OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tractat de Seringapatam

El tractat de Seringapatam, també anomenat Srirangapatinam o Srirangapatna, signat el 18 de març de 1792, va posar fi al lodar. Entre els seus signants hi havia Lord Cornwallis en nom de la Companyia Britànica de les Índies Orientals, representants del Nizam de Hyderabad i de l'Imperi Maratha i Tipu Sultan, el governant de Mysore.

## Antecedents

La guerra va esclatar a finals de 1789 quan Tipu Sultan, el governant del Regne de Mysore, va atacar Travancore, un aliat de la Companyia Britànica de les Índies Orientals. Després de poc més de dos anys de combats, les forces de la companyia dirigida per Lord Charles, segon comte Cornwallis, juntament amb forces aliades de l'Imperi Maratha i Hyderabad, van assetjar el febrer de 1792 la capital de Mysore, Seringapatam (també anomenada Srirangapatinam). En lloc d'intentar atacar les obres a un gran cost per a totes les parts, Cornwallis va iniciar negociacions amb Tipu per acabar amb el conflicte. El tractat resultant es va signar el 18 de març.
Cornwallis havia esperat utilitzar el tractat com un ampli acord de pau que, a més de reduir o eliminar l'amenaça de Mysore, evitaria el conflicte entre Hyderabad i els marathes. No obstant això, els maratha s'havien resistit a la inclusió d'aquest idioma.

## Termes

Segons els termes del tractat, Mysore va cedir aproximadament la meitat dels seus territoris als altres signants. Els Peshwa van adquirir territori fins al riu Tungabhadra, al Nizam se li van adjudicar terres des de Krishna fins al riu Penner i els forts de Cuddapah i Gandikota a la riba sud del Penner. La Companyia de les Índies Orientals va rebre una gran part dels territoris de la costa de Malabar , a Mysore, entre el Regne de Travancore i el riu Kali, i els districtes de Baramahal i Dindigul. Mysore va atorgar al rajah de Coorg la seva independència, encara que Coorg es va convertir en una dependència de l'empresa.
Tipu Sultan, incapaç de pagar una indemnització de 330 lakhs de rupies, va haver de lliurar dos dels seus tres fills com a ostatges de la guerra.

## Referències

* ↑ Dodwell, pp. 336–337
* ↑ Fortescue, p. 712
* 1 2 Dodworth, p. 337
* ↑ Naravane, M.S.. Battles of the Honorourable East India Company. A.P.H. Publishing Corporation, 2014, p. 178. ISBN 9788131300343.

## Bibliografia

* Dodwell, HH The Cambridge History of India: British India, 1497–1858
* Fortescue, Sir John William. Una història de l'exèrcit britànic, volum 4, part 2
* Dirom, Alexander. Una narració de la campanya a l'Índia que va posar fi a la guerra amb Tippoo Sultan, el 1792: amb mapes i plans il·lustratius per al tema, i una vista de Seringapatam (conté text en anglès del tractat)
# Sant Martí de Terradelles

Sant Martí de Terradelles és una església romànica del poble de Terradelles (municipi de Vilademuls, Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici religiós de planta rectangular, amb coberta de teula a dues vessants. Les parets portants són de carreus irregulars i maçoneria. A les cantonades i emmarcant les obertures hi ha carreus ben tallats. Interiorment s'estructura en una nau amb capelles lateral. La porta d'accés és emmarcada per petites dovelles i està situada en una façana lateral. Sobre l'entrada hi ha la torre campanar, de planta quadrada, obertures d'arc de mig punt a la part superior i coberta piramidal. L'accés al campanar er realitza des de l'exterior.

## Història

És l'església parroquial del nucli de Terradelles, al municipi de Vilademuls, i està dedicada a Sant Martí de Tours.
Es tenen notícies de l'església al segle xiii (1279).
L'any 1950 es va construir el retaule de l'altar major amb guix de plafó.

## Referències

* 1 2 3 4 «Església parroquial de Sant Martí de Tours». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Àrea tècnica

En futbol l' àrea tècnica és l'espai que l'entrenador i els seus ajudants tenen permès ocupar durant els partits. Poden romandre-hi drets o asseguts; l'àrea tècnica conté la banqueta que ocupa el personal tècnic i els jugadors suplents.
El primer estadi de futbol amb àrea tècnica fou el Pittodrie Stadium, llar de l'Aberdeen FC, on s'introduïren en la dècada del 1920 per l'entrenador Donald Colman, que volia apropar-se al terreny de joc a observar-hi els seus jugadors sense sacrificar la vista des de la tribuna.
L'àrea tècnica està marcada per una línia blanca, que varia en mida, però sempre "un metre a ambdós costats de la zona designada per a la banqueta i ampliant-se fins a un metre de la línia lateral", segons les Regles del Futbol. Els entrenadors no poden creuar la línia lateral durant el partit, el quart àrbitre els restringeix el pas perquè no s'apropin massa al lateral del camp, així com als jugadors suplents que escalfen en els laterals del terreny.

