OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mont Longonot

El Mont Longonot és un estratovolcà adormit situat al sud-est del llac Naivasha, en la zona de la Vall del Rift de Kenya. El seu nom es deriva de la paraula maasai oloonong'ot, que significa «muntanyes de molts esperons» o «crestes escarpades».
S'estima que l'última erupció d'aquest volcà fou cap al 1860.
Forma part del Parc Nacional del Mont Logonot.

## Topografia

Mont Longonot està situat a 60 km al nord-oest de Nairobi i es pot arribar fins allà per una carretera asfaltada. La carretera va ser millorada per la UE i redueix el temps de viatge des de Nairobi al voltant d'una hora. Un poble proper també es nomena Longonot.
L'estació terrestre de satèl·lit de comunicacions de Longonot està situat al sud de la muntanya.
Al 21 de març de 2009, uns incendis forestals van cremar pel vessant de la muntanya i van descendir al cràter, atrapant la vida silvestre.

## Geologia

Mont Longonot és un estratovolcà que conté una gran caldera de 8 x 12 km formada per enormes erupcions de lava traquítica de fa uns 21.000 anys. El con actual es va desenvolupar dins de la caldera anterior. Aquest con està coronat per un cràter d'1,8 km. Cons satèl·lit i efusions de lava d'erupcions s'estenen en els flancs i a la base de la caldera.
L'activitat geodèsica registrada al Longonot durant el període entre 2004-2006 va demostrar la presència de sistemes magmàtics actius sota aquest volcà. La muntanya es troba en una zona rural.

## Parc Nacional del Mont Longonot

Mont Longonot està protegit pel Kenya Wildlife Service Kenya Wildlife Service i forma part del Mount Longonot National Park (Parc Nacional de Mont Longonot).
Té una pista de 3'1 km que s'estén des de l'entrada del parc fins a la vora del cràter, i continua en un circuit de 7'2 km que envolta el cràter. Es triga unes 4-5 hores per a fer tot el recorregut, de 13'5 km, amb descansos necessaris. Hi ha parts de la pista que estan molt erosionades i molt escarpades. L'inici de la pista es troba al voltant dels 2.150 m sobre el nivell del mar i el pic a 2.780 m, però seguint la vora dentada implica molt més que la diferència vertical de 630 m.
Un bosc d'arbres petits cobreix el sòl del cràter, i petits orificis de vapor es troben espaiats al voltant de les parets del cràter. La muntanya és la llar de diverses espècies de la fauna silvestre, especialment de la zebra, la girafa, el búfal i els antílops. També hi ha lleopards, però són molt difícils de veure.

## Referències

* ↑ «Kenyan forces deployed for fires». BBC News, 24-03-2009 [Consulta: 3 agost 2015].
* ↑ Biggs, J.; Anthony, E. Y.; C. JEbinger. Multiple inflation and deflation events at Kenyan volcanoes, East African Rift (en abglès). Geology 37 (11): 979, 2009. DOI 10.1130/G30133A.1..
* ↑ «Plànol del Parc Nacional del Mont Longonot». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 4 agost 2015].
* ↑ Living in Nairobi. Mt. Longonot (anglès)
* ↑ African Spices Safaris. Mount Longonot (anglès)

## Enllaços externs

* Kenya Wildlife Service (anglès)
* Webcam enfocant al Mont Longonot des de Kijabe Arxivat 2010-02-01 a Wayback Machine.
# Serra del Sabinar

La serra del Sabinar, o Sabinar d'Alpont, és una alineació muntanyosa situada entre les comarques de la Serrania (País Valencià) i Gúdar-Javalambre (Aragó). Forma part de la serralada de Javalambre i ha estat protegit sota la figura de Lloc d'Interès Comunitari (LIC) de la xarxa Natura 2000 de la Unió Europea des del 2017.
La serra s'estén entre els municipis d'Alpont, la Iessa, Ares dels Oms i una petita part de Toixa i Andilla, per la part valenciana a la solana; i entre Arcs de les Salines, Torrijas i Abellola per la part aragonesa a l'ombria.
El Sabinar presenta un relleu en forma de llomes de gran altura que arriben a superar els 1.500 metres sobre el nivell de la mar al cim de Montalbán (1.526 m.), el Alto de Sancho (1.518 m.) o el Alto del Viso (1.507 m.). El riu Arcos, que discorre pel vessant nord-oest fa de divisòria amb la serra de Tortajada i pel sud presenta una certa continuïtat amb la serra d'Andilla. Les foies de la Almeza, Alpont i la Iessa la diferencien del conjunt de les Moles d'Alpont a la cara oest i sud. També pel sud enllaça amb la petita serra d'Alcotas.
La presència d'una important població de savines albars Juniperus thurifera (que li donen nom a la serra) i pins negres Pinus mugo li han valgut la consideració d'espai protegit per la Unió Europea sota la figura legal de LIC. Aquest LIC afecta a una superfície de 9.196 hectàrees entre els municipis de la part valenciana i es poden trobar exemplars monumentals com la Juana, a la partida de Cañada Pastores d'Alpont. També compta amb una microrreserva de flora a l'Alto del Viso.

