OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Olivia McVeigh

Olivia McVeigh (Irlanda del Nord, 1998) és una maquilladora i creadora de contingut irlandesa que treballa per la normalització de les perruques i la conscienciació sobre l'alopècia i la salut de la dona.

## Biografia

Es va formar com a maquilladora i va començar a destacar com a influenciadora de cura personal. Va començar a tenir la menstruació amb 10 anys, experimentant sagnats molt abundants i dolorosos que li provocaven desmais. Amb 16 anys va anar al metge sense obtenir resposta de la causa del seu dolor i va decidir optar per l'atenció privada. A 17 anys va començar a perdre cabells i va ser diagnosticada amb alopècia. A 21 anys es va començar a quedar calba i es va començar a interessar per les perruques fins a crear una plataforma per empoderar les dones que perden cabells. A través de les xarxes socials conscienciar i connectar amb altres persones que tenen la malaltia i va començar a fer tallers de perruques. El 19 de gener de 2022, va rebre finalment el diagnòstic d'endometriosi després de sotmetre's a una cirurgia. El mateix any se li va induir la menopausa per ajudar a controlar els seus símptomes. El 2024 va fer una campanya per conscienciar sobre l'alopècia juntament amb la seva mare Patrícia anomenada The Boulevard a Banbridge.

## Reconeixements

El 2023 va rebre un dels premis Vava de la Universitat de Queen de Belfast.
El desembre de 2024 va ser inclosa en la llista de les 100 Women de la BBC, que destaca les dones més inspiradores i influents de l'any.

## Referències

* ↑ «Leading activist for hostages Einav Zangauker listed among BBC’s 100 women of 2024» (en anglès americà). The Times of Israel, 03-12-2024. [Consulta: 4 gener 2025].
* ↑ Adolescents.cat. «Aquesta famosa tiktoker parla sobre com és tenir alopècia amb 17 anys». [Consulta: 4 gener 2025].
* 1 2 3 4 «Olivia McVeigh: 'It's an honour to represent women with alopecia'» (en anglès britànic). BBC. [Consulta: 4 gener 2025].
* 1 2 Breen, Nadia. «NI woman on endometriosis battle and being in induced menopause at 24» (en anglès). Belfast Live, 28-10-2022. [Consulta: 4 gener 2025].
* 1 2 «BBC 100 Women 2024: Who is on the list this year?» (en anglès britànic). BBC News, 03-12-2024. Arxivat de l'original el 2025-01-01. [Consulta: 3 gener 2025].
* ↑ «‘She’s my biggest fan’ Mum and daughter join forces for The Boulevard’s alopecia billboard campaign» (en anglès). BelfastTelegraph.co.uk, 14-07-2024. ISSN: 0307-1235.
* ↑ «VAVA Awards 2023: Olivia McVeigh Awarded Rising Star by QBS | Queen's Business School | Queen's University Belfast» (en anglès), 24-09-2019. [Consulta: 4 gener 2025].
# Janet O'Sullivan

Janet O'Sullivan és una defensora del dret a l'avortament a Irlanda. És una exportaveu de l'Abortion Rights Campaign. Publica sota les dues versions del seu nom, tant en irlandès com en anglès:
Janet Ní Shuilleabháin i Janet O'Sullivan. El 2016, la BBC la va incloure a la llista de les 100 dones per a dones inspiradores i influents del 2016.

## Campanya

O'Sullivan ha estat partidària del dret a l'avortament des del principi dels anys 90, quan el Cas X va ser notícia, i ella mateixa va avortar uns anys més tard.
Com a portaveu de la Campanya pels Drets de l'Avortament, ha escrit sovint a diaris nacionals i ha aparegut a la ràdio i la televisió per parlar sobre el debat sobre l'avortament a Irlanda. O'Sullivan també és una activista de la visibilitat bisexual que ha lluitat per la igualtat en el matrimoni.