## Referències

* ↑ Bauckham, David. Dugouts. New Holland Publishers (UK) Ltd., 2003. ISBN 1 84537 478 9.
* ↑ Laws of the Game: Technical area Arxivat 2008-10-11 a Wayback Machine. Consultat 1 agost 2007
Viccionari
# Monopòdic

El creixement o ramificació monopòdica el presenten aquelles plantes vasculars amb un hàbit de creixement que va cap dalt des d'un sol punt. S'afegeixen fulles a l'àpex cada any i la tija s'allarga d'acord amb això.
La paraula monopòdic deriva del grec "mono-", un i "pòdic", "peu", fent referència al fet que les plantes monopòdiques tenen un sol tronc o tija.
Les orquídies amb creixement monopòdic sovint produeixen moltes arrels aèries que sovint pengen cap avall i tenen clorofil·la per sota de la cobertura grisa de l'arrel les quals es fan servir com òrgans addicionals per a la fotosíntesi. Aquestes orquídies no tenen un rizoma o pseudobulb i, per tant, les espècies adaptades a llargs períodes secs tenen, en canvi, fulles carnoses suculentes. Les seves flors generalment provenen de la tija entre les fulles. En algunes espècies monopòdiques la tija (el rizoma) pot dividir-se en dos, però en totes les orquídies monopòdiques això no és necessari per al creixement continu, de forma oposada a les orquídies amb creixement simpòdic.

## Referències

* ↑ «monopòdic». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «monopòdic». [Consulta: 5 març 2022].
* ↑ «Monopòdic». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ http://botanydictionary.org/monopodial-branching.html Dictionary of Botany
* ↑ The Orchid Expert, Dr. DG Hessayon, Expert Books, Transworld Publishers, London, ISBN 9780903505673
# Pere Francesc de Montanyans

Pere Francesc de Montanyans i d'Horta o també Francesc Pere de Montanyans (principis del s.XVI, Barcelona - ?) fou cavaller, castlà del castell de Terrassa i senyor d'Horta. Per herència posseïa el forn públic de Terrassa. El 1522, l'arquebisbe de Tarragona i Lloctinent General de Catalunya, Pere de Cardona, adjudicà l'herència d'Honorat Dimas de Montanyans, mort intestat, al seu fill Francesc Pere de Montanyans. Fou fill d'Honorat Dimas de Montanyans i net de Francesc de Montanyans i d'Isabel de Corbera. Alhora també era besnet del cavaller Antoni Guillem de Montanyans. Es casà amb Magdalena de Torrelles filla de Pere Antoni de Torrelles; tingueren almenys un fill: Honorat Jaume de Montanyans i de Torrelles, que presidí el Consell de Terrassa en el 1543. D'ell en va sortir la idea de substituir l'església de Sant Fruitós per una de nova anomenada Sant Esperit.

## Referències

* ↑ "…senyors que s'han succeït en la possessió de la castlania del Castell de Terrassa: Pere de Vallseca, Antoni Guillem de Muntanyans, Pere Francesc de Muntanyans.."Salvador Cardús i Florensa. Terrassa medieval: visió històrica. Tall. Gràf. J. Morral, 1960 [Consulta: 12 setembre 2012].
* ↑ "..Posseïren la castlania del castell de Terrassa, entre altres: Pere de Vallseca, Antoni Guillem de Muntanyans, Pere Francesc de Muntanyans, un altre Antoni Guillem de Muntanyans, Francesc de Muntanyans, Miquel de Cruïlles.." Els Castells catalans. R. Dalmau, 1967 [Consulta: 12 setembre 2012].
* 1 2 3 4 Testament de Magdalena el 19-11-1537. Pergamí 6-6-11 (A-6). Arxiu del Castell de Vilassar de Dalt
# 1350

L'any 1350 (MCCCL) va ser un any comú començat en divendres del calendari julià.

## Esdeveniments

* 20 de març, Perpinyà: Pere el Cerimoniós crea la Universitat de Perpinyà, en la forma d'un Estudi General, la tercera més antiga de la corona d'Aragó i una de les primeres del món.
* Blanes: Es comença a construir l'església Santa María.

