OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Molí del Castell (Boadella i les Escaules)

Molí del Castell és un molí del municipi de Boadella i les Escaules (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat al sud-est del nucli urbà de la població de Boadella, a escassa distància del terme pel camí que porta al puig Penjat.
Edifici aïllat de planta rectangular, format per dos cossos adossats, i construït en una zona en pendent. Presenten les cobertes de teula de dos vessants i estan distribuïts en planta baixa i pis. La façana principal, orientada a migdia, presenta una moderna torre quadrada adossada a l'extrem de ponent del parament, relacionada actualment amb la producció d'energia. Al centre de la façana hi ha el portal d'accés, d'obertura rectangular amb els brancals bastits amb carreus ben desbastats i la llinda plana monolítica. S'intueix un petit arc de descàrrega a la part superior de l'obertura. Les finestres són força més senzilles, rectangulars i reformades. La façana de ponent de la construcció presenta obertures rectangulars bastides amb maons, tot i que força transformades. En canvi, les finestres de la façana de tramuntana són d'arc rebaixat i amb els emmarcaments arrebossats. En aquesta mateixa banda de la construcció hi ha les restes de la bassa. Pel que fa a la façana de llevant, cal mencionar una obertura rectangular actualment tapiada, que està bastida en pedra i amb la llinda plana gravada amb la següent inscripció: "1787 JOAN MARGE ME FECIT 8BRE 23".
La construcció és pedra sense treballar de diverses mides, lligada amb abundant morter de calç.

## Història

Molí edificat l'any 1787 per la família Marcè. Possiblement bastit sobre un molí anterior que devia pertànyer al baró del castell. A principis del segle xx, concretament l'any 1915, el seu propietari, Francesc Sala el va vendre a la Societat Hidroelèctrica de Figueres. Va passar a funcionar com a central hidroelèctrica a partir d'aquell moment.

## Referències

* 1 2 3 4 «Molí del Castell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Torre Marc Massó

Torre Marc Massó és una casa del municipi de Cadaqués (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada a l'est del nucli antic de la població, a la part posterior de la riba des Pianc, a l'avinguda Víctor Rahola.
Edifici adossat amb una cantonada lliure, de planta rectangular. Presenta la coberta a dues vessants de teula i una gran torre lateral, de dimensions considerables, amb coberta a quatre vessants. Consta de planta baixa i dos pisos d'alçada, tot i que la torre en té tres. La planta baixa forma un cos avançat respecte als pisos, amb la coberta plana, utilitzada com a terrassa des de la primera planta. En aquest nivell s'ubiquen els garatges i un accés des del carrer. La façana dels pisos es troba disposada a tres plans, corresponents a les tres crugies que el conformen, amb les obertures agrupades en parelles i en trios. Majoritàriament, tant les finestres com els balcons són d'arc rebaixat, i altres finestres són rectangulars. Al primer pis de la torre, hi ha una finestra d'arc de mig punt cegat i obertura rectangular. També destaca la decoració en pedra a les cantonades de la torre. De la part posterior de l'edifici, destaca la terrassa oberta al gran jardí, situada al segon pis.
La resta de la construcció es troba arrebossada i pintada de color blanc.

## Història

Segons el Pla Especial del Front Marítim del Conjunt Històric de Cadaqués, la catalogació de l'immoble respon, "més que a l'interès del mateix edifici, a l'interès de l'autor, per la importància que ha tingut en la formació de diverses generacions d'arquitectes a través del seu manual Como debo construir". L'autor Pere Benavent de Barberà Barcelona (1899-1974) va ser deixeble d'Emili Sagnier i va ser un rellevant escriptor i arquitecte. Entre les seves obres més conegudes es troben El Convent dels Caputxins de Sarrià i la cripta de l'església de Pompeià, tots dos a Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 4 «Torre Marc Massó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Església parroquial de Sant Pere de Navata

Sant Pere és l'església parroquial del poble de Navata (l'Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'església de Sant Pere de Navata està situada al centre del poble.