## Referències

* ↑ «N2K ES5233008 dataforms». [Consulta: 18 agost 2024].
* 1 2 valència, j m v |. «Declarados LIC´s, el Alto Túria y la Sierra del Negrete» (en castellà), 08-09-2017. [Consulta: 18 agost 2024].
* ↑ «Fitxa identificativa». Generalitat Valenciana.
# Tàngara melera lluenta

El tàngara melera lluenta (Cyanerpes lucidus) és un ocell de la família dels tràupid (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial i vegetació secundària a les terres baixes pel vessant del Carib de Mèxic, a Chiapas, Guatemala, Belize, Hondures i Nicaragua i pel vessant del Pacífic al Salvador. També a ambdues vessants de Costa Rica i Panamà i l'extrem nord-oest de Colòmbia.

## Referències

* ↑ «Tàngara melera lluenta». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Tirà reial estriat

El tirà reial estriat (Myiodynastes maculatus) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de ribera, clars del bosc i manglars de les terres baixes des de Mèxic al sud de San Luis Potosí i sud de Tamaulipas, cap al sud, pel vessant del Golf de Mèxic a l'ample del sud-est de Mèxic, incloent la Península del Yucatán, nord de Guatemala i Belize fins al nord d'Hondures, sud-oest de Costa Rica, Panamà, i des de Colòmbia, Veneçuela, Trinitat, Tobago i Guaiana, cap al sud, per l'oest dels Andes, fins al nord-oest del Perú i, fins al nord-est del Perú, Bolívia i Brasil amazònic cap a l'est. Sud i centre del Perú, Bolívia, centre, sud i est del Brasil, Paraguai a Uruguai i nord de l'Argentina.

## Taxonomia

Segons alguns autors, la població meridional pertany en realitat a una espècie diferent:
* Myiodynastes solitarius (Vieillot, 1819) - tirà reial solitari

## Referències

* ↑ «Tirà reial estriat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ tirà reial solitari«Tirà reial estriat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Vireó de coroneta rogenca

El vireó de coroneta rogenca (Tunchiornis ochraceiceps) és un ocell de la família dels vireònids (Vireonidae) i única espècie del gènere Tunchiornis Slager et Klicka, 2014.

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial, clars i vegetació secundària de les terres baixes des del nord-est d'Oaxaca i sud de Veracruz (absent de la Península de Yucatán), cap al sud, pel vessant del Golf de Mèxic fins Nicaragua. Ambdues vessants de Costa Rica i Panamà, i des de l'oest i est de Colòmbia i sud de Veneçuela i Guaiana, cap al sud, per l'oest dels Andes, fins l'oest de l'Equador i per l'est dels Andes fins l'est del Perú, nord i est de Bolívia i Brasil amazònic, al nord i sud del Riu Amazones.

## Referències

* ↑ «Vireó de coroneta rogenca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Clorel·lestadita

La clorel·lestadita, o el·lestadita-(Cl), és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de l'el·lestadita.

## Característiques

La clorel·lestadita és un silicat de fórmula química Ca₅(SiO₄)$_{1,5}$(SO₄)$_{1,5}$Cl. Cristal·litza en el sistema hexagonal. El terme clorel·lestadita s'emprava com a nom d'un mineral amb la fórmula de terme extrem ideal Ca$_{10}$(SiO₄)₃(SO₄)₃Cl₂. Es va suposar que no existia i, per tant, va ser desacreditada, tot i que es va poder sintetitzar. Finalment va tornar a ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2017.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la clorel·lestadita pertany a «9.AH - Nesosilicats amb CO₃, SO₄, PO₄, etc.» juntament amb els següents minerals: iimoriïta-(Y), tundrita-(Ce), tundrita-(Nd), spurrita, ternesita, britholita-(Ce), britholita-(Y), fluorbritholita-(Ce), fluorel·lestadita, hidroxilel·lestadita, mattheddleïta, tritomita-(Ce), tritomita-(Y), fluorcalciobritholita i fluorbritholita-(Y).

