OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Australovenator

Australovenator ("caçador del sud") és un gènere de dinosaure teròpode al·losàurid de l'Albià superior (Cretaci inferior). Es coneix a partir d'un esquelet parcial trobat a Austràlia.

## Morfologia i història

Australovenator es basa en l'holotip Australian Age of Dinosaurs Museum 604, un esquelet parcial que inclou el dentari esquerre, dents, extremitats anteriors i posteriors parcials, un ílium dret parcial, costelles i gastralia. Australovenator fou descrit l'any 2009 pel Dr. Scott Hocknull i col·legues. L'espècie tipus és A. wintonensis, en referència a Winton, un emplaçament proper. Una anàlisi filogenètica ha determinat que Australovenator és un carnosaure al·losàurid, amb certes semblances amb Fukuiraptor i els carcarodontosàurids. En l'anàlisi, han conclòs que es tracta d'un tàxon germà dels carcarodontosàurids. Els turmells d'Australovenator i Fukuiraptor són similars a l'astràgal conegut de NMVP 150070 que prèviament s'havia identificat com a pertanyent a un Allosaurus sp., sembla que en realitat correspondria a un Australovenator o un parent proper. Australovenator fou un al·losàurid de mida mitjana. D'acord amb el Dr. Hocknull, feia 2 metres d'alçada fins a la pelvis i 6 metres de longitud. Ja que era un predador "lleuger" fou anomenat com a "guepard del seu temps".

## Paleobiologia

AODL 604 va ser trobar a uns 60 km al nord-oest de Winton, a prop d'Elderslie Station. Fou recuperat de la part inferior de la Formació de Winton, que data de l'Albià superior. AODL 604 fou trobat en una capa d'argila entre dues capes de gres, inerpretant que es tractava d'un dipòsit d'un llac de braç mort. Al mateix lloc on era l'holotip es va trobar el sauròpode Diamantinasaurus, bivalves, peixos, tortugues, cocodrils, i plantes fòssils. La formació de Winton té tot un conjunt de fauna que inclou bivalves, gastròpodes, insectes, un ancilosaure sense nom i hipsilofodonts. Les plantes que es coneixen de la formació inclouen falgueres, ginkgos, gimnospermes, i angiospermes. Com altres carnosaures, Australovenator seria un carnívor bípede.

## Referències

* ↑ Molnar, Ralph E.; Flannery, Timothy F.; and Rich, Thomas H.V. «An allosaurid theropod dinosaur from the Early Cretaceous of Victoria, Australia». Alcheringa, vol. 5, 1981, pàg. 141–146. DOI: 10.1080/03115518108565427.
* 1 2 3 Hocknull, Scott A.; White, Matt A.; Tischler, Travis R.; Cook, Alex G.; Calleja, Naomi D.; Sloan, Trish; and Elliott, David A. «New mid-Cretaceous (latest Albian) dinosaurs from Winton, Queensland, Australia». PLoS ONE, vol. 4, 7, 2009. DOI: 10.1371/journal.pone.0006190.
* ↑ Scientists discover 3 new Aussie dinosaurs. ABC News. 3 de juliol, 2009
* ↑ Holtz, Thomas R., Jr.; Molnar, Ralph E.; and Currie, Philip J.. Weishampel, David B.; Dodson, Peter; and Osmólska, Halszka (editors). The Dinosauria. 2a edició. Berkeley: University of California Press, 2004, p. 71–110. ISBN 0-520-24209-2.
# Juan Manuel Rodríguez Poo

Juan Manuel Rodríguez Poo (1964) és un economista espanyol, catedràtic de Fonaments de l'Anàlisi Econòmica de la Universitat de Cantàbria. Va ser president de l'Institut Nacional d'Estadística entre el 2018 i el 2022.