## Naixements

* 27 de desembre - Perpinyà, (el Rosselló): Joan el Caçador, rei de la Corona d'Aragó. (m. 1396)
* 23 de gener - València Sant Vicent Ferrer, dominic que recorregué mig Europa predicant la seua moral i visió del cristianisme.

## Necrològiques

* 27 de març- Gibraltar: Alfons XI de Castella.

## Referències

* ↑ «Pere el Cerimoniós crea la Universitat de Perpinyà | enciclopedia.cat». [Consulta: 8 gener 2025].
* ↑ «Blanda Ecclesia», 30-09-2007. [Consulta: 16 desembre 2024].
* ↑ «Joan I de Catalunya-Aragó | enciclopedia.cat». [Consulta: 16 desembre 2024].
* ↑ Mira, 2002, p. 14.
* ↑ «Alfons XI de Castella-Lleó | enciclopedia.cat». [Consulta: 16 desembre 2024].

## Bibliografia

* Mira, Joan F. Sant Vicent Ferrer : vida i llegenda d'un predicador. 1 ed. Alzira: Ed. Bromera, 2002. ISBN 84-7660-701-6.
# Torre Amat

La Torre Amat és un edifici a la vila de Cardedeu (Vallès Oriental) protegit com a bé cultural d'interès local. La Torre Amat fou construïda dos anys després d'acabada la carretera de Caldes. Per l'estil d'aquesta fou construïda amb posterioritat al viatge que feu al seu arquitecte, Ramon Puig Gairalt, a Viena. Aquesta s'insereix en l'època de més activitat constructiva de la vila a la carretera de Caldes i, per tant, entre els anys 1910-1920, quan Cardedeu es transformà en un lloc d'estiueig per excel·lència.
Edifici aïllat de tipologia ciutat jardí. Consta de planta baixa, soterrani i pis amb coberta a quatre vessants i torreta mirador de secció quadrada on s'inclou l'escala d'accés a les diferents plantes. Als laterals de l'edifici hi ha mansardes. La porta principal disposa d'una gran escalinata i marquesina. Els materials emprats són grans blocs de carreus a la planta baixa i laterals, i estucat a la resta de l'edifici. Certa influència vienesa a la configuració formal de l'edifici.

## Vegeu també

* Alqueria Amat

## Notes

* 1 2 «Torre Amat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Ca la Flora (Cornellà del Terri)

Ca la Flora és una casa de Cornellà del Terri (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casal urbà de planta rectangular amb algunes edificacions annexes, desenvolupat en planta baixa i dues plantes pis. Les parets són de maçoneria amb carreus a les cantonades i obertures. La façana és arrebossada i pintada. Els sostres de la planta baixa i del primer pis són fets amb volta de rajola. A la sala del primer pis la volta és amb llunetes laterals i el paviment de cairons. La sala encara conserva el pintat originari. La coberta és de teula àrab a dues vessants.
Hi ha un cos annex de planta rectangular que és fet amb carreus de pedra de Banyoles (travertí) situat a 45° respecte la resta de l'edifici. Inicialment els seus baixos eren oberts al carrer amb uns grans arcs lleugerament rebaixats, avui tapiats, i conserva els sostres amb volta de pedra de quatre punts. Les façanes presenten finestrals amb arcs de mig punt.

## Història

A la llinda de la porta es pot llegir: "Salvador Subirós me fecit lo dia 8 de novembre de 1882". Segons els propietaris, el cos annex fet amb carreus és construït per un Governador de Girona que hi anava a passar temporades. En els anys 50 del segle XX havien estat un porxo obert. La nau posterior de la casa fou durant molts anys una sala de ball pel poble.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Ca la Flora». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Sarek

Sarek és personatge fictici de la sèrie de ciència-ficció Star Trek.
Nascut el 2165 és conegut principalment per ser el pare de l'Spock. El tret principal de Sarek, és que a diferència dels vulcanians no segueix les ensenyances de Surak i es deixa portar per les emocions i els sentiments, abandona Vulcà i viu a la Terra on es casa amb una humana i té com a fill l'Spock.
Mor el 2367 a l'edat de 202 anys.

## Referències

* ↑ «James Frain Joins Discovery As Sarek» (en anglès). StarTrek.com.
* ↑ Okuda, Michael; Denise Okuda. Star Trek Chronology: The History of the Future. Pocket Books, 1996. ISBN 0-671-53610-9.
* ↑ «Sarek» (en anglès). Memory Alpha.
* ↑ Nguyen, Hanh «‘Star Trek: Discovery’: Sarