OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Museu de l'Aigua de Salt

El Museu de l'Aigua de Salt és un museu situat al municipi de Salt (Gironès). Es va inaugurar l'any 1983, després de la segregació de la població respecte la ciutat de Girona. És un museu dedicat a l'aigua com a element natural i en relació amb la població i la indústria tèxtil locals.
Salt era una població majoritàriament agrícola, fins que el segle xix va patir els efectes de la Revolució Industrial. A partir d'aquí, la població va acollir tres fàbriques tèxtils, conegudes popularment com Gassol, Mulleras i Coma-Cros, totes tres gràcies a la seva ubicació propera al riu Ter i la séquia Monar. Això va fer que el nombre d'habitants incrementés considerablement amb els anys, passant d'uns 5.000 la dècada dels 50 a més de 30.000 l'any 2010.
Després del tancament de les fàbriques tèxtils de Salt, va néixer una necessitat de preservació, conservació i divulgació d'aquesta part de la història de la localitat, juntament amb l'aigua i la seva relació amb l'entorn local. És per això que el Museu de l'Aigua va obrir les portes l'any 1983 al Mas Llorens, situat al Barri Vell de Salt, després de la segregació del municipi de la "Gran Gerona". Estava dedicat a la cultura de l'aigua com a element de cohesió entre la població saltenca i la indústria tèxtil.
L'any 2006, les instal·lacions del museu al Mas Llorens van quedar obsoletes, ja que necessitaven modernitzar-se i poder presentar de manera efectiva la seva exposició permanent. Per aquest motiu, el museu va tancar les portes fins poder-se ubicar en un local digne d'acollir unes instal·lacions més adequades amb l'evolució de la societat del moment. Quan l'Ajuntament de Salt va decidir convertir l'antiga fàbrica Coma Cros en un gran espai que agrupés diferents equipaments culturals de la població, era lògic que aquest era el lloc idoni pel nou Museu, degut al passat històric de la fàbrica i la seva relació amb l'aigua. Així doncs, l'any 2011, el nou Museu de l'Aigua va reobrir les seves portes dins la nau Kropotkin de la Factoria Cultural Coma Cros.
Des de la seva reobertura el 2011, el Museu de l'Aigua acull una exposició permanent de caràcter educatiu per seguir informant sobre les característiques de l'aigua com a element en relació amb el planeta al llarg dels segles, però sense perdre la relació amb el passat industrial de Salt. Les instal·lacions van des de l'aigua com a creadora de la vida fins l'ús que la població saltenca en fa, i divulguen sobre aquest element mitjançant suports de diversos tipus.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Factoria Cultural Coma Cros » EL MUSEU DE L’AIGUA DE SALT». Arxivat de l'original el 2021-11-26. [Consulta: 26 novembre 2021].
* ↑ arxiusalt. «Manufacturas Antonio Gassol, SA», 25-02-2015. [Consulta: 26 novembre 2021].
* 1 2 «Museu de l’Aigua de Salt | enciclopèdia.cat». [Consulta: 26 novembre 2021].
* ↑ Comunicacio. «Cultura». [Consulta: 26 novembre 2021].