## Biografia

Llicenciat en Ciències Econòmiques i Empresarials per la Universitat del País Basc i doctor en Economia per la Universitat Catòlica de Lovaina (Bèlgica), actualment catedràtic de Fonaments de l'Anàlisi Econòmica de la Universitat de Cantàbria. Prèviament, ho va ser de la Universitat de Saragossa. També ha estat professor de les Universitats del País Basc, Ginebra i Paul Sabatier. Entre 2004 i 2011 va ser director de l'Institut Càntabre d'Estadística (ICANE).
L'octubre de 2018 va ser nomenat pel primer govern de Pedro Sánchez com a president de l'Institut Nacional d'Estadística (INE). Quatre anys després, el 28 de juny de 2022, va presentar la seva dimissió després de discrepàncies amb el Govern. L'Associació d'Estadístics Superiors de l'Estat (AESE) va emetre un comunicat en el qual criticava l'actitud del Govern. Un mes més tard, el 2 d'agost de 2022, fou substituït per Elena Manzanera Díaz, fins al moment directora de l'Institut d'Estadística i Cartografia d'Andalusia.

## Referències

* ↑ Perfil de Juan M. Rodríguez-Póo, en la web Dialnet, consultada el 29 de junio de 2022.
* ↑ Press, Europa. «Juan Manuel Rodríguez Poo, nuevo presidente del INE», 19-10-2018. [Consulta: 7 octubre 2022].
* ↑ Bruno Pérez. «El presidente del INE, el cántabro Rodríguez Poo, dimite tras cuestionar el Ejecutivo los cálculos del IPC y el PIB», 28-06-2022.
* ↑ Esther García López. «El presidente del INE dimite antes de que Calviño le cese por medir la economía como Eurostat», 28-06-2022.
* ↑ DÍAS, CINCO. «El Gobierno nombra a Elena Manzanera nueva presidenta del INE» (en castellà), 01-08-2022. [Consulta: 7 octubre 2022].
# (1606) Jekhovsky

(1606) Jekhovsky és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides i va ser descobert per Louis Boyer el 14 de setembre de 1950 des de l'observatori d'Alger, al districte de Bouzaréah, l'Algèria.
Inicialment es va designar com 1950 RH. Més endavant va ser anomenat en honor de l'astrònom francès d'origen rus Benjamin Jekhowsky (1881-1975).
Jekhovsky orbita a una distància mitjana de 2,69 ua del Sol, podent allunyar-se'n fins a 3,543 ua. Té una excentricitat de 0,3173 i una inclinació orbital de 7,712°. Empra 1611 dies a completar una òrbita al voltant del Sol.

## Vegeu també

* Llista d'asteroides del (1601) al (1700)
* Cossos menors del Sistema Solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 30 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1606.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglèss). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «(1606) Jekhovsky» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 16 juny 2018].

## Enllaços externs

* «(1606) Jekhovsky» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 16 juny 2018].
* «Diagrama orbital de (1606) Jekhovsky» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 16 juny 2018].
# Pedàrit

Pedàrit o Pedàret (grec antic: Πεδάριτος / Παιδάρετος, llatí: Pedaritus o Paedaretus), fill de Lleó, fou un militar espartà del segle v aC.
Va ser enviat junt amb Astíoc a la mar Egea i després de la conquesta de Iasos, va ser nomenat governador de Quios l'estiu del 412 aC, segons diu Tucídides. Va marxar per terra a Milet i va arribar a Èritres, d'on va creuar a Quios just quan el partit aristocràtic de Lesbos va demanar ajut a Astíoc per prendre el poder, però degut a l'oposició del govern de Quios i, per tant, la negativa de Pedàrit, Astíoc va haver de renunciar a aquesta ajuda. Astíoc es va revenjar de Quios quan el seu govern li va demanar ajut contra els atenencs que havien fortificat Delfínion sota les ordres d'Estrombíquides, denegant l'ajut demanat. Pedàrit es va queixar al govern d'Esparta de la conducta de l'almirall, que va enviar una comissió d'investigació.
Com que part dels habitants de Quios no estaven satisfets del govern de Pedàrit per la duresa amb què havia actuat, van dirigir també una queixa contra ell al govern d'Esparta, i consta que la seva mare Teleuta li va enviar una carta on el renyava, diu Plutarc. Mentre els atenencs van completar la seva feina a Quios que estava a punt de caure a les seves mans a menys d'un ajut massiu dels espartans, que Pedàrit va reclamar a l'illa de Rodes. Pedàrit va fer llavors un sobtat atac al campament atenenc i el va assaltar, però el principal contingent atenenc va tornar a temps i el va derrotar i Pedàrit va morir a la lluita l'any 411 aC.