## Arquitectura

És un edifici de grans dimensions, d'una nau amb capelles laterals, absis de planta poligonal a l'interior, volta de creueria amb arcs torals rebaixats i coberta de teula a dues vessants. La façana, orientada a ponent, presenta una portalada rectangular amb frontó partit per la part superior i decorada amb motllures i esferes en relleu; dins l'espai del frontó hi ha una fornícula amb la imatge de Sant Pere esculpida en pedra. A la llinda hi ha l'emblema del sant titular, la mitra i les claus, en baix relleu, i la data incisa del 1746. La façana es completa amb una senzilla rosassa. A la banda nord s'eleva el campanar, de base quadrada, cos superior vuitavat i obertures d'arc ogival. De la fortificació que es va realitzar al temple es conserven les petites espitlleres situades entre les obertures d'arc de mig punt sobreedificat a la part superior de l'absis i dels paraments laterals

## Història

El temple parroquial de Navata, construït en substitució de l'anterior església romànica, situada a un km de la vila, va ser bastit durant el segle xvii. La primera pedra va ser col·locada el 22.12.1638, i la inauguració es va fer el 2.4.1642. La façana va ser començada el 1682 i l'any següent ja s'estava treballant al campanar. La façana barroca és obra del segle xviii, segons consta a la inscripció de la llinda, i va ser encastada a l'original.

## Referències

* 1 2 «ESGLÉSIA PARROQUIAL DE SANT PERE». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 maig 2019].

## Enllaços externs

* 195 Navata, Sant Pere - bisbatgirona.cat Arxivat 2019-09-04 a Wayback Machine.
# Hospital i capella de Santa Caterina

Hospital i capella de Santa Caterina és un monument del municipi d'Ordis inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'Hospital de Santa Caterina es troba a la part de darrere de l'església, al centre del poble. És un edifici gòtic de planta rectangular, on la seva ala de llevant està ocupada per la Capella de Santa Caterina, de planta també rectangular.
El conjunt té el parament format a base de pedres sense treballar, excepte a les cantoneres i a la capçalera de la capella, on s'han emprat carreus de pedra d'Avinyonet. Així mateix es pot veure també una socolada de carreus que sobresurt del parament.
A la façana principal, ara arrebossada, hi ha un portal gòtic i una finestra coronella, biforada, d'arquets trilobulats, amb decoració floral a les impostes, que no conserva el mainell. Al llevant hi ha un altre portal, però d'arc de mig punt ben adovellat. A la resta de murs del conjunt trobem altres obertures d'època gòtica. Una de destacable és el rosetó de la del mur de llevant, format per tres cercles en degradació, amb decoració força simple en l'obertura, d'arabesc calat, formant quatre braços amb una forma romboidal, buida, en la seva intersecció.
La capella tenia coberta de fusta sostinguda per quatre arcs diafragma apuntats que la dividien en cinc trams, però, un cop destruïda, entre el segle xviii i el XIX una part es va refer i en data més recent (segle XX) una altra part es va cobrir amb bigues de portland. A l'entrada del presbiteri hi ha un arc triunfal, rebaixat, amb carcanyols als costats i amb motllures horitzontals a les impostes a mode decoratiu. El presbiteri està cobert amb volta apuntada, i a la capçalera podem veure una fornícula en forma de finestra gòtica d'arc lobulat.

## Història

Probablement l'Hospital de Santa Caterina i la seva capella, pels elements conservats, fou alçat al segle xiv o inicis del XV.
La capella és destacable donat que es tracta d'un dels pocs exemplars a la comarca de temple amb arcs diafragma i encavallats de fusta. Aquest tipus de coberta és més pròpia de l'arquitectura civil, i sembla que va ser introduïda des del Llenguadoc al segle xiii i expandida pels ordes mendicants. Altres exemples del mateix cas són l'Església del Carme de Peralada i la de Santa Maria del Roure, avui en ruïnes.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Hospital i capella de Santa Caterina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Rec i safareig de la plaça Major (Pau)