## Enllaços externs

* Turisme Gironès
# Villaret Vell

Villaret Vell és una masia de Sant Hilari Sacalm (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia aïllada, situada als afores del nucli de Sant Hilari Sacalm, on s'hi arriba prenent un camí particular que hi ha al costat dret de la carretera que porta a Villavecchia, just davant per davant de Villaret Nou.
L'edifici, de grans dimensions, consta de planta baixa, dos pisos i golfes, i està cobert per una teulada a doble vessant, desaiguada als laterals, amb el ràfec força pronunciat, amb les encavallades de fusta visibles.
A la façana principal, a la planta baixa, hi ha la porta d'entrada en arc de mig punt format per dovelles de pedra, i també amb els brancals de carreus de pedra. Al costat dret hi ha una obertura en arc pla amb llinda de pedra, i al costat esquerre dues obertures més, també en arc de llinda, la més pròxima a la porta té llinda i brancals de pedra.
Al primer pis, just sobre la porta d'entrada, un balcó sense llosana, amb barana de ferro forjat, amb l'obertura amb llinda monolítica i brancals de carreus de pedra. Flanquejant aquest balcó, un altre balcó al costat dret i una finestra al costat esquerre, tots amb llinda monolítica i brancals de carreus de pedra.
Al segon pis, tres finestres situades al mateix eix que les obertures de la planta baixa i el primer pis. Totes tenen brancals i llinda de pedra, i les dues finestres laterals també ampit de pedra. La finestra central, s'intueix que molt possiblement també habia estat un balcó d'iguals característiques del que es troba en el mateix eix al primer pis.
A les golfes, una finestra situada en el mateix eix d'obertura que la porta d'entrada, amb llinda brancas i ampit de pedra. Al costat esquerre d'aquesta, una petita obertura quadrangular.
Els murs són de maçoneria i la façana està arrebossada i pintada. A l'altura del segon pis, hi ha un rellotge de sol.
Al voltant de la casa hi ha dependències annexes, a destacar la pallissa-corts, on a la planta baixa hi havia les corts, i al pis la pallissa. D'aquesta construcció cal destacar una sisterna que es troba a la planta baixa, un pou que hi ha adossat al davant, i les tres obertures en arc de mig punt emmarcats amb maons al pis (la pallissa). Els murs d'aquesta construcció són de maçoneria, i les obertures estan emmarcades amb maons disposats en sardinell. Una teulada a doble vessant cobreix l'edifici.

## Història

Villaret apareix ja esmentat a la dotació de l'església de Sant Hilari l'any 1199 i la masia en un fogatge de 1553. L'edifici actual, però, és fruit d'una reforma dels anys 1761 i 1771, tal com indiquen les inscripcions. Al segle xix continuaren les modificacions i la construcció de la pallissa tal com indiquen les dates, 1834 i 185?, inscrites a les respectives llindes de les portes.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Villaret Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Registry of Open Access Repositories

El Registry of Open Access Repositories (ROAR) és un directori o registre internacional per a la cerca de repositoris d'accés obert a tot el món, creat el 2003 i mantingut per la University of Southampton (Regne Unit).
El seu objectiu és el de promoure el desenvolupament de l'accés obert, proporcionant informació sobre l'estat dels repositoris a tot el món, amb la filosofia que l'accés obert maximitza l'accés a la investigació. ROAR és finançat pel JISC (Joint Information Systems Committee), es troba allotjat a la School of Electronics and Computer Science de la University of Southampton i forma part de la xarxa Eprints.org.
ROAR permet cercar mitjançant la cerca simple i cerca avançada per país, any, tipologia de repositori, institució i programari. Cada registre dels repositoris continguts ofereix una descripció detallada del contingut, informació de referència institucional i estadístiques de volum d'activitat i naturalesa dels documents del dipòsit.

## Referències

* ↑ Thanuskodi, S. Handbook of Research on Inventive Digital Tools for Collection Management and Development in Modern Libraries. IGI Global, 17 de juliol de 2015, p. 223-224. ISBN 978-1-4666-8179-8.
* ↑ Brody, T.; Carr, L.; Hey, JMN; Brown, A.; Hitchcock, S «PRONOM-ROAR: Adding Format Profiles to a Repositor y Registr y to Inform Preservation Services». The International Journal of Digital Curation, Vol. 2, Núm. 2, 2007, pàg. 3-19 [Consulta: 20 juny 2016].
* ↑ McDowell, CS «Evaluating Institutional Repository Deployment in American Academe Since Early 2005». D-Lib Magazine, Vol. 13, Núm. 9/10, 2007. DOI: 10.1045/september2007-mcdowell. ISSN: 1082-9873 [Consulta: 20 juny 2016].
* ↑ Xia, J «An anthropological emic-etic perspective on open access practices». Journal of Documentation, Vol. 67, Núm. 1, 2011, pàg. 75–94. DOI: 10.1108/00220411111105461.
* ↑ Krishnamurthy, M.; Kemparaju, T. D. «Institutional repositories in Indian universities and research institutes». Program: electronic library & information systems, Vol. 45, Núm. 2, 2011, pàg. 185–198.