## Referèndum sobre la Vuitena Esmena

O'Sullivan estava a favor de derogar la Vuitena Esmena i treballa cap a l'objectiu de derogar l'esmena i introduir legislació tant a Irlanda com a Irlanda del Nord que asseguri que les dones tinguin el dret de triar.
El 3 d'abril de 2018, es va registrar com a tercera part amb SIPO, l'òrgan de control ètic del govern irlandès. Va ser la única persona individual que es va registrar com a tercera part.

## Referències

* ↑ Janet O'Sullivan. «Ireland abortion BBC World News 22/09/26», 22-09-2016. [Consulta: 4 gener 2025].
* ↑ «Janet O'Sullivan, Author at Standard Issue», 19-05-2021. [Consulta: 4 gener 2025].
* ↑ «Janet O’Sullivan» (en anglès). The Independent. Arxivat de l'original el 2017-12-06.
* ↑ «Woman Takes Over Ireland Twitter Account and Tells Powerful Story About Her Abortion» (en anglès), 13-02-2014. [Consulta: 4 gener 2025].
* ↑ «Insults and abuse: debate that divides nation like no other» (en anglès), 10-07-2016. [Consulta: 4 gener 2025].
* ↑ «Register of Third Parties - Standards in Public Office Commission», 28-05-2018. [Consulta: 4 gener 2025].
# Mare de Déu de Palau

La Mare de Déu de Palau és una església romànica del veïnat de Palau (municipi de Sant Llorenç de la Muga, Alt Empordà) protegida com a bé cultural d'interès local.
L'església de Palau és d'una sola nau amb absis semicircular. La nau està coberta amb volta apuntada seguida, l'arc triomfal també és apuntat, mentre que la coberta del presbiteri és ametllada. La façana principal s'obre en el mur meridional i presenta un portal amb dos arcs de mig punt en degradació, sense llinda ni timpà. La porta està aixoplugada per un guardapols de motllura en quart de cercle. La façana occidental té una finestra de doble esqueixada i punt rodó, a sobre de la qual s'alça el campanar, que és de cadireta amb tres pilastres i dos arcs de quart de cercle. Una altra finestra s'obre a la façana de ponent i al mur sud hi ha dues grans finestres i una de petita. Sobre la façana de ponent s'aixeca un campanar d'espadanya, amb tres pilastres i dos arcs de quart de cercle. En tot l'edifici l'aparell és de carreus ben escairats formant filades ben rectes.
En el presbiteri hi ha un retaule de fusta del segle xix.

## Història

El rei Carles II el Calb, l'any 878, al·ludeix al lloc anomenat ipsum Palatium, possessió del monestir de Sant Pere d'Albanyà, i en l'acta de consagració de l'església de Sant Pere d'Albanyà, l'any 957, es torna a anomenar. El 972 es comença a citar com a lloc de Sant Llorenç de la Muga. La capella sancte Marie de Palacio figura en les relacions per recaptar la dècima dels anys 1279 i 1280. A finals del segle xiv és una de les capelles no parroquials que tenien un sacerdot encarregat, que havia d'accedir als sínodes diocesans. En aquesta església s'hi feia una festa el dia 8 de setembre i s'hi beneïa el terme el dilluns de Pasqua.

## Notes

* 1 2 3 «Santa Maria de Palau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Mas Turró