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al vessant nord-oest del volcà Shadil-Khokh, situat a l'àrea volcànica de Kel', al Gran Caucas, a Ossètia del Sud. També ha estat descrita a Arimao, a la província de Cienfuegos, Cuba, i podria haver estat trobada també a Romania i els Estats Units.

## Referències

* ↑ «Chlorellestadite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 octubre 2017].
# Cantó de Les Sables-d'Olonne

El cantó de Les Sables-d'Olonne és un cantó francès del departament de la Vendée, situat al districte de Les Sables-d'Olonne. Té sis municipis i el cap es Les Sables-d'Olonne.

## Municipis

* Château-d'Olonne
* L'Île-d'Olonne
* Olonne-sur-Mer
* Les Sables-d'Olonne
* Sainte-Foy
* Vairé

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1961 | Charles Rousseau | ARS, després CNIP |
| 1961-1967 | Michel Laurent | CD |
| 1967-1973 | Pierre Mauger | UDR |
| 1973-1985 | Marcel Guilbaud | MRG |
| 1985-1992 | Pierre Mauger | RPR |
| 1992-2004 | Louis Guédon | UDF, després UMP |
| 2004- | Gérard Faugeron | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 28.444 | 30.432 | 33.269 | 35.150 | 38.574 | 42.679 | 47.026 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Montagut (Rabós)

El Montagut és una muntanya de 302 metres que es troba al municipi de Rabós, a la comarca catalana de l'Alt Empordà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Montagut (Rabós)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Rhinobatos jimbaranensis

Rhinobatos jimbaranensis és un peix de la família dels rinobàtids i de l'ordre dels rajiformes.

## Morfologia

Pot arribar als 93 cm de llargària total en el cas de les femelles i als 82 en el dels mascles.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes de Bali (Indonèsia).

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* 1 2 IUCN (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ratpenat de les illes Bonin

El ratpenat de les illes Bonin (Pipistrellus sturdeei) és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids que es troba al Japó.

## Referències

* Wilson, D. E. i Reeder, D. M.: Mammal Species of the World. Smithsonian Institution Press Washington DC (Estats Units), 2005.

## Enllaços externs

* Fordham et al. (2006). Ratpenat de les illes Bonin. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 29 desembre 2007 (en anglès). (anglès)
* Distribució mundial d'aquesta espècie. (anglès)
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Colibrí de Jardine

El colibrí de Jardine (Boissonneaua jardini) és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae) que habita boscos clars a les terres baixes del vessant del Pacífic i Andes Occidentals, del sud-oest de Colòmbia i nord-oest de l'Equador.
# La Traveria

La Traveria és una masia barroca de Sant Feliu Sasserra (Bages) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. La Traveria està situada a l'inici del vessant sud-est del cingle de la Traveria, dominant l'esplanada que forma un meandre de la riera Gavarresa.

## Descripció

Es tracta d'una masia formada per diferents construccions que mantenen les funcions agropecuàries. El buc principal, de majors dimensions i en forma de L, és construït amb maçoneria. Destaquen alguns elements, tals com obertures, que presenten inscripcions originàries. Al primer pis es troba una finestra emmarcada amb pedra i llinda datada al 1666 amb una inscripció. A la part de les golfes hi ha una finestra amb ampit motllurat, llinda decorada amb arc conopial i brancals bisellats ornamentats en la seva part inferior amb un motiu escultural que es repeteix en altres finestres. Destaca també el volum sobresortint del porxo a nivell de primer pis sustentat per un pilar i dues columnes de pedra motllurades. Hi ha quatre obertures emmarcades amb pedra treballada entre les quals destaca el balcó del primer pis que té llinda motllurada amb la data de 1746 i la finestra de les golfes amb ampit motllurat i llinda decorada amb arc conopial.