## Enllaços externs

* Registry of Open Access Repositories (ROAR)
# Canals (Sant Cugat del Vallès)

Canals (també anomenat Canalsroges) és una antiga quadra unida al segle xix al municipi de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) a l'oest de Valldoreix. Durant el segle xix, després de la supressió dels senyorius jurisdiccionals i durant algun temps, va posseir ajuntament propi, i en aquest període pertangué al partit judicial de Sant Feliu de Llobregat.
L'antic castell de Canals, en runes, passà al segle xiii de la família Cervelló al monestir de Sant Cugat del Vallès, i des de llavors els seus abats duien el títol de baró de Canals. El centre del terme era l'església desapareguda de Sant Martí de Bosquerons.
El nom Canals és d'origen toponímic i es troba documentat per primera vegada l'any 986 en una permuta d'una peça de terra. En alguns documents es fa referència al color de la terra de la zona, vermellosa, i es parla doncs del lloc de Canals Roges.

## Referències

* ↑ Mas, Jordi Aguelo i; Cortés, Judit Vico i «La Quadra de Canals o Canals Roges al segle XVIII». GAUSAC. Publicació del Grup d'Estudis Locals de Sant Cugat del Vallès, 22, 2003, pàg. 23–83. ISSN: 2696-6425.
* ↑ CODINA, Jaume; RENOM, Mercè. El Baix Llobregat el 1789: respostes al qüestionari de Francisco de Zamora
* ↑ «Canals (Sant Cugat del Vallès)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ El castell de Canals al blog "http://juanjodevalldoreix.blogspot.com.es/"
Viccionari
# Chiropterotriton terrestris

Chiropterotriton terrestris és una espècie d'amfibi urodel de la família Plethodontidae endèmica de Mèxic. El seu hàbitat són les muntanyes humides tropicals o subtropicals. Està amenaçada d'extinció a causa de la destrucció del seu hàbitat.

## Referències

* ↑ «Chiropterotriton terrestris (Taylor, 1941)» (en anglès). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 20 desembre 2024].
* ↑ «AmphibiaWeb - Chiropterotriton terrestris». [Consulta: 20 desembre 2024].
* ↑ «UICN Red List - Terrestrial Splayfoot Salamander (Chiropterotriton terrestris)» (en anglès). UICN Red List. [Consulta: 20 desembre 2024].
# Universidad Libre de Córdoba

La Universidad Libre de Córdoba —literalment en català universitat lliure de Còrdova— fou una institució d'ensenyament universitari fundada el 1870, que va obrir les portes en 1874 i que, com a tal, va deixar d'existir el 1878. Promoguda per la Diputació de Còrdova va ser el germen que anys més tard donaria lloc, ja al segle xx, a la creació de la Universitat de Còrdova.
El 21 d'octubre de 1868, el ministre de Foment Ruiz Zorrilla promulgava mitjançant decret la llibertat docent, alhora que declarava: «l'ensenyament és lliure en tots els seus graus i qualsevol que sigui la seva classe»; pel que s'autoritzava la fundació lliure de centres d'ensenyament. El gener de 1869, un altre decret autoritzava a les diputacions provincials i als ajuntaments a fundar lliurement amb fons propis tota classe d'establiments d'ensenyament. A la calor d'aquest decret van sorgir diversos centres en nombrosos llocs, i fins i tot alguna universitat, com la Lliure de Còrdova.
La Diputació Provincial de Còrdova la va crear per acord del 15 d'octubre de 1870.
Hi va comptar amb les aportacions de destacades personalitats cordoveses de l'època, científics i gents relacionades amb la docència i la cultura com León Torrellas i de don Rafael Anchelerga. Comprenia les Facultats de Dret i Medicina.
La Facultat de Medicina, encara en el seu curt període d'existència, va tenir una activitat molt destacada a la Universitat Lliure de Còrdova. La seva instal·lació va tenir lloc a l'Hospital de Agudos del Cardenal Salazar i a la Casa de Parturientas, establiments benèfics tots dos, dependents de la Corporació Provincial.
El reglament de la universitat, redactat el 23 d'agost de 1871 es va publicar en 1873, incloent una addició del 7 de novembre de 1871 relativa a la titularitat de les places de càtedra i alguns aspectes relatius al seu finançament. El reglament consta de 162 articles i s'ocupava de tota la problemàtica que pot presentar un centre docent, dedicant gran part del seu articulat a l'exposició i organització dels ensenyaments pràctics a realitzar. El règim d'ensenyament que se seguia era similar en tot al que regia als centres d'ensenyament estatals de l'època. La Facultat de Medicina abastava vint-i-tres assignatures obligatòries. La sistemàtica relativa a l'ingrés en la Facultat, matriculacions, durada dels cursos acadèmics, exàmens i exercicis de grau és exactament la mateixa que se seguia en la resta de facultats que depenien de l'Estat.
La Universitat Lliure va tancar definitivament les seves portes en 1878 davant la falta de fons per al seu manteniment i les convulsions polítiques de l'època després de la finalització del sexenni revolucionari (1868 - 1874).

