament s'hi ha fet diverses reformes, sobre tot a la façana nord, desfigurant la seva línia primitiva.

## Referències

* 1 2 3 «Can Coll». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Can Sala (Santa Pau)

Can Sala és una masia de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Can Sala no va ser una masia de caràcter senyorial-residencial, ni va disposar mai d'un estudi arquitectònic previ a la seva construcció. Can Sala s'ha convertit en una gran masia gràcies a molts afegitons bastits en èpoques diferents. Segons l'historiador Grabolosa, és molt possible que la seva antigor es remunti a l'època feudal. Avui, les traces arquitectòniques més importants pertanyen al segle xix, moment en què la masia es va ampliar considerablement. És una construcció de carreus, molt ben treballats als angles i en les obertures.

## Història

La masia de Can Sala va començar, segurament, per ser una petita casa dedicada a les tasques del camp. A les seves estructures primitives s'hi afegiren diferents cossos i estructures noves donant com a resultat el seu aspecte actual, amb una planta totalment asimètrica. El moment constructiu més important va ser en el decurs del segle xix, com ho demostren les dues dates que apareixen esculpides: a la llinda de la porta d'entrada principal, 1884, i en una finestra d'un corral, 1861.

## Referències

* 1 2 3 «Can Sala». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# La Boixeda (Santa Pau)

La Boixeda és una obra de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La Boixeda és un gran casal situat als contraforts de la muntanya de Sant Julià del Mont. Va ser bastida amb pedra volcànica i carreus ben escairats als angles. Disposava de planta baixa -destinada al bestiar- i dos pisos. Ha sofert moltes remodelacions posteriors, desfigurant la seva fàbrica primitiva. A la porta d'entrada principal conserva una llinda senzilla, on diu: "1844/†/BUXEDA COSTA". La Boixeda és un dels pocs casals de la vall de Sant Martí que es troba deshabitat. A l'església de Sant Martí Vell es conserva una sepultura d'aquesta família: "SEPULTURA DE JOAN BUXEDA ROVIRA. ME FECIT DIA 20 SETEMBRE 1830".

## Història

La Boixeda és de les poques que ho va ser el segle xix. La Vall de Sant Martí va ser habitada molt aviat, ja que era creuada pel camí que anava d'Emporium a la Vall d'en Bas i possiblement l'església de Sant Martí fou construïda damunt d'un petit oratori romà. En temps feudals existien Ca l'Aulet, Les Feixes, La Sala, La Torre... En general, totes les grans cases de la Vall de Sant Martí Vell varen ésser transformades o bastides a mitjans del segle XVIII: Can Llorella, Can Sidric, Les Feixes, Camprodon...

## Referències

* 1 2 «La Boixeda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Can Manté del Sallent

Can Manté del Sallent és una obra de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa de planta rectangular amb el teulat a dues aigües i les vessants vers les façanes laterals. Va ser bastida amb carreus ben tallats a portes i angles de la casa. Les finestres, amb alguna excepció, tenien les llindes de fusta. Al costat de la casa hi ha una antiga pallissa, avui arreglada per a habitació. Ha estat totalment restaurada. Conserva la següent inscripció a la llinda: MANTER / GASPAR 1688.

## Història

La primera notícia es troba al diploma que Lluís el Tartamut, rei de França (any 880) va estendre en ple concili de Troies a favor del monestir de Banyoles i del seu abat. Després, la possessió serà confirmada amb delme, primícies i oblacions dels fidels, pels papes Benet VIII (1017), Urbà II (1097) i Alexandre (1175). La parròquia de Sant Vicenç de Sallent no va passar a la baronia de Santa Pau fins a l'any 1392. Va adquirir-la el baró Hug al rei Joan II, venda que després, al cap d'un any, confirmaria el rei Martí.

## Referències

* 1 2 «Can Manté del Sallent». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Can Cueta

Can Cueta és una obra de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Can cueta és una petita casa del Barri de Cases Noves. De planta rectangular, disposa de baixos i un pis superior. Actualment conserva vistos els grans carreus de les obertures. A la llinda d'una finestra del primer pis, hom hi pot llegir: "...86 CASA DE PERE BOXEDA"

## Història

La vila de Santa Pau deu la gran empenta constructiva als seus barons. A finals de l'època feudal (s.XIV i XV) es va bastir tot el reducte fortificat: muralles, castell, plaça Major o Firal dels Bous, casals,...etc. Poc després es va bastir la Vila Nova, fora muralles, al volt de la Plaça de Baix; cal destacar els grans casals de Can Cortada i Can Daniel. Al segle xviii es construïren les cases del carrer del Pont i les del carrer de Sant Roc. En el decurs del segle passat es construïren les del carrer Major.

## Referències

* 1 2 «Can Cueta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Mas Verd

Mas Verd és una masia de Canet d'Adri (Gironès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una masia de diversos cossos, que conformen un conjunt de forma rectangular i d'alçades diferents. El bloc més elevat és de planta rectangular desenvolupat en planta baixa i dos pisos superiors. la coberta és de teula àrab a dues vessants, acabada amb un ràfec format per biguetes de fusta i rajols plans. Les parets són de pedra i argamassa a les façanes exteriors, que deixen a la vista els carreus de les obertures i les cantonades. La porta principal és adovellada. A la part posterior d'aquest bloc, hi ha un cos annex, d'alçada inferior, de forma rectangular sota teulada de teula àrab amb coberta a dues vessants, acabada amb un ràfec format per biguetes de fusta i rajols plans.

## Referències

* ↑ «Mas Verd». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2016].
# Can Cavaller (Canet d'Adri)

Can Cavaller és una masia de Canet d'Adri (Gironès) protegida com a bé cultural d'interès local. És una masia de forma rectangular desenvolupada en planta baixa i dos pisos superiors. La coberta és de teula àrab a dues vessants, acabada amb un ràfec format per una doble filera de teules. Les parets portants són de maçoneria arrebossada a les façanes exteriors, que deixen a la vista els carreus que emmarquen les obertures. La porta principal és feta amb llinda amb una llosa plana i brancals de pedra. Les finestres conserven llinda, ampit i brancals de pedra. una de les finestres principals té cisellat a la llinda l'any 1733, i un altre l'any 1510.

## Notes

* ↑ «Mas Cavaller». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2016].