## Referències

* ↑ Pedaritus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 163-164
# Xamxi-Adad IV

Xamxi-Adad IV o Šamši-Adad IV va ser rei d'Assíria entre els anys 1054 aC i 1050 aC aproximadament. Segons la Llista dels reis d'Assíria, era fill de Teglatfalassar I.
Residia a Babilònia no se sap si exiliat o hi havia anat per buscar suport per prendre el poder. El rei de Babilònia Adadapaliddina li va donar suport i les seves tropes el van instal·lar a Assur al lloc del seu nebot, segurament intentant una cooperació dels dos estats contra els arameus que pocs anys abans s'havien atrevit fins i tot a saquejar Babilònia. Com a fill de Teglatfalassar devia néixer entre 1120 i 1100 i, per tant, ja era un home relativament gran, segurament poc adequat per la tasca que se li volia adjudicar. Efectivament no va viure gaire temps i va morir al cap de quatre anys en els quals no hi ha informació sobre l'activitat que va tenir contra els akhlamu o arameus. A la seva mort el va succeir el seu fill Assurnasirpal I.

## Referències

* ↑ «The Assyrian king list». Livius.org. [Consulta: 5 novembre 2021].
* ↑ Brinkman, J. A. A political history of post-Kassite Babylonia 1158-722 B.C.. Roma: Pontificium Institutum Biblicum, 1968, p. 143-144.

## Vegeu també

* Àdia.
# (756) Lilliana

(756) Lilliana és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert el 26 d'abril de 1908 per Joel Hastings Metcalf des de l'observatori de Taunton, Estats Units.
Inicialment va rebrei la designació de 1908 DC. Posteriorment, es va anomenar en honor d'una de les filles de Harlow Shapley.
Lilliana orbita a una distància mitjana del Sol de 3,195 ua, podent acostar-s'hi fins a 2,721 ua. Té una excentricitat de 0,1483 i una inclinació orbital de 20,35°. Triga a completar una òrbita al voltant del Sol 2086 dies.

## Vegeu també

* Llista d'asteroides del (701) al (800)
* Cossos menors del Sistema Solar

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 23 octubre 2023].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «(756) Lilliana» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 17 juny 2018].

## Enllaços externs

* «(756) Lilliana» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 17 juny 2018].
* «Diagrama orbital de (756) Lilliana» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 17 juny 2018].
# Batura Muztagh

La Batura Muztagh és la serralada més occidental del gran massís del Karakoram, al Pakistan. És l'única del Karakoram situada a l'oest del riu Hunza, a la vall d'Hunza, al districte de Gilgit, a la província de Gilgit-Baltistan, al nord del Pakistan. S'estén des del poble de Chalt, a la Vall de Bar, cap a l'est, fins a Kampir Dior, a la vall de Kurumbar, a l'oest, que separa la Serralada del Pamir i la de l'Hindu Kush del Karakoram.