## Referències

* ↑ «Asociación de Peritos de Barcelona.». Arxivat de l'original el 2010-08-30. [Consulta: 8 novembre 2015].
* ↑ Reglamento de la Universidad Libre de Córdoba.
* ↑ ARANDA DONCEL, Juan: La Universidad Libre de Córdoba (1870 -1874).
* ↑ Ángel Fernández Dueñas. La Facultad de Medicina de la Universidad Libre de Córdoba y su época (1870-1874), Exma. Diputación de Córdoba (1983 - 413 págs.)
* ↑ Reglamento de la Universidad Libre de Córdoba, aprobado por la Excma.
# Robert Koff

Robert Koff (Los Angeles, Califòrnia, Estats Units, 12 de febrer de 1919 - Lexington, Massachusetts, Estats Units, 22 de febrer de 2005) va ser un violinista i pedagog musical estatunidenc.
Va ser un violinista popular interpretant obres clàssiques conegudes amb el Juilliard Quartet. Va ser professor en la Universitat Brandeis de Boston, on entre d'altres alumnes tingué a Jeanne Lamon.

## Enregistraments més populars de Koff

* Bergsma: Third Quartet-I. Moderato
* Bergsma: Third Quartet-III. Lento
* String Quartet: Allegro Risoluto
* Harold Shapero: String Quartet No. 1: I
* Bergsma: Third Quartet-II. Presto
* String Quartet No. 1: II
* Harold Shapero: String Quartet No. 1: I
* Bergsma: Third Quartet-II. Presto
* String Quartet No. 1: II (tots amb els seus companys del The Juilliard String Quartet)

## Cites i referències

* ↑ Kozinn, Allan «Robert Koff, 86, a Juilliard String Quartet Founder, Is Dead». New York Times, 25-02-2005 [Consulta: 10 juny 2021].
* ↑ https://www.shazam.com/es/artist/200150522/robert-koff Arxivat 2021-06-10 a Wayback Machine.
# El paleta ferit

El paleta ferit és un quadre de Francisco de Goya pertanyent a la tercera sèrie de cartons per a tapissos, executada entre el 1786 i la mort de Carles III el 1788, que representaven escenes costumistes destinades a la «Peça de Comer» (o menjador) del Palau Reial d'El Pardo del Príncep d'Astúries (el futur Carles IV). L'obra es conserva i exposa en la col·lecció permanent del Museu del Prado.