## Història

La masia de la Traveria està documentada en els fogatges generals de 1497 i 1553, tot i que probablement el seu origen és anterior. En el primer hi apareix com a Travoria, dins la vegueria del Lluçanès. En el segon, el de 1553, hi apareix com Traveria del Mas, dins la vegueria del Lluçanès i la parròquia de la Sagrera i Sant Feliu. En un document de mitjans del segle xix hi apareix la Traveria, ja formant part del terme parroquial de Sant Andreu d'Oristà.

## Referències

* 1 2 3 «La Traveria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 octubre 2017].
# Mussol de Tumeneia

El Mussol de Tumeneia és una agulla que es troba al vessant de ponent del Pa de Sucre, al límit dels termes municipals de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) i de Naut Aran (Vall d'Aran), situada en el límit del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici i la seva zona perifèrica.
El nom li deu venir per la forma de la roca que corona l'agulla, vista des del vessant de la Capçalera de Caldes.
L'agulla, de 2.832,3 metres, es troba en la Serra de Tumeneia, que separa la sud-oriental Capçalera de Caldes de la nord-occidental Vall de Valarties. Està situada a l'est-nord-est del Coll d'Harlé i l'oest-sud-oest del Pa de Sucre.

## Rutes

Dues són les rutes més habituals per arribar al Coll d'Harlé i iniciar l'escalada al Mussol:
* des del Refugi de la Restanca via Lac de Mar i Estanh Gelat dera Aubaga.
* des del Refugi Joan Ventosa i Calvell, via la riba meridional de l'Estany de Travessani, els Estanys de Tumeneia i l'Estany Cloto.

## Referències

* ↑ «Mussol de Tumeneia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Mussol de Tumeneia. [Consulta: 22/09/2013]

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Picot pigallat

El picot pigallat (Colaptes punctigula) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita boscos oberts, vegetació secundària, manglars, sabanes amb palmeres i clarianes del boscos, a les terres baixes del vessant del Pacífic a l'est de Panamà i des de Colòmbia, cap a l'est, a través de Veneçuela fins Guaiana i, cap al sud, per l'est dels Andes, a través de l'est de l'Equador i del Perú fins al nord i l'est de Bolívia i oest i centre del Brasil amazònic.
# Salvador Comelles Garcia

Salvador Comelles Garcia (Terrassa, 1959) és professor de la Facultat de Ciències de l'Educació de la UAB i escriptor de narrativa juvenil i infantil. L'obra de Salvador Comelles es compon majoritàriament de narracions i poemes per a nens i nenes entre els 7 i 12 anys, encara que també ha escrit alguna novel·la juvenil. És també autor de molts materials per l'aprenentatge del català oral i escrit. Ha rebut diferents premis, entre ells el Premi Cavall Fort al 1980, el que li va proporcionar un gran impuls en la seva carrera d'escriptor. Altres premis destacats han estat el premi Josep Maria Folch i Torres al 1993 amb El mar dels naufragis i el premi de la Crítica Serra d'Or al 2010 amb El circ. Ha participat com a jurat en diferents premis literaris: el premi Lola Anglada, instituït per l'Ajuntament i la Caixa d'Estalvis de Terrassa; i els Premis Calassanç de la ciutat de Terrassa. Algunes de les seves obres han estat traduïdes al castellà, gallec i francès. Des del vessant de la literatura infantil ha estudiat els contes de Pere Calders. Actualment a més de la seva feina de docent a la universitat també es convidat a escoles, biblioteques i formacions diverses a on parla de la seva feina d'escriptor i de la literatura amb els nois, noies i adults que han llegit els seus llibres.

## Premis i reconeixements

* Premi Cavall Fort (1980): Un desembre congelat i altres contes.
* Premis literaris Ciutat d'Olot (1983): De com en Bernat es feu amic d'un núvol.
* Premi Lola Anglada de contes breus per a nois i noies (1988): Sis contes per a regal.
* Premi Carmesina de narrativa infantil (1993): Jocs de mags.
* Premi Josep Maria Folch i Torres (1993): El mar dels naufragis.
* Premi de la Crítica Serra d'Or de literatura infantil i juvenil (2010): El circ.