El girigall és una masia al sud-oest del nucli urbà de la població de Sant Mori (Alt Empordà), a tocar del termenal amb el municipi de Saus, Camallera i Llampaies i al costat de les vies del ferrocarril Girona-Portbou. La masia, que ha estat catalogada a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, és formada per diversos cossos adossats, que li proporcionen una planta més o menys rectangular. La construcció és bastida amb còdols i pedres desbastades, disposades formant filades més o menys regulars. La disposició dels edificis deixa un espai de pati al mig, delimitat amb una tanca de pedra que presenta una gran portal d'arc rebaixat de maons, amb els brancals bastits amb carreus de pedra. La construcció original és a la banda de ponent del conjunt i està formada per dos cossos adossats. El principal presenta la coberta de teula de dues vessants i està distribuït en planta baixa i pis. Presenta les obertures rectangulars bastides amb carreus de pedra als brancals, les llindes planes i els ampits motllurats. A la façana de ponent destaca una finestra de llinda sostinguda amb permòdols reformada i tapiada, i una altra finestra amb llinda d'arc conopial decorat amb una roseta. A la banda sud presenta un petit annex adossat de construcció posterior, amb terrassa al nivell del pis. Està bastit amb còdols de pedra, amb els angles i les cantonades decorades amb maons i les finestres d'arc rebaixat. A l'extrem sud-est de l'edifici hi ha un cos circular, probablement corresponent al forn de la casa. L'altre cos original està adossat al nord-est, amb la coberta d'un sol vessant i de dues plantes. A la planta baixa, un portal rectangular emmarcat en pedra i, al pis, una finestra amb llinda de pedra i brancals de maons. Ambdues obertures estan tapiades.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Turró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Murs de Viladamat

Murs de Viladamat es tracta de restes d'un antic edifici del municipi de Viladamat (Alt Empordà) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Situades dins del nucli urbà de la població de Viladamat, a l'extrem nord del nucli antic, adossades a la banda de llevant de l'església de Sant Quirze.
Es tracta de les restes conservades de l'antic edifici de la Pabordia. En concret s'ha conservat un dels portals de la construcció, integrat en un tram de mur adossat a la part central de l'absis de l'església. Per la cara sud, el portal és d'arc de mig punt adovellat, amb els brancals bastits amb carreus desbastats. Per la cara nord, en canvi, l'obertura és d'arc rebaixat bastida amb pedres desbastades. La resta del parament, d'uns quatre metres d'alçada, està construït amb pedres sense desbastar, de diverses mides, lligades amb morter.
Per la banda de llevant del portal, delimitant el recinte ocupat actualment per la plaça i resseguits per les construccions actuals, s'observen restes d'altres murs que havien format part de l'edifici original, els quals permeten intuir una planta més o menys rectangular. Es conserva, tot i que força arrasat, el mur de migdia de l'edifici, de la mateixa factura que el mur del portal, i la cantonada sud-est de la construcció, bastida amb carreus de pedra desbastats, amb algunes refeccions fetes amb maons. S'observen dues alineacions estructurals més, a les bandes de llevant i tramuntana, tancant el perímetre de la plaça i, probablement de l'edifici original.

## Història

Es tracta de les restes de l'antiga casa del paborde, palau on residia l'administrador del senyor feudal del lloc, l'abat del monestir de Sant Pere de Rodes.
A mitjans dels anys 90 es van realitzar unes curtes campanyes d'excavacions arqueològiques amb la finalitat de conèixer les restes de l'antic edifici abans de convertir l'espai en un parc públic. L'excavació va permetre comprovar l'existència del castell o casa fortificada de la pabordia, així com poder datar de forma més fiable el seu moment de construcció. Per les restes arqueològiques recuperades, s'ha donat una cronologia no anterior al segle xiv, com a màxim, de les darreries del segle xiii. El seu moment d'amortització es coneix d'una forma força precisa, ja que l'edifici va quedar destruït amb motiu de la repressió després de la batalla de Viladamat el 1467, quan el poble va donar refugi al príncep Ferran d'Aragó, durant la Guerra Civil catalana. Al greu deteriorament de l'edifici també es va sumar l'ús com a pedrera per a la construcció de les diferents cases del mateix poble, tot reaprofitant els carreus ben treballats de l'edifici.
La planimetria del nucli permet restituir els límits del recinte clos. Eren, però, les mateixes cases al voltant les que feien de muralla defensiva delimitada al seu entorn per un fossat, recordat fins temps recents com a les valls, carrer que l'envoltava pel nord i per l'oest.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Murs de Viladamat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Cal Carter