## Anàlisi del quadre

L'obra El paleta ferit és un cartó destinat a servir de model a un tapís que decoraria la Peça de Comer del Palau d'El Pardo junt amb la sèrie de les quatre estacions: La primavera o Les floristes, L'estiu o L'era, La tardor o La verema i L'hivern o La nevada. Tanmateix el to i fins i tot l'estil és nou. El quadre, de format molt vertical, presenta dos homes que, entristits, transporten en braços a un col·lega que, presumiblement, ha caigut de la bastida que s'aprecia en darrer lloc. L'obra difon de manera iconogràfica un edicte de Carles III que regulava la construcció de bastides i que fomentava les mesures de seguretat en la construcció i sol·licitava indemnitzacions als mestres d'obres pels accidents laborals producte de les deficiències en les bastides. L'edicte va ser publicat el 1788 però va tenir diverses reedicions, la més propera a aquest cartó, de 1784.
Existeix també un esbós de 1786 en què es veu la mateixa escena, amb l'excepció que els companys de treball mostren un gest rialler, amb el títol de El paleta borratxo. No s'ha dilucidat si aquest cartó és un esbós previ al cartó o es tracta d'una obra independent realitzada com una variació sobre el tema de El paleta ferit.
S'ha destacat unànimement l'aparició del tema decididament social en aquesta obra de Goya. A més a més, les figures i paisatge denoten un nou verisme, relacionat amb La nevada o Els pobres en la font (1786-1787) però sense el patetisme lacrimogen d'aquest últim. Els rostres reflecteixen serietat i preocupació pel company i les figures estan dignificades mitjançant el recurs a la presentació d'aquestes des d'un punt de vista baix. El cromatisme és bru i gris, allunyat de les escenes pintoresques d'altres cartons. Tot plegat suposa un precedent del realisme social típic del preromanticisme.

## Referències

* 1 2 Bozal, 2005, p. 62.

## Bibliografia

* Bozal, Valeriano. Francisco Goya, vida y obra. 2 vols. (Aficiones, 5-6). Vol. 1 (en castellà). Madrid: Tf, 2005. ISBN 978-84-96209-39-8.
* D'ors Führer, Carlos; Morales Marín, José Luis. Los genios de la pintura: Francisco de Goya (en castellà). Madrid: Sarpe, 1990. ISBN 8477001002.
* Glendinning, Nigel (en castellà) Cuadernos de Historia 16. (El arte y sus creadores 30). [Madrid], 1993. D.L. 34276-1993..

## Enllaços externs

* El albañil herido. Museo del Prado
# Lleva

En enginyeria mecànica, una lleva és un mecanisme fet d'algun material (fusta, metall, plàstic, etc.) que va subjecte a un eix i té un contorn amb forma especial (ovoide). D'aquesta manera, el gir de l'eix fa que el perfil o contorn de la lleva toqui, mogui, empenyi o connecti una peça coneguda com a seguidor. Hi ha dos tipus de seguidors, de translació i de rotació.
La unió d'una lleva es coneix com a unió de punt en cas d'un pla o unió de línia en cas de l'espai. Si és necessari es poden agregar dents a la lleva per augmentar el contacte.
El disseny d'una lleva depèn del tipus de moviment que es vol imprimir en el seguidor. Com a exemples es tenen l'arbre de lleves del motor de combustió interna, el programador d'una rentadora, etc.
També es pot realitzar una classificació de les lleves quant a la seva naturalesa. Així, n'hi ha de revolució, de translació, desmodrómiques (aquestes són les que realitzen una acció de doble efecte), etc.
La màquina que s'usa per fabricar lleves es coneix com a "generadora".

## Disseny cinemàtic de la lleva

La lleva i el seguidor realitzen un moviment cíclic (360 graus). Durant un cicle de moviment el seguidor es troba en una de tres fases.
Pujada (Rise). Durant aquesta fase el seguidor ascendeix.
Repòs (Dwell). Durant aquesta fase el seguidor es manté a una mateixa altura.
Retorn (Return). Durant aquesta fase el seguidor desciendeix a la seva posició inicial.
Depenent del comportament que se li vulgui donar al moviment del seguidor dins d'aquestes variables (espai-velocitat-acceleració) és la forma en la qual es construirà la lleva.

## Llei fonamental del disseny de lleves

Les equacions que defineixen el contorn de la lleva i, per tant, el moviment del seguidor han de complir els requisits, de la que s'anomena llei fonamental del disseny de lleves:
* L'equació de posició del seguidor ha de ser contínua durant tot el cicle.
* La primera i segona derivades de l'equació de posició (velocitat i acceleració) han de ser contínues.
* La tercera derivada de l'equació (Sobreacceleració o jerk) no necessàriament ha de ser contínua, però les seves discontinuïtats han de ser finites.
Les condicions anteriors s'han de complir per evitar xocs o agitacions innecessàries del seguidor i la lleva, la qual cosa seria perjudicial per a l'estructura i el sistema en general.