## Alguns cims de la Batura Muztagh

| Muntanya | Alçada (metres) | Coordenades | Prominència (metres) | Muntanya pare | Primera ascensió | Ascensions (intents) |
| Batura Sar | 7.795 | 36° 30′ 36″ N, 74° 31′ 27″ E﻿ / ﻿36.51000°N,74.52417°E﻿ / 36.51000; 74.52417 | 3.118 | Distaghil Sar | 1976 | 4 (6) |
| Shispare | 7.611 | 36° 26′ 26″ N, 74° 40′ 51″ E﻿ / ﻿36.44056°N,74.68083°E﻿ / 36.44056; 74.68083 | 1.240 | Batura Sar | 1974 | 3 (1) |
| Pasu Sar | 7.476 | 36° 29′ 16″ N, 74° 35′ 16″ E﻿ / ﻿36.48778°N,74.58778°E﻿ / 36.48778; 74.58778 | 645 | Batura Sar | 1994 | 1(0) |
| Ultar Sar | 7.388 | 36° 23′ 54″ N, 74° 42′ 32″ E﻿ / ﻿36.39833°N,74.70889°E﻿ / 36.39833; 74.70889 | 700 | Shispare | 1996 | 2 (5) |
| Sangemarmar Sar | 7.000 | 36° 25′ 31″ N, 74° 33′ 38″ E﻿ / ﻿36.42528°N,74.56056°E﻿ / 36.42528; 74.56056 | 1,100 | Pasu Sar | 1984 | 1 (3) |
| Bublimotin | 6.000 | 36° 22′ 12″ N, 74° 39′ 00″ E﻿ / ﻿36.37000°N,74.65000°E﻿ / 36.37000; 74.65000 | <200 | Hunza Peak | 1982 | 2 (5) |

## Notes

* ^ Aquesta informació procedeix de l'Himalayan Index i no sempre és correcta. En particular, no és clar si realment el Batura Sar ha tingut quatre ascensions o solament tres.
* ^ A vegades anomenat Batura I.
* ^ A vegades anomenat Ultar II o Bojohagur Duanasir II.
* ^ També conegut com a Sang-e-Marmar (o Sangemarmar), i a vegades anomenat pels locals com a Marble Peak.
* ^ Es donen alçades d'aquest cim compreses entre 6.949m i 7.050m.
* ^ Aquesta alçada és aproximada.

## Bibliografia

* High Asia: An Illustrated History of the 7000 Metre Peaks per Jill Neate, ISBN 0-89886-238-8
* Batura Mustagh (sketch map and pamphlet) per Jerzy Wala, 1988.
* Orographical Sketch Map of the Karakoram per Jerzy Wala, 1990. Publicat per la Swiss Foundation for Alpine Research.

## Enllaços externs

* Himalayan Index
# Antoni Olibà

Antoni Olibà (Porta, 1534 - Barcelona, 1604) va ser un advocat i doctor en lleis, autor d'alguns llibres fonamentals per al coneixement del dret català.

## Biografia

Després d'estudiar dret a Perpinyà, amplià la seva formació a Tolosa i Lleida, i es doctorà a Perpinyà el 1580. Després d'exercir durant un temps a Barcelona, anà a Salamanca a perfeccionar-hi els seus coneixements de jurisprudència i retòrica. Ocupà la càtedra de dret romà a Lleida abans de tornar a exercir a Barcelona, ja amb 50 anys. El 1584 va ser nomenat auditor a l'Audiència Reial; i posteriorment esdevingué advocat fiscal.
Fou autor de llibres de gran importància pel coneixement de les lleis i les constitucions catalanes. Tingué fama especial "La gran obra indispensable pera estudiar l'origen y la naturalesa de las institucions civils de Catalunya", segons Guillem de Brocà pel Comentarium de actionibus, que el seu gendre li publicà pòstumament; l'obra va ser àmpliament utilitzada pels juristes catalans en els segles XVII al XX.

## Obres

* Commentarius, ad usat. Alium namque de Iure fisci libri 10 constitutionis Cathaloniae Barcinone: ex typographia Gabrielis Graells & Geraldi Dotil : expensis Michaelis Menescal, 1600
* Commentariorum de actionibus : in duas summas partes concinnè distributorum Barcinonae: apud Gabrielem Graëllium & Gerardum Dotilium, 1606 (edició moderna Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1998 ISBN 8439345321)

## Referències

* ↑ Capeille, 1910.
* ↑ Brocà, 1909-1910.

