OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ratpenat de nas tubular del riu Lorentz

El ratpenat de nas tubular del riu Lorentz (Nyctimene draconilla) és una espècie de ratpenat de la família dels pteropòdids. Viu a Indonèsia i Papua Nova Guinea. El seu hàbitat natural conegut són els aiguamolls i rius d'aigua dolça, tot i que també podria trobar-se en altres àrees. No hi ha prou dades sobre l'abundància d'aquesta espècie i les amenaces que podrien afectar-la, de manera que no se sap si es troba en perill d'extinció. Tanmateix, es pensa que aquesta espècie no és caçada pels humans.

## Referències

* ↑ Hutson, T.; Suyanto, A.; Helgen, K.; Bonaccorso, F. Nyctimene draconilla. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 4 gener 2009.
Espècies vivents de megaquiròpters :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Subfamília Nyctimeninae :
Subfamília Cynopterinae :
Subfamília Harpyionycterinae :
Subfamília Macroglossusinae :
Subfamília Pteropodinae :
Subfamília Rousettinae :
Subfamília Epomophorinae :
# Ramgarh (tehsil)

Ramgarh fou un tehsil (tahsil) del districte de Mandla, modernament part del bloc de Dindori al districte de Dindori a Madhya Pradesh. Agafava el nom de la població de Ramgarh situada a 22° 47′ N, 81° 00′ E﻿ / ﻿22.783°N,81.000°E﻿ / 22.783; 81.000 en una eminència rocosa per la que corria el riu Burhner, que separava la vila de la de Amarpur. Fou capital del tahsil fins que fou traslladada a Dindori, a 25 km al nord, avançat el segle XIX (vers 1880). Ramgarh va esdevenir només una estació de policia.
El tehsil tenia 6.908 km² i 791 pobles amb una població el 1881 de 129.962 habitants.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Sant Roc de Llindars

Sant Roc de Llindars és una església del poble de Llindars, al municipi de Ribera d'Ondara (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església situada dins del nucli urbà de poble i integrada en el conjunt urbanístic de la plaça Major. Es tracta d'un edifici d'una sola nau, de planta rectangular, capçalera plana i coberta exterior a doble vessant. Presenta un parament paredat a les façanes laterals amb presència d'arrebossat a la façana principal i carreus ambdós arestes de al façana principal.
La porta d'accés s'obra a la façana principat a partir d'una estructura d'arc conopial trevolat amb doble motllura, destacant una decoració vegetal que sobresurt de la clau. Hi ha una inscripció a l'intradós de la clau amb la data "1782" dins d'una cartel·la motllurada rectangular. Damunt d'aquesta porta hi ha una fornícula d'estructura motllurada i per sobre s'obre un petit òcul.
Un campanar d'espadanya de doble ull corona la façana principal. Una cornisa feta maó disposat en cantells ressegueix el perfil superior de la façana principal, així com l'estructura del campanar d'espadanya. L'estructura d'un petit pinacle amb una bola se situa coronant ambdós costats de la façana principal, així com l'estructura superior del campanar d'espadanya.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Roc de Llindars». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Santa Maria de Rubinat

Santa Maria de Rubinat és l'església parroquial de Rubinat, al municipi de Ribera d'Ondara (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una església de planta basilical amb tres naus cobertes amb volta de canó i teulada a doble vessant. Les naus es capçaven per tres absis semicirculars, dels quals l'únic que s'ha conservat és el del nord, que té la seva estructura original, on és present un fris continu d'articulacions sota ràfec de pedra, amb els timpanells monolítics, sobre una finestra de doble esqueixada situada a un nivell inferior. L'absis central va es va veure substituït per un cos rectangular que allotjava el cambril i la sagristia.
Al costat nord de la nau, a l'angle nord-est, hi ha un campanar de planta quadrada, amb quatre ulls d'arc de mig punt i coberta a quatre vessants, que s'incorpora posteriorment, en el segle xvii o XVIII, sobre la planta baixa del primitiu campanar d'època altmedieval. A la seva part baixa encara conserva lesenes angulars que devien ser acompanyades per una decoració de motius llombards semblants a les de l'absis nord. A la façana nord hi ha dues portes d'accés a l'edifici amb arc de mig punt. L'edifici presenta una obra feta amb carreus o carreuó ben treballat, disposat ordenadament i restes d'un arrebossat enguixat.

## Història

La parròquia de Santa Maria de Rubinat ja apareix relacionada amb el bisbat de Vic a partir de la meitat del segle xi, amb el nom de "Rabinat". Aquesta va ser vinculada amb el priorat de Sant Pere dels Arquells. A partir de 1957, l'església passà a mans del bisbat de Solsona.
Malgrat que aquest edifici ha patit notables remodelacions que han suposat la mutilació d'elements constructius i decoratius del primitiu edifici, és un bon exemple de l'arquitectura del segle xi a la Segarra, amb gairebé l'únic vestigi, juntament amb Biosca, del campanar de torre d'estil llombard a la comarca de la Segarra.

## Referències

* 1 2 3 4 «Santa Maria de Rubinat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Plaça Major de Sant Pere dels Arquells

La Plaça Major és una plaça de Sant Pere dels Arquells (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Plaça situada al mig del nucli urbà de la vila, i en origen, i envoltada de cases, desenvolupant un primitiu clos murallat amb un únic pas cobert delimitat per dos portals d'accés. Actualment, però, hi ha una segon pas d'accés fruit de l'enderroc d'una casa situada al costat esquerre d'aquesta, i que ha afectat a l'estructura primitiva preservada fins aquell moment. L'interior d'aquesta plaça és de planta quadrada i al seu interior troben un pou adossat al seu costat dret, que presenta un treball incís al mig de la llinda que el corona amb l'any "1798". Al costat dret de la façana frontal interior trobem cal Alió, situada al número 8 d'aquesta plaça. Es tracta d'una antiga casa senyorial de planta irregular coberta a doble vessant i que presenta notables remodelacions a la seva façana principal, però encara conserva elements prou significatius en la seva façana exterior que dona al C/ del Pou, i que evidencien el passat d'aquest habitatge. Aquest edifici està estructurat a partir de planta baixa, primer pis i segon pis o golfes. Destaquem la decoració d'ambdues obertures del primer pis, que presenten un mateix treball en forma de motllura sobre la llinda amb continuïtat ambdós brancals de les seves estructures. Reformes posteriors no tan sols van modificar l'estructura de la primitiva finestra amb balcó, sinó que al seu segon pis o golfes, van engrandir una petita obertura situada al mig d'aquest pis superior incorporant una decoració en forma de motllura, també sobre la llinda i ambdós brancals. Aquesta façana presenta una obra paredada amb presència de carreus a les estructures de les obertures que presenten decoració en forma de motllura.
En origen, a la planta baixa de la façana principal de Ca l'Alió hi havia un porxo que resseguia el perímetre d'aquesta façana i estava sustentat per dos columnes, les quals actualment es conserven reutilitzades fora del seu context original i esdevenen un element decoratiu d'aquesta vila. Una d'aquestes columnes, està situada al costat dret del carrer del Pont, en una zona de jardí, i l'altra està situada al mig de la plaça de l'església i aprofitada com a part d'estructura d'una creu monumental de la Santa Missió, l'any 1940.

## Notes

* 1 2 «Plaça Major de Sant Pere dels Arquells». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Can Parramon

Can Parramon és un mas protegit com a bé cultural d'interès nacional dins del nucli urbà de la població de Ventalló, a la part de llevant del terme, a la cantonada formada pels carrers del Pou i del Mar.. La masia fortificada de Can Parramon va ser construïda en el segle xvii, i ha conservat fonamentalment el seu caràcter original, tot i les modificacions que s'hi han efectuat al llarg del temps (porxada lateral…).
Masia de grans dimensions, formada per diversos cossos adossats que li proporcionen una planta irregular. L'edifici principal està format per tres cossos rectangulars adossats en paral·lel, amb les cobertes de dues vessants de teula, i un cos adossat en perpendicular a la resta, amb la coberta d'un sol vessant. Està distribuït en planta baixa i dos pisos, amb un petit altell al centre de la construcció. La façana principal, que té un ampli jardí a la part davantera, presenta un portal d'accés d'arc de mig punt adovellat, emmarcat per dos grans contraforts atalussats. A la clau hi ha esculpit l'escut dels Parramon. Les obertures dels pisos són en general rectangulars, emmarcades amb carreus de pedra i amb les llindes planes, algunes amb guardapols superior i motllures decoratives. A l'extrem de llevant hi ha una finestra de mig punt al pis i una garita construïda amb maó, amb espitlleres i coberta piramidal. Es troba assentada damunt d'un cossi de pedra format per cinc cercles en gradació decreixent. La façana lateral, amb accés directe des del carrer a través del jardí, presenta una gran porxada d'arcs de mig punt amb pilars de maó. A la part posterior, l'edifici presenta un altre cos adossat, envoltat d'un petit jardí, amb accés directe des la Plaça Major de Ventalló. Les obertures d'aquesta part de l'edifici també es troben emmarcades amb carreus de pedra, amb el portal d'arc rebaixat adovellat. Al costat, destaca un escut probablement restituït. Hi ha altres edificis annexos aïllats a l'interior de la finca.
La construcció està bastida amb pedra de diverses mides, lligada amb abundant morter de calç i amb alguna refecció efectuada amb maons. Els contraforts, en canvi, estan bastits amb carreus ben escairats. El cos posterior està arrebossat i pintat de color groc.

## Notes

* 1 2 3 «Mas Perramon». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Can Pere Batlle

Can Pere Batlle és un edifici dins del nucli urbà de la població de Ventalló, al bell mig del terme, a l'extrem nord-est de la Plaça Major. Antic casal bastit vers el segle xvii, com ho testimonia la inscripció de la dovella clau amb la data A 22 DE MAIG 1687. Vers l'any 2003 es va remodelar per transformar-ho en un restaurant i actualment encara hi funciona.
És un edifici de planta irregular, format per dos cossos adossats, amb jardí a la part posterior i un pati interior, al que s'accedeix des de la plaça. El cos situat més al nord, que forma cantonada amb un altre edifici de la plaça, presenta la coberta d'un sol vessant de teula i un petit altell, mentre que l'edifici adossat al sud, de planta rectangular allargada, té la coberta de dues aigües. Ambdós cossos estan distribuïts en planta baixa i pis. La façana principal presenta dos portals d'accés a l'interior. El principal és d'arc rebaixat, bastit amb carreus de pedra i la clau gravada amb la inscripció "PERA BATLLA A 22 MG 1687". L'altre portal és d'obertura rectangular, emmarcat amb carreus de pedra i amb la llinda plana, decorat amb una motllura. La resta d'obertures de la façana són rectangulars i molt senzilles. L'interior de l'edifici presenta espais coberts amb voltes de canó bastides amb maons, i d'altres estances cobertes amb sostres embigats. El pati es comunica amb la resta de l'edifici mitjançant arcades de mig punt i rebaixades, bastides en maons o en pedra.
La construcció està bastida amb pedra desbastada de diverses mides lligada amb morter, amb el parament exterior arrebossat i pintat de color groc.

## Notes

* 1 2 3 «Can Pera Batlla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Casa al carrer Sant Sadurní, 1 (Montiró)

La casa al carrer Sant Sadurní, 1 és un edifici de Montiró, al municipi de Ventalló (Alt Empordà), inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
La casa està situada dins del petit nucli de Montiró, a l'extrem nord-est de Ventalló al qual pertany. Està ubicada a la banda sud-oest del nucli urbà del poble. És un edifici aïllat de planta rectangular, format per tres cossos adossats, amb un petit pati al costat de llevant. L'habitatge principal, format per quatre crugies, presenta la coberta de dues vessants de teula i està distribuït en planta baixa i pis. La façana principal presenta un gran portal d'accés d'arc de mig punt adovellat i, damunt seu, una finestra rectangular emmarcada amb carreus desbastats, amb la llinda i l'ampit motllurats i decorats. A l'extrem nord del parament hi ha un portal d'arc rebaixat bastit amb maons. La resta de finestres de la primera planta són rectangulars i estan emmarcades amb carreus de pedra. Al costat del portal hi ha un ample contrafort de pedra. La façana està rematada amb un ràfec de dents de serra. La façana nord presenta totes les obertures rectangulars bastides amb maons. Els dos cossos annexos estan adossats a la banda sud de l'habitatge. El central, de dues plantes i la coberta de dues aigües, presenta la part davantera del pis refeta recentment. Tot i això, la part posterior conserva una galeria oberta d'arcs de mig punt arrebossats, orientada al jardí. L'altre edifici és d'una sola planta i ha patit diverses reformes i modificacions. La construcció és bastida amb pedra sense desbastar i maons, lligat amb abundant morter de calç.

## Referències

* 1 2 «Carrer Sant Sadurní». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Rectoria de Montiró

La Rectoria de Montiró és un edifici de Ventalló (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada dins del petit nucli de Montiró, a l'extrem nord-est del municipi de Ventalló al qual pertany. Presenta la façana principal orientada a la plaça del Palau i està adossat al palau dels Margarit.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres de planta irregular, format per tres cossos rectangulars adossats, dos d'ells formant cantonada a la plaça, amb les cobertes de dues vessants de teula i distribuïts en planta baixa i dos pisos. Les obertures de l'edifici són totes rectangulars i estan bastides amb carreus de pedra calcària ben desbastats i les llindes planes, algunes amb inscripcions gravades. La façana principal presenta un gran portal d'accés a l'interior, damunt del que hi ha un balcó exempt amb la llinda datada l'any 1781. Del cos lateral destaca la finestra de la primera planta, amb el guardapols i l'ampit motllurats i la llinda gravada (1744). A la part de ponent hi ha un petit cos annexat, del que destaca la galeria d'arcs de mig punt arrebossats situada al nivell del primer pis i adossada, en part, a la façana de l'església de Sant Sadurní de Montiró. Damunt seu hi ha un balcó corregut afegit també posteriorment. Des de la planta baixa s'accedeix a un petit jardí delimitat per una tanca de pedra. Presenta accés des del carrer, a través d'un portal bastit amb carreus i la llinda sostinguda amb permòdols. La construcció està arrebossada i pintada.

## Història

La rectoria apareix documentada a mitjans del segle xvi. Hi ha un rebut signat per Francesc Dalmau, obrer, i Andreu Sabater de Montiró, prevere, en concepte d'unes obres d'arranjament fetes a l'edifici, a favor d'Antoni Benet Maians, rector de Montiró. A finals del segle xx, després de la mort de l'últim rector, el bisbat es va vendre l'edifici, trobant-se encara en mans particulars. Sabem que existia una porta, avui tapiada, que comunicava la galeria del pis amb l'altar de l'església de Sant Sadurní.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Rectoria de Montiró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Santa Eugènia de Saldet

Santa Eugènia de Saldet és una església de Ventalló (Alt Empordà) protegida com a bé cultural d'interès local. Està situada dins del petit nucli de Saldet, a l'extrem nord-est del municipi de Ventalló al qual pertany, tot i que força és proper a la població de l'Armentera. El temple està situat al bell mig del reduït nucli, a la plaça de Santa Eugènia.

## Descripció

És una església d'una sola nau amb absis semicircular, orientat a llevant. La nau és coberta amb volta de canó seguida, amb un tram pròxim a la capçalera corresponent a alguna reforma, doncs és lleugerament apuntat. En el punt d'unió d'aquests dos sectors hi ha un arc toral apuntat. L'absis és cobert amb una volta ametllada, amb l'arc triomfal lleugerament apuntat. El sòl interior de l'edifici és molt més baix que el nivell de circulació exterior, fet que obliga a accedir-hi baixant quatre graons que condueixen a la porta d'entrada. L'accés principal al temple està ubicat a la façana sud. Es tracta d'una portalada romànica formada per dos arcs de mig punt en gradació, llinda i timpà llis. La façana original de l'edifici, orientada a ponent, fou transformada a mitjans del segle xix. Actualment, tant aquest parament com el de la banda nord, es troben adossats a altres construccions. L'absis presenta una finestra d'arc de mig punt de doble esqueixada. Al costat del portal d'accés s'alça un campanar de cadireta d'un arc de mig punt bastit amb maons, i a l'altre extrem de l'edifici, entre la nau i l'absis, n'hi ha un altre, aquest últim de dos arcs.
La construcció original està bastida amb carreus de pedra ben escairats. En algunes parts, corresponents a intervencions posteriors, s'ha utilitzat el pedruscall i el maó.

## Història

Les característiques estructurals de l'església de Santa Eugènia permeten situar-ne la construcció entre les segles xi i xii. El segle xix, en allargar-se la nau per l'oest, es va perdre els frontis original de l'edifici. De la mateixa època és el campanar de cadireta situat a l'esquerra de la porta d'accés. Cal destacar que l'església conserva en el seu interior una pica baptismal del segle xvi.
Fins al 1936 conservà un retaule d'altar i sis taules de pintura representant els misteris del Rosari, procedents del convent dels servites de Santa Maria de Gràcia d'Empúries, que va ser traslladats a Saldet després de l'exclaustració de 1835. Diversos autors, han confós aquesta església amb la de Sant Sadurní de Saldet, anomenada així en la documentació medieval, que cal identificar amb la de Sant Sadurní de l'Heura, al Baix Empordà, on hi havia, també, el castrum de Salzeto, un altre motiu de confusions.

## Referències

* 1 2 3 4 «Santa Eugènia de Saldet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
* ↑ Enciclopèdia Catalana S. A. “Gran Geografia Comarcal de Catalunya, v. IV. Pàgs. 160 (ISBN 84-85194-19-5)
# Sant Vicenç de Valveralla

Sant Vicenç de Valveralla és una església de Ventalló (Alt Empordà) protegida com a bé cultural d'interès local. Està situada dins del nucli de Valveralla, al nord del municipi de Ventalló al qual pertany. El temple està situat al bell mig del nucli.

## Descripció

És un edifici d'una sola nau, amb capelles laterals entre grans contraforts i capçalera integrada a la nau, sense obertures. La nau està coberta amb volta de canó i llunetes, dividida en tres crugies per dos arcs torals de mig punt. Les capelles estan cobertes amb volta d'aresta i es comuniquen amb la nau mitjançant arcs de mig punt. Als peus del temple hi ha el cor. La façana principal presenta una porta d'accés elevada respecte al nivell del carrer. És d'obertura rectangular i està decorada amb elements d'inspiració clàssica: pilastres, entaulament i frontó trencat, coronat per una fornícula buida emmarcada per dos pinacles acabats amb una esfera. La façana es completa amb un rosetó adovellat i una cornisa ondulada a la part superior. A la dreta s'eleva el campanar, de planta quadrada i amb coberta piramidal. Presenta dues grans obertures d'arc de mig punt, una damunt de l'altra. L'interior del temple presenta, a l'altar major, un gran retaule de guix d'estil neoclàssic i d'altres interessants talles de verges i sants barroques als altars laterals.
La construcció és bastida amb pedra desbastada lligada amb abundant morter de calç, amb carreus a les cantonades. La façana principal conserva restes de l'esgrafiat original decorat i, a la part superior, un rellotge de sol.

## Història

La construcció de l'actual església de Sant Vicenç se situa en el segle xviii, fet confirmat per les dates que figuren a diverses parts de l'edifici (frontó façana: 1754; sagristies: 1748 i 1749). Substituí l'antiga església del mateix nom que s'elevava a poca distància i de la qual no en queda cap vestigi. J.Badia apunta la hipòtesi que els carreus de l'antiga construcció poguessin haver estat aprofitats per bastir la capçalera del temple actual, ja que la resta de l'edifici és de paredat (fet que indicaria, en qualsevol cas, que els carreus procedeixen d'un edifici més antic).
Durant la Guerra Civil Espanyola, como molts altres temples, va ser cremat, encara que no afectà l'estructura de l'edifici, sinó més aviat les imatges de l'interior.
Actualment l'església es troba, en general, en bon estat de conservació, especialment l'interior, que ha estat restaurat recentment.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Sant Vicenç de Valveralla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Sant Andreu de Vila-robau

Sant Andreu és l'església parroquial de Vila-robau (a l'Alt Empordà) protegida com a bé cultural d'interès local. Està situada dins del poble de Vila-robau, a l'extrem nord-oest del municipi de Ventalló al qual pertany. El temple està situat al bell mig del nucli, a la Plaça de Sant Andreu. La construcció de l'actual església parroquial de Sant Andreu se situa en el segle xviii, com ho confirma la data 1721 que figura en els pinacles de la porta. Aquesta esdevé parròquia de Vila-robau substituint l'església vella del mateix nom que es troba a pocs metres. A l'interior es conserva una imatge barroca de la Mare de Déu amb l'Infant, segurament del segle xviii.

## Arquitectura

És un edifici d'una sola nau amb capçalera poligonal i capelles laterals. Tot l'interior està cobert amb volta de canó amb llunetes, amb el presbiteri ocupant una posició elevada respecte al nivell de la nau. Als peus, destaca el cor. La façana principal presenta un portal d'accés rectangular, amb els brancals bastits a manera de pilastres, que simulen sostenir un entaulament cobert amb cornisa motllurada, damunt la qual, centrat, hi ha un frontó ondulat. Al centre, una fornícula buida amb la coberta apetxinada flanquejada per dos pinacles on figura la data 1721.
Tant el frontó com els pinacles tenen una senzilla decoració d'inspiració vegetal. Damunt la portalada hi ha un rosetó adovellat amb vitralls de colors, i als costats, dues petites obertures bastides amb quatre carreus desbastats. La façana està rematada amb un coronament sinuós. A l'extrem nord presenta el campanar, de base quadrada i amb obertures d'arc apuntat bastides amb maons, a la part superior. La decoració interior del temple és força unitària i d'una gran sobrietat. Es troba totalment arrebossada i pintada, imitant carreus escairats.
La construcció és bastida amb pedra de diverses mides, sense desbastar, lligada amb abundant morter i amb carreus a les cantonades.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «ESGLÉSIA PARROQUIAL DE SANT ANDREU». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 maig 2019].