Cal Carter és un edifici a la localitat de Viladamat (Alt Empordà) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situat dins del nucli urbà de la població de Viladamat, a la banda sud del nucli antic del poble, formant cantonada entre el carrer Cinc Claus i el de la Bassa.
És un edifici cantoner de planta rectangular, format per dos cossos adossats, amb les cobertes d'una i dues vessants. La construcció és bastida amb pedra desbastada de diverses mides lligada amb morter. Hi ha carreus de pedra calcària ben tallats a la cantonada sud-est. Està distribuït en planta baixa, pis i entresolat i actualment està format per dos habitatges diferents. La façana principal presenta un gran portal d'accés d'arc de mig punt adovellat amb les impostes destacades i els brancals bastits amb carreus de pedra. Damunt seu hi ha l'arrencada i l'ampit d'una antiga finestra emmarcada amb pedra, no conservada. La rehabilitació de l'edifici va propiciar que la planta pis fos enretirada de l'eix horitzontal de la façana, formant una terrassa descoberta.
El cos adossat a la banda de llevant presenta un portal emmarcat amb carreus de pedra i la llinda motllurada amb arc conopial decorat. Al pis hi ha una gran finestra balconera bastida amb carreus i llinda plana. Les obertures de la façana lateral són més senzilles, tot i que també estan emmarcades amb pedra. De l'interior destaca el vestíbul amb sostre de cairats i suportat per un arc. A continuació hi ha dues voltes grasses de reduïdes dimensions i l'escala a l'esquerra. Al fons hi ha una altra volta en sentit perpendicular. En un dels laterals de la terrassa es conserva una porta rectangular emmarcada per grans carreus ben escairats, llinda i timpà esculpit.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Carter». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Mas Frigola

Mas Frigola és un edifici catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya al municipi de Vilanant (Alt Empordà) del segle xvi, la mateixa època en què va ser bastit també el proper mas Arrufat.
La masia encara conserva la seva funció agrícola i ramadera. El mas Frigola és a mig quilòmetre del poble de Taravaus. És una masia que presenta un creixement orgànic, amb diverses construccions afegides a un cos central en funció de les necessitats successives; té com a element més remarcable la torre de defensa, a l'angle sud-oest. El cos principal de la masia té coberta de teula a dos vessants, amb el carener perpendicular a la línia de façana. La façana principal té un gran portal adovellat d'accés i una finestra superior rectangular amb motllura guardapols. La torre de defensa, actualment molt modificada, és de planta quadrada i està coberta per teulada a dos vessants. Els paraments són de còdols, i els angles i els marcs de les obertures de carreus. S'hi conserven diverses espitlleres, així com la base de pedra d'un matacà que defensava la porta de comunicació amb la casa.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Frigola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Santa Anna del Saió

Santa Anna del Saió és una capella de Santa Margarida de Montbui (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una capella rural de planta rectangular, d'origen romànic i modificada en profunditat posteriorment. Molts dels carreus corresponents a l'antiga construcció romànica; un d'ells porta dues estrelles d'arcs de cercle tallades a bisell. Els murs estan construïts amb obra feta de pedra amb morter, però també de pedra desbastada, aprofitada de la capella romànica. Cal situar l'última construcció entre els segles XVII-XVIII. El cementiri, la sagristia i el campanaret són construccions modernes. Al costat de migdia hi ha una porta adovellada i hi ha contraforts als costats del nord i sud. La coberta és de teula àrab i l'interior és en volta d'aresta construïda amb rajols i enguixat.