## Bibliografia

* De Brocà, Guillem «Juristes y jurisconsults catalans dels segles XIV-XVII». Anuari de l'Institut d'Estudis Catalans, 1909-1910, pàg. 501.
* Capeille, Jean. Dictionnaire de biographies roussillonnaises. Perpinyà: Imp. Lib. Cat. J. Comet, 1910. (facsímil Marseille: Laffitte Reprints, 1978)
* Torres i Amat de Palou, Félix. Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes, y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña, 1836.
# Pel·lícula 110mm

La pel·lícula de 110mm és un tipus de pel·lícula fotogràfica introduïda per la marca Kodak el 1972. El que més destaca d'aquest tipus de pel·lícula és el seu format petit, tenint cada fotografia una mida de 13 x 17mm.
Aques tipus de pel·lícula es comercialitza dins una carcassa de plàstic que s'introdueix directament dins la càmera i des d'on després es va passant la pel·lícula. Un paper protector va indicant el número de fotografies fetes i aquest tipus de rodets no necessiten ser rebobinats. Aquest sistema de carcases de plàstic fou una resposta de Kodak a les queixes dels clients sobre les dificultats de carregar i rebobinar la pel·lícula a les càmeres.

## Història

Les primeres càmeres que es comercialitzaren d'aquest format de pel·lícula vingueren de la mà de Kodak i amb el nom de "Pocket Instamatic", fent referència al seu petit format i en el seu ús fàcil, sent la meitat de la mida de les pel·lícules de 35 mm. Cal tenir en compte que aquest petit format perjudica la resolució de les fotografies, ja que dificulta les ampliacions i, per tant, s'associa amb fotografies granoses i no gaire nítides.
Al 1994 Kodak deixà de produir càmeres i pel·lícula de 110mm mentre que Fujifilm seguí produint aquest tipus de film fins al setembre de 2009.
Amb el nou boom de fotografia analògica al 2012 la marca Lomography introdueix la seva pel·lícula en blanc i negre de 110mm: Lomography Orca B&W 100, sent els únics en el mercat en produir-ne Aquesta pel·lícula requereix un relevat de blanc i negre estàndard. Avui dia la marca és la única que comercialitza a Europa aquest format de pel·lícula i n'ha tret d'altres versions a color, escales roges, turqueses i liles o a l'estil "metropolis" que accentua els contrasts verds. Lompgraphy recentment també ha començat a comercialitzar amb càmeres d'aquest format.

## Referències

* ↑ «Wayback Machine», 09-07-2007. Arxivat de l'original el 2007-07-09. [Consulta: 13 desembre 2022].
* ↑ «110 Film» (en anglès). [Consulta: 13 desembre 2022].
* ↑ Janes, Bob. «110 Film in 2021 - A Guide to Shooting, Developing and Scanning - By Bob Janes» (en anglès americà), 04-03-2021. [Consulta: 13 desembre 2022].
* ↑ «Lomography - Introducing The New Lomography Orca B&W 100 110 Pocket Film» (en anglès). [Consulta: 13 desembre 2022].
# Dziecinów

Dziecinów [d͡ʑeˈt͡ɕinuf] és un llogaret al districte administratiu de Gmina Grabów nad Pilicą, al Comtat de Kozienice, voivodat de Masòvia, al centre-est de Polònia. És a uns 6 km a l'est de Grabów nad Pilicą, 24 km al nord-oest de Kozienice, i 59 km al sud de Varsòvia. De 1975 a 1998, el poble estava a voivodat de Radom. El llogaret té una població aproximada d'un centenar d'habitants. Comprèn els districtes d'Adamów i Grzybowszczyzna. Les restes de la 22a Divisió d'Infanteria, 1 Cos de l'Exèrcit Imperial de Rússia, es van comprometre mitjançant l'aplicació de les tropes alemanyes, liderats pel capità Jan Mieszkowski, i va destruir el 14 d'octubre de 1914, quan intentaven retirar-se de la batalla de Tannenberg (1914).