## Referències

* ↑ «Salvador Comelles». CLIJ (Cuadernos de literatura infantil y juvenil), 2001, pàg. 37-40.
* ↑ «Salvador Comelles» (en català). [Consulta: 6 juny 2018].
* ↑ Premi Lola Anglada de contes breus per a nois i noies. [Consulta: 12 de juny de 2018]
* ↑ «Dabit. Bases de dades bibliogràfiques de Terrassa. Premis Calassanç de Terrassa». Arxivat de l'original el 2018-06-12. [Consulta: 12 juny 2018].
* ↑ «Infants vs adults. Focalització i llenguatge en alguns contes de Pere Calders». Arxivat de l'original el 2018-06-12. [Consulta: 12 juny 2018].
* ↑ «biTer. El blog de les biblioteques públiques de Terrassa. Per conèixer una mica més a.....Salvador Comelles». Arxivat de l'original el 2018-06-13. [Consulta: 13 juny 2018].
* ↑ «Voluntariats per la llengua. Sant Quirze del Vallès». Arxivat de l'original el 2018-06-13. [Consulta: 13 juny 2018].
* ↑ «Salvador Comelles». AELC. [Consulta: 29 setembre 2013].
* ↑ «Salvador Comelles Garcia» (en català). [Consulta: 5 juny 2018].
# Colibrí amazília de Tzacatl

El colibrí amazília de Tzacatl (Amazilia tzacatl) és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae).

## Etimologia

El nom de Tzacatl, fa referència a un cap guerrer de la mitologia nahua.

## Descripció

* 8 – 11 de llargària.
* Color general del mascle verd iridiscent amb gris al pit i abdomen crema. Cua rogenca.
* Femella semblant, però menys iridiscent.
* Bec gairebé recte, roig amb la punta negra

## Hàbitat i distribució

Habita la selva humida, bosc obert, vegetació secundària, sabana, camps i ciutats de les terres baixes i turons, al vessant del Golf de Mèxic des del sud de Tamaulipas, Veracruz, nord d'Oaxaca, Península de Yucatán i Chiapas cap al sud fins Nicaragua, ambdues vessants de Costa Rica i Panamà, oest i nord de Colòmbia, oest de Veneçuela i oest de l'Equador.

## Referències

* ↑ R Manuel Peña i Zaida Tatiana Quirana. 2014. Guia ilustrada Aves Cañón del río Porce – Antioquia. EPM E.S.P. Universidad de Antioquia. Herbario Unversidad de Antioquia –Medellín Colombia. ISBN 978-958-58296-7-1
# Puig de la Costa (Sant Llorenç de la Muga)

El Puig de la Costa és una muntanya de 264 metres que es troba al municipi de Sant Llorenç de la Muga, a la comarca catalana de l'Alt Empordà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Rhinobatos penggali

Rhinobatos penggali és un peix de la família dels rinobàtids i de l'ordre dels rajiformes.

## Morfologia

Pot arribar als 86,4 cm de llargària total en el cas dels mascles i als 99,2 en el de les femelles.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes d'Indonèsia.

## Referències

* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Ratpenat nassut siberià

El ratpenat nassut siberià (Murina fusca) és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids que només es troba a la Xina.

## Referències

* Wilson, D. E. i Reeder, D. M.: Mammal Species of the World. Smithsonian Institution Press Washington DC (Estats Units), 2005.

## Enllaços externs

* Fordham et al. (2006). Murina fusca. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 30 desembre 2007 (en anglès). (anglès)
* Distribució mundial d'aquesta espècie. (anglès)
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Cantó de Barcilona de Provença

El cantó de Barceloneta de Provença és un cantó francès del departament dels Alps de l'Alta Provença, situat al districte de Barceloneta de Provença. Té 11 municipis i el cap és Barceloneta de Provença.

## Municipis

* Barceloneta de Provença
* La Condamina e lo Chastelar
* Enchastraia
* Faucon de Barcilona
* Jausièr
* L'Archa
* Maironas
* Sant Pau d'Ubaia
* Sant Ponç
* Las Teulas
* Uvernet e Forns

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1961-1973 | M. Proal | Divers gauche |
| 1973-1985 | Louis Lequette | Divers droite, després UDF |
| 1985-2004 | Jean Chabre | RPR |
| 2004- | Lucien Gilly | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 4.453 | 4.766 | 5.402 | 5.717 | 6.318 | 6.509 | 6.761 |
# Tirà de Couch

El tirà de Couch (Tyrannus couchii) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el bosc obert, matolls espinosos, ciutats, terres de conreu de les terres baixes del sud de Texas, a la vall del Riu Grande, est de Mèxic a la llarga del vessant del Golf de Mèxic, Península de Yucatán, i la major part de les illes costaneres, nord de Guatemala, i Belize.

## Referències

* ↑ «Tirà de Couch». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)