El Rec i safareig de la plaça Major és un monument del municipi de Pau (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat dins del nucli urbà de la població de Pau, a la part inferior de la plaça Major, estructurada en dos nivells, a tocar l'església parroquial de Sant Martí.
Es tracta d'un conjunt arquitectònic format per tres elements: la font, de recent construcció, i al seu costat, una de les boques de registre del rec, canalitzat subterràniament i connectat amb el safareig, que se situa fora dels límits de la plaça, envoltat de camps de conreu. La boca del rec està integrada en el mateix mur on hi ha la font. Està bastida amb un petit arc rebaixat, amb lloses disposades a sardinell, tancat amb dos barrots de ferro. A l'interior s'observa l'aigua canalitzada en direcció al safareig. En el mateix mur, al costat del registre, hi ha un arc de mig punt de mida més gran que l'anterior, també bastit amb lloses, tot i que actualment està tapiat. Per acabar, el safareig, a pocs metres de distància, de planta rectangular i bastit amb pedra de diverses mides i morter de calç, amb restes del revestiment arrebossat original. La canalització, descoberta en el seu últim tram, connecta directament amb el safareig. Aquest tram de rec també està bastit amb pedra i morter.

## Referències

* 1 2 «Rec i safareig de la plaça Major». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Casa Fran Donjo

Casa Fran Donjo és un habitatge del municipi de l'Escala inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli antic de la població de l'Escala, a l'extrem nord de la Punta, amb façanes al passeig de la Riba i el carrer de la Torre.
Edifici de planta rectangular, amb la coberta plana, format per una planta semi soterrada i quatre pisos, els dos superiors afegits posteriorment, i enretirats respecte a les façanes. Totes les obertures de l'edifici són rectangulars. La façana principal presenta un portal emmarcat amb carreus de pedra, decorats amb una motllura. Als laterals, dues finestres emmarcades amb pedra i enreixades, amb l'ampit sobresortit i circular. A la primera planta hi ha tres balcons exempts amb les llosanes motllurades, el central sostingut per mènsules. La façana original està rematada per una cornisa motllurada, que es repeteix a la línia divisòria de les dues plantes. Al mig hi ha la data de construcció de l'any 1881. Tot el parament és bastit amb carreus de pedra ben escairats. La façana orientada al passeig de la Riba i al mar també està bastida amb carreus de pedra. A la planta baixa hi ha tres portals i a les dues plantes superiors, dos balcons correguts amb barana de línies rectes. Les obertures estan emmarcades amb carreus ben tallats. La cornisa està interrompuda a la part central per una barana de ferro. A ambdós costats d'aquesta hi ha el nom de l'edifici: FRAN DONJO.

## Història

Casa construïda a l'actual Passeig de la Riba, aquest indret a l'entorn del port és on es varen bastir les primeres cases del poble, en l'emplaçament de les antigues barraques de pescadors. S'aprecia, a la façana, la data 1881, corresponent a la inauguració de l'edifici.
Segons els arxius del COAC. l'immoble ha estat modificat darrerament, únicament la planta noble tenia balcó corregut, mentre que ara els tres de la segona planta també s'han unit en un balcó corregut. A l'àtic es va construir una pèrgola, que ara ha estat retirada per construir el sobreàtic.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Fran Donjo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Serra Roja

La Serra Roja és una serra situada al municipi de Santa Cecília de Voltregà (Osona), amb una elevació màxima de 611,1 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sèrra de Cabanon

La Sèrra de Cabanon és una serra situada al municipi de Naut Aran a la comarca de la (Vall d'Aran), amb una elevació màxima de 2.300,7 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Artem Fedetski

Artem Fedetskiy (ucraïnès: Артем Андрійович Федецький) (Novovolinsk, RSS d'Ucraïna, 26 d'abril de 1985) és un futbolista ucraïnès que juga com a lateral dret del FC Dniprò en la Lliga Premier d'Ucraïna. La temporada 2008-09, va jugar en el FC Xakhtar Donetsk, després d'haver arribat al Shakhtar en la temporada d'estiu de 2008, amb la transferència del FC Kharkiv.

## Honors

Després de jugar un partit a casa el diumenge 17 d'agost de 2008, en contra dels seus rivals Metalist Kharkiv en el qual Xakhtar va quedar 2-2, Fedetskiy va ser nomenat per la UA-Football com el millor migcampista dret de la cinquena ronda en la Lliga Premier d'Ucraïna. Ell també va marcar un gol davant el Galatasaray SK Karpaty i després que va arribar a la Fase de Grups de la UEFA Europa League.

## Referències

* ↑ (rus)Сборная 5-го тура по версии UA-Футбол 19 agost 2008

## Enllaços externs

* Perfil a Shaktar.com
# Gizem

Gizem significa ‘misteri’ en turc i s'utilitza com a nom de dona.
Gizem és el nom dels següents personatges:
* Gizem Elmaağaçlı - arquera turca, campiona del mòn
* Gizem Girişmen - esportista paralímpica turca
* Gizem Giraygil - jugadora de voleibol turca
* Gizem Örge - jugadora de voleibol turca
* Gizem Saka - pintora i economista turca
# Amethi

Amethi fou una tikhana al districte de Sultanpur, al Oudh, al modern estat d'Uttar Pradesh. Limitava al nord amb les parganes d'Isauli i Sultanpur, a l'est amb la de Tapa Asl, al sud el districte de Partabgarh i a l'oest amb la pargana de Rokha Jais. La dinastia governant pertanyia als Kshattriyas anomenats Bandhalgotis. La tikhana la formaven 318 dels 365 pobles de la pargana, amb una superfície de 686 km² (la pargana 774 km²). la població de la pargana era de 151.104 habitants el 1881, i cal pensar que la major part a l'estat.
Els membres del clan Bandhalgoti diuen ser descendents d'una dona d'una casa amb un sirvent del raja d'Hasanpur però els sobirans rebutgen aquest humil origen i al·leguen ser Kshattriyas Surjabansi del clan al qual pertany el raja de Jaipur i derivar d'una branca d'aquesta dinastia de fa 1000 anys, vers 966 o 1006, quan una visió va portar a Raja Sodh Dev a establir-se a la zona i en van devenir sobirans hereditaris. El 1743 el sobirà Gurdutt Singh, que residia a Raipur, fou assetjat a la seva capital pel nawab Safdar Jang i la ciutat fou capturada i destruïda; Gurdutt Singh va fugir a Ramnagar que va convertir en capital; el seu fill Drigpal Singh va fundar Amethi a la segona meitat del segle XVIII i la va convertir en la nova capital. El successor va abdicar el 1810 en el seu fill Dalpat Shah. Madho Singh va estar amb els britànics el 1857 però més tard es va passar als rebels i la seva fortalesa fou ocupada pels britànics el 1858; finalment fou perdonat el 1860. El seu fill i successor Bhagwan Bakhs Singh fou el darrer sobirà amb poder. Va morir el 1952

## Llista de sobirans

* Gurdutt Singh, vers 1743
* Drigpal Singh segle XVIII
* Harchand Singh fins a 1810
* Dalpat Shah 1810-1815
* Bisheswar Singh 1815-1842
* Madho Singh 1842-1891
* Bhagwan Bakhs Singh 1891-1952

## Referències

* Llista de governants i genealogia de Henry Soszynski, Brisbane (AUS)
* Imperial Gazetteer of India
# Aundh

Aundh fou un petit principat de l'Índia de tipus jagir, a l'agència de Satara, presidència de Bombai. La superfície era de 1158 km² i la població el 1881 era de 58.916 habitants el 95% hindús, repartits en 71 pobles. El governant era un hindú braman amb títol de Panth Pratinidhi (representant o virrei del raja) característic dels caps marathes. El govern maratha a Aundh es va fundar el 1699 per Parusharam Thimbak, besnet de Yamaji Pant Kulkarni, Kinhaikar, nadiu de la vila de Kinahi, net de Khrishna Rao Pant i fill de Trimbak Pant. Era un príncep de primera classe dels sardars de Dècan amb 280 homes de policia a més de 20 cavallers; va rebre sanad per adopció i l'herència segueix la regla de la primogenitura. La capital era Aundh a 42 km al sud-est de Satara (17° 32′ 45″ N, 74° 22′ 30″ E﻿ / ﻿17.54583°N,74.37500°E﻿ / 17.54583; 74.37500) amb una població el 1881 de 2.600 habitants. Com molts estats marathes la bandera era llisa de color safrà.

## Llista de sobirans

* Pratinidhi Parusharam Thimbak Shamsher Bahadur 1699-1718 (+27 de maig de 1718)
* Meherban Shrimant Shrinawas Rao Parusharam (Shripat Rao) 1718-1746 (fill, + 25 de novembre de 1746)
* Meherban Shrimant Jagjivan Rao (Dadobha) Parusharam 1746-1754 (germà, + 1754)
* Meherban Shrimant Shrinawas Rao Gangadhar (Bhagwant Rao), 1754-1776 (besnet de Parusharam Thimbak, net de Shrimant Krishnaji Parusharam Trimbak, cap de Vishalgad i fill de Gangadhar Rao Pant, + 5 d'abril de 1776)
* Meherban Shrimant Bhavan Rao 1776-1777 (fill, + 30 d'agost de 1777)
* Meherban Shrimant Parusharam Rao Shrinawas (Thoto Pant) 1777-1848, (nascut el mateix dia que el pare va morir, + 11 de juny de 1848)
* Meherban Shrimant Shrimant Shrinivasrao Parusharam (Anna Sahib) 1848-1901 (fill adoptiu + 1901)
* Meherban Shrimant Parusharam Rao Shrinivas (Dada Sahib) 1901-1905 (fill, + 1905)
* Meherban Shrimant Gopal Krishna Rao Parusharam (Nana Sahib) 1905-1909 (fill, deposat pels britànics sota acusació d'haver mort al ministre Jacob Bapuji Israel el 4 de novembre de 1909)
* Meherban Shrimant Raja Bhavan Rao Shrinivas (Bala Sahib) 1909-1951 (fill de Shrinivasrao Parusharam, instal·lat pels britànics, + 13 d'abril de 1951)

## Referències

* Genealogia per Henry Soszynski
# Badnor

Bednor (o Badnor o Badnore) fou una thikana o jagir de l'antic principat de Mewar. Estava format per 158 pobles i situat a uns 250 km al nord-est d'Udaipur (ciutat) prop de la frontera de l'estat amb el districte britànic de Merwara. La capital era la ciutat de Badnor o Badnore, de 2056 habitants el 1901, al nord-oest de Bhilwara. Modernament pertany al districte de Bhilwara al Rajasthan, amb estació ferroviària la veïna Beawar.
Al poble de Badnor hi ha el fort del mateix nom, exemple de l'arquitectura militar medieval índia. Dins del fort, i en alguns casos a la rodalia, hi ha bon nombre de monuments i temples. Es troba a un turó rocós dels Aravalli i té set nivells sobre el llogaret. La seva porta d'accés es diu Bada Darwaza (Porta Gran), i té dos temples, un a cada costat. Inclou estables i presó a més del palau. Les habitacions en ús són encara 130. Els balcons (jharokhas) servien de ventilació. A la rodalia hi ha deu petits llacs que podien abastir a les tropes que vivien al fort. Un dels llacs, el Vinodsagar, té a la vora el palau Jalmahal (Palau de l'Aigua) i sota el Grishma Niwas o Casa de l'Estiu amb un gran jardí. Vers el 1899 el thakur Govind Singh va construir la rasa quadrangular, que és una cosa estranya a la regió, amb aigua a tres costats un balcó de vuit pilar al quart.

## Història

Una inscripció de fa dos mil tres-cents anys es va localitzar a la rodalia, i se suposa que ja era un lloc estratègic en una ruta comercial. Les lletres gravades a la roca, en escriptura bramin (probablement del segle iii aC i del període maurya, potser del rei Asoka); diu que el lloc era anomenat Badnor per un cap local de nom Badna.
Posteriorment Badnor fou fundada, o potser refundada, per Harshavardhan de Kannauj, que va construir el fort.
L'estat pertanyé a un dels thakurs (nobles) de primera classe de Mewar. Eren del clan rathor dels rajputs, clan Mertia, i descendien de Duda Singh, fill jove de Rao Jodha; la branca de Mewar de la família va emigrar a aquest territori en temps del thakur Jaymal Singh; va rebre el jagir el 1554 i va morir a Chitor el 1568 en la lluita contra l'exèrcit imperial d'Akbar; en aquesta ocasió Jaymal va capturar uns trofeus (un escut d'elefant, pell i un tambor) que encara pertanyen a la família.