## Diagrames

Són gràfiques que mostren la posició, velocitat, acceleració i sobreacceleració del seguidor en un cicle de rotació de la lleva. S'utilitzen per comprovar que el disseny proposat compleix amb la llei fonamental del disseny de lleves .. svaj

## Software per disseny de lleves

Actualment, hi ha un programari desenvolupat anomenat Dynacam, que d'acord amb les dades de pujada, deteniment i baixada permet seleccionar les equacions de moviment i fa el dibuix de la lleva al costat dels diagrames SVAJ, a més de calcular les forces dinàmiques que actuen sobre la lleva.

## Vegeu també

* Parell cinemàtic
* Creu de Malta (mecanisme)
* Arbre de lleves
* Distribució Desmodròmica
Viccionari
# Pseudoeurycea praecellens

Pseudoeurycea praecellens és una espècie d'amfibi urodel (salamandres) de la família Plethodontidae. És endèmica de Mèxic.
El seu hàbitat natural són els boscos tropicals o subtropicals a baixa altitud. Està amenaçada d'extinció a causa de la destrucció del seu hàbitat.
# CAC Palma

El CAC Palma, també conegut com a Centre d’Art i Creació de Palma i antigament com a CAC Ses Voltes, és un centre cultural ubicat a Palma, ubicat al Parc de la Mar prop de la Catedral, a les muralles més modernes de la ciutat.

## Història

Es tracta d'un espai construït entre 1771 i 1801. L'edifici va passar a formar part de l'Ajuntament el 1985. L'espai artístic es va inaugurar l'estiu de 2013, amb el nom de CAC Ses Voltes. Entre 2013 i 2019 es van organitzar activitats culturals, fins que el 2019 es va cedir el seu espai al Museu Marítim de Mallorca, gestionat pel Consell de Mallorca. El centre va romandre tancat 3 anys, fins que el febrer de 2022 es va fer públic que el Centre s'ubicaria temporalment en un altre espai de Ses Voltes, a l'espera de la remodelació de l'antiga presó. Situat a pocs metres d'on tenia la seu antigament, actualment ocupa l'espai d'un antic teatre i taller de gravat. L'agost de 2022 l'Associació d'Artistes Visuals de les Illes Balears (AAVIB) va guanyar el concurs de gestió del centre, que disposa de dos estudis per a fer residències artístiques, així com espais per dur a terme activitats i espai d'oficina. Finalment, va obrir les portes de nou l'octubre del 2022 amb una primera exposició de videoart titulada Palma Translocal Screening. El seu primer director d'aquesta nova fase pilot fou Marcos Vidal, director de l'Espai Sant Marc de Sineu.
S'espera que el projecte es traslladi a l'antiga presó de la ciutat, un cop es facin unes obres de remodelació.

## Referències

* 1 2 «Cort traslada el CAC Palma a Ses Voltes a la espera de que se rehabilite Sa Presó» (en castellà), 04-02-2022. [Consulta: 12 maig 2023].
* ↑ «El Centre d'Art i Creació abre sus puertas en ses Voltes de Palma» (en castellà), 17-06-2013. [Consulta: 12 maig 2023].
* ↑ Palmesana, Redacción La. «Adecuación de ses Voltes como sede del Museu Marítim de Mallorca» (en castellà), 11-01-2023. [Consulta: 12 maig 2023].
* ↑ Galán, Raquel. «El Museu Marítim de Mallorca se moderniza con 800.000 euros y más salas expositivas» (en castellà), 09-01-2023. [Consulta: 12 maig 2023].
* 1 2 Terrasa, Montse. «El CAC de ses Voltes reabre con la idea de ser un lugar de encuentro para los artistas» (en castellà), 07-10-2022. [Consulta: 12 maig 2023].
* ↑ EFE. «La AAVIB promete un «semillero de talentos» para la nueva programación del CAC» (en castellà), 06-08-2022. [Consulta: 12 maig 2023].
* ↑ «La Associació d'Artistes Visuals gana el concurso para gestionar el del CAC «provisional» de Ses Voltes» (en castellà), 05-08-2022. [Consulta: 12 maig 2023].