## Referències

* ↑ «Santa Anna del Saió». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].
# Mas de Salvià

El Mas de Salvià, o Mas de Barrot, és una masia de l'Aleixar inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una antiga masia, potser en el seu temps fortificada, de planta quadrangular la casa, de paredat amb carreus als angles. Té una porta amb arc de mig punt adovellat i planta baixa, pis principal i galeria alta tapiada. Construcció de maó damunt de la cisterna. Va haver-hi un molí d'oli del qual resten alguns elements (especialment de maquinària), conservats en un edifici modern sense estil definit.

## Història

És un antic casalot que devia ésser una espècie de mas feudal amb grans possessions. És citat amb el nom de Mas de Salvià en documents des del primer terç del segle xiv. Fou donat un "loco vocato Salvia" per Jaume II. Potser fou habitat per gent de la Selva del Camp. Actualment se'l coneix com el Mas de Barot, dins la finca del Mas de Cercós, prop del límit amb el terme de Castellvell. A l'altura d'aquest mas el barranc que porta el nom de Salvià s'ajunta amb la riera, límit de la partida. Part de la construcció més vella podria ser del segle xiv, però la major part dels elements són probablement de finals del XVI.

## Referències

* 1 2 «Mas de Salvià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Torre dels Moros (les Borges del Camp)

La Torre dels Moros és una antiga fortificació ruïnosa en una partida agrícola al terme de les Borges del Camp. Torre de defensa del segle xvi, de l'època dels desembarcaments dels pirates berberiscs, d'ací el nom de bona part d'aquestes torres «dels moros». La partida pren el nom d'aquesta torre, en estat ruïnós i en perill de desaparició, i d'una altra que sembla que hi havia tocant al mas del Molló, que va desmuntar-se per adobar el mas. La proximitat a la Riera d'Alforja, que té l'aiguabarreig a Cambrils, s'explica per la necessitat de protegir el camí natural des de la costa a l'interior de la comarca.
La torre és de planta gairebé quadrada, d'obra de paredat, de filada. S'ha conservat fins a cinc metres d'altura. No té coberta. L'interior està ensorrat i ple de runa i pedra. Té alguns forats produïts per l'ensorrament del mur a la part inferior dels costats que donen al nord-oest, sud-oest i sud-est. Sembla que la porta d'entrada baixa es trobava al sud-est, vora l'angle amb el costat est, doncs per l'interior sembla apreciar-se una mena d'arc de pedres grosses formant una falsa volta. L'angle del costat de la porta està reforçat amb carreus de pedra calcària blanca i de pedra sorrenca vermella. Ha tingut diferents restauracions, especialment una que ha reduït el gruix del mur, que arriba a ser d'1,10 m a la part alta.
A la cara nord-est hi ha senyals d'haver-s'hi bastit un mas de teulada a dues vessants, que hauria aprofitat l'estructura de la torre. A tocar d'aquesta cara, la més ben conservada hi passa un rec d'aigua procedent d'una mina que capta les aigües de la riera, situada més amunt.

## Referències

* 1 2 3 «Torre dels Moros». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Torre dels Moros». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Casa de la Generalitat (Tortosa)

La casa de la Generalitat és un edifici de Tortosa (Baix Ebre) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Fa cantonada amb els carrers dels Canvis i de Jaume Ferran i la rambla de Felip Pedrell. Es tracta d'un edifici de murs de carreus de pedra de Flix en el qual s'adverteixen construccions i adobs de diferents èpoques. La façana principal és la del carrer dels Canvis, amb una portalada d'arc de mig punt adovellat, que ara dona pas als habitatges, i dues d'de llinda pertanyents a un magatzem i una impremta; als pisos s'hi obren balcons.
La façana del carrer de Jaume Ferran és la més complexa, ja que presenta diferents tipus de construcció. L'angle és encoixinat, d'acabat irregular, i la resta és de carreus de pedra. En alguns punts, especialment per reomplir finestres, es veuen carreus col·locats amb posterioritat. A la base hi ha una portalada adovellada de mig punt que quedà truncada a la part superior per una finestra i, a més, ha estat cegada amb carreus de pedra. La distribució de les obertures en aquesta banda es veu alterada.
El mur posterior que mira al riu és fet amb carreus encoixinats fins a la meitat del tercer pis, on hi ha una petita cornisa que dona pas a un sector de mur fet amb totxo i arrebossat, a una alçada que als altres murs hi trobem també carreus.