## Notes

* ↑ «Central Statistical Office (GUS) - TERYT (National Register of Territorial Land Apportionment Journal)» (en polish), 01-06-2008.
* ↑ Tuchman, Barbara Wertheim. The Guns of August. Nova York: Ballantine Books, 1994. ISBN 978-0345476098.
# Ibrahim al-Mawsili

Abu-Ishaq Ibrahim al-Mawsilí (àrab: أبو إسحاق إبراهيم الموصلي, Abū Isḥāq Ibrāhīm al-Mawṣilī) o, senzillament, Ibrahim al-Mawsilí (Kufa, 724-Bagdad, 804) fou un dels músics i compositors més importants de la primera època abbàssida. Era d'origen kurd, però la família s'havia establert a Kufa.
Als 23 anys es va unir a una banda de bandits que operava prop de Mossul. Al cap d'un any va anar a Rayy i fou perdonat i va anar a Bàssora a aprendre música i cant. El califa al-Mahdí se'l va emportar a la cort, on va restar amb els califes al-Hadi i Harun ar-Raixid. No era un musulmà estricte i bevia vi, motiu pel qual fou empresonat alguna vegada. La seva fama com a cantant fou notable al seu temps. Va tenir nombrosos deixebles, dels quals alguns aconseguiren una fama important, com ara el seu fill Ishaq o Mukhàrriq.

## Referències

* ↑ R. Izady, Mehrdad. The Kurds: a concise handbook, 1991.
* ↑ Chaliand, Gérard. The Kurdish tragedy, 1994.
* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
# Xoc osmòtic

El xoc osmòtic o estrès osmòtic és un canvi sobtat en la concentració de soluts al voltant de la cèl·lula que causa un canvi ràpid en el moviment de l'aigua a través de la membrana cel·lular. Sota condicions d'alta concentració ja sia de sals, substrats o qualsevol solut en el sobrenadant, l'aigua surt fora de la cèl·lula per osmosi. Això també inhibeix el transport de substrats i cofactors dins la cèl·lula i, per tant, estressa la cèl·lula. Alternativament a baixes concentracions de soluts l'aigua entra a la cèl·lula en grans quantitats causant que s'infli i pugui esclatar o experimentar l'apoptosi.
Tots els organismes tenen mecanismes per respondre al xoc osmòtic, amb sensor i xarxes de transducció de senyal que proporcionen a la cèl·lula informació sobre l'osmolaritat dels seus voltants, aquests senyals activen respostes per fer front a aquestes condicions extremes. Malgrat que els organismes unicel·lulars són més vulnerables al xoc osmòtic, sles cèl·lules d'animals més grossos poden patir xoc osmòtic sota determinades condicions.
El calci actua com un dels principals reguladors del xoc osmòtic. Els nivells de calci intracel·lulars s'eleven durant l'estrès hipoosmòtic i hiperosmòtic. Durant l'estrès hiperosmòtic l'albúmina enllaça el calci.

## Referències

* ↑ Lang KS; Duranton, Christophe; Wieder, Thomas; Huber, Stephan; Lang, Florian; Lang PA; Bauer C; 3 «Mechanisms of suicidal erythrocyte death». Cell. Physiol. Biochem., 15, 5, 2005, pàg. 195–202. DOI: 10.1159/000086406. PMID: 15956782.
* ↑ Kültz D, Burg M «Evolution of osmotic stress signaling via MAP kinase cascades». J. Exp. Biol., 201, Pt 22, 01-11-1998, pàg. 3015–21. PMID: 9787121.
* ↑ Kültz D «Osmotic stress sensing and signaling in animals». FEBS journal, 274, 22, 2007, pàg. 5781–5781. DOI: 10.1111/j.1742-4658.2007.06097.x. PMID: 17944944.
* ↑ Ho SN «Intracellular water homeostasis and the mammalian cellular osmotic stress response». J. Cell. Physiol., 206, 1, 2006, pàg. 9–15. DOI: 10.1002/jcp.20445. PMID: 15965902.
# Línia 1 (EMT València)

La línia 1 fou una línia d'autobusos de l'Empresa Municipal de Transports de València (EMT) què feia la ruta entre l'Estació d'Autobusos de València i el barri de la Malva-rosa. Els seus orígens es remunten a la línia de tramvies i troleibusos que duien el mateix nom.