## Llista de thakurs

* Jai Mal I 1554-1568
* Mukand Das 1568-?
* Manman Das
* Sanwal Das
* Jaswant Singh
* Jogi Das
* Jai Mal II
* Jai Singh
* Sultan Singh
* Akhai Singh
* Gaj Singh
* Jait Singh vers 1760
* Jodh Singh
* Pratap Singh
* Kesri Singh ?-1889
* Govind Singh 1889-?
* Gopal Singh
* Raghuraj Singh
* Vijayendra Pal Singh, Membre de l'assemblea del Rajasthan (1977-1980, 1985-1990, 1993-1999, 1999-2004 i elegit el 2004), ministre d'irrigació (1998-99), vicepresident del Bharatiya Janata Party (1998-99)
# Bagasra

Bagasra és un poble de l'estat indi de Gujarat.
Bagasra és conegut per la seva artesania, com ara la imitació de joieria.

## Història

Fou un estat tributari de l'Índia a Kathiawar, presidència de Bombai. Estava format per 15 pobles i pagava un tribut de 255 lliures al gaikowar de Baroda i 154 al nawab de Junagarh. La capital era Bagasra a 21° 29′ N, 71° 00′ E﻿ / ﻿21.483°N,71.000°E﻿ / 21.483; 71.000 a les muntanyes Gir al centre de Kathiawar, amb una població el 1881 de 7.876 habitants el 80% hindús. Es va formar el 1525.
Un dels sobirans, Wala Sri Samat Desa va tenir tres fills i es van formar tres zamindaris:
* El de Khari-Bagasra (o Ram Harsur Wala, nom del sobirà del 1914) governat per la dinastia Wala, branca Bhayani. Tenia 52 km² i 3.017 habitants el 1921. Fundat per Wala Sri Harsur Samat, fill de Wala Sri Samat Desa.
* El de Ram i Vira Mulu Wala (nom dels sobirans de la primera part del segle XX) amb 34 km² i 947 habitants el 1921, governat igualment per la dinastia Wala, branca Bhayani. Fundat per Wala Sri Godat Samat, fill de Wala Sri Samat Desa.
* I el d'Hadala, amb 65 km² i 5463 habitants el 1921, governat igualment per la dinastia Wala, branca Bhayani. Fundat per Wala Shri Vajsur Samat, fill de Wala Sri Samat Desa.

## Referències

* * Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Genealogia per Henry Soszynski Arxivat 2009-05-27 a Wayback Machine.

## Notes

* ↑ Mapa de Bagasra
# Bahadurgarh

Bahadurgarh és una ciutat i municipi del districte de Jhajjar a l'estat d'Haryana (antigament districte de Rohtak al Panjab, sota domini britànic) a poca distància a l'oest de Delhi 28° 40′ 30″ N, 76° 57′ 00″ E﻿ / ﻿28.67500°N,76.95000°E﻿ / 28.67500; 76.95000. Fou també capital d'un estat tributari protegit del 1803 fins al 1857. La seva població (cens de 2001) és de 119.839 habitants (el 1868 eren 7.259 i el 1881 eren 6.674).
El seu nom antic fou Sharafabdd, i juntament amb altres 25 pobles fou concedit per Alamgir a Bahadur Khan, un cap balutxi de Farrukhanagar que hi va construir una fortalesa que va anomenar Bahadurgarh. Fou ocupada per Sindhia el 1793; després de la derrota de Sindhia va passar als britànics el 1803 i lord Lake la va concedir a Ismail Khan, germà del nawab de Jhajjar, la família del qual la va conservar fins al 1857; després del motí (1858) l'estat fou confiscat per la deslleialtat del príncep Bahadur Jhang Khan, i el principat fou convertit en una divisió del districte de Rohtak el 1860. El 1873 es va crear la municipalitat.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.