## Història

Aquest casal fou la seu de la Generalitat a Tortosa, construït entre 1576 i 1578, com un edifici senyorial, ja que fou un dels primers dels palaus que la Generalitat construí fora de Barcelona. Estava situat davant del Pont de les Barques, per poder cobrar els impostos de les mercaderies que baixaven per l'Ebre. En algun habitatge veí s'ubicà també, a l'edat mitjana, la Casa dels Canvis i dels Comuns o Dipòsits de la Ciutat de Tortosa, a la qual pertany la làpida encastada al mur del Palau Oliver de Boteller). Transformada posteriorment en casa de veïns, hi tingué el seu laboratori el Dr. Jaume Ferran, tal com indica una placa commemorativa encastada al mur nord l'any 1952.
El lloc on se situa aquesta construcció era, fins a la darreria del segle xix, l'accés al pont de barques que creuava l'Ebre. De fet, el carrer Jaume Ferran es va anomenar durant molt de temps plaça del Pont de Barques, i després carrer de la Càrcer.

## Galeria d'imatges

* Portal cec del carrer de Jaume Ferran
* Façana que dona a la rambla de Felip Pedrell i mira al riu

## Referències

* 1 2 «Casa de la Generalitat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
* ↑ Muñoz, Hilari «Art i patrimoni a Tortosa». .
* ↑ «La Tortosa del Renaixement». [Consulta: 12 juny 2021].

## Vegeu també

* Palau Episcopal de Tortosa
# Sant Martí de Jafre

Sant Martí de Jafre és una església parroquial a la vila de Jafre (Baix Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici d'una nau amb capelles laterals i capçalera poligonal. L'interior posseeix voltes de llunetes amb diversitat de motllures ornamentals. A la façana de ponent hi ha la portada rectangular amb pilastres i un fris decoratius de tema geomètric que ressegueix els muntants i la llinda. Un altre fris geomètric decora l'entaulament sobre el qual, entre dos pinacles en forma de grans copes hi ha una fornícula que emmarca un plafó amb la característica escena de la vida del patró (Sant Martí de Tours dalt del cavall partint-se la capa amb un pobre) esculpit en baix relleu i de factura molt popular, marcadament ingènua. Més amunt, dins un ressalt orlat, hi ha gravat l'any 1825. Un rosetó completa aquest conjunt. L'arrebossat de la façana és molt malmenat; presenta rastres d'esgrafiat de tema geomètric. La torre cloquer es dreça sobre l'angle sud-oest del temple. Té la base quadrada i el cos superior octagonal amb quatre arcades apuntades i coronament de balustrada, pinacles i arcs exempts formant creueria. L'aparell és de pedres sense treballar i carreus angulars; el campanar es construí amb carreus ben escairats. Al mur septentrional és visible algun testimoni dels murs de l'antic castell de Jafre.

## Història

L'any 1228 el comte d'Empúries feu donació a l'abat de Santa Maria d'Amer de la jurisdicció del lloc de Jafre. El 1243 el priorat de Sant Miquel de Cruïlles establí la bajulia i honors de la parròquia de "Sancti Martini de Jafare". L'any 1739 fou decidida la construcció de la nova església, que és l'actual, aprofitant murs del castell de Jafre que romanien "molt forts i bons". L'any 1770 el temple devia estar en bona part construït. El 1771 s'hi afegí una capella lateral, la sagristia, i l'escala del cor. El campanar fou aixecat l'any 1819. La portada i acabament definitiu del frontis es realitzà durant els anys 1823-25.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Martí de Jafre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].