## Història

La ruta inicial de la línia 1 era entre les torres de Serrans i la Malva-rosa en tramvies. L'aleshores empresa operadora, la SALTUV, canvià els tramvies que prestaven servici a la línia per troleibusos el 20 de juny de 1970; poc després, el 12 de febrer de 1976, la flota de la línia passà a ser completament d'autobusos i s'amplià la ruta cap a l'Estació Central d'Autobusos i l'hospital La Fe. El 22 de novembre de 1982, SALTUV tornà a modificar la ruta de la línia juntament amb la línia 2 i millorà la flota, passant de 10 a 12 autobusos.
El 17 de gener de 1986 la SALTUV és municipalitzada per l'ajuntament, passant a dir-se EMT i operant totes les línies. El 8 d'octubre de 2003, l'EMT modificà la ruta al tram de la Malva-rosa, ampliant el trajecte fins al carrer de Mendizábal. El 2 de desembre del mateix any, la ruta patí un nou canvi a la Malva-rosa en pasar per la zona oest del barri per a no solapar-se amb la línia 2. Finalment, el 20 de maig de 2004, la ruta es desvia per l'avinguda dels tarongers per tal de donar servici a l'Hospital de València al Mar. El 8 de novembre de 2005 modificà la ruta pel riu, dirigint-se a La Fe per l'avinguda de Burjassot. El 16 de gener de 2006, en reformar-se l'avinguda del Port en direcció cap a la mar, la línia tornà a canviar el seu traçat de tornada pels carrers de Juan Verdaguer i Illes Canàries. A partir de l'1 de gener de 2008 la línia 1 deixà de ser semicircular i modifica l'itinerari per Malva-rosa, Serradora, Albereda, Marge esquerra del riu i Estació d'Autobusos.
A partir de març de 2012, la línia començà a circul·lar pel nou Pont de Fusta. Al moment de la seua desaparició, l'any 2018, la L1 tenia la capçalera al carrer de Joaquim Ballester, continuava pel marge esquerre del jardí del Túria, passava pels carrers de Navarro Reverter, l'Albereda, Menorca, Serradora fins a arribar a la capçalera del carrer de Mendizábal, amb una freqüència d'entre 9 i 11 minuts.

## Referències

* ↑ https://www.lovevalencia.com/plano-y-lineas-de-la-emt-valencia.html/recorrido-linea-1-emt-valencia
* ↑ https://www.emtvalencia.es/ciudadano/index.php?option=com_alteraciones&task=verparadas&linea=1&lang=ca
* ↑ https://www.busvalencia.com/fondos_mb/L1a.jpg
* ↑ https://www.busvalencia.com/fondos_mb/L1.jpg
* ↑ https://www.busvalencia.com/folletos/1y2_1982_b.jpg
* ↑ https://www.emtvalencia.es/ciudadano/index.php?option=com_content&view=article&id=115&Itemid=228:emt&catid=58
* ↑ https://www.busvalencia.com/historia.html
* ↑ https://www.emtvalencia.es/ciudadano/index.php?option=com_content&view=article&id=577&catid=43&Itemid=222&lang=ca
* ↑ https://www.lovevalencia.com/plano-y-lineas-de-la-emt-valencia.html/esquema-paradas-linea-1-emt-valencia
* ↑ https://www.emtvalencia.es/ciudadano/index.php?option=com_content&view=article&id=163:schemes&catid=37&Itemid=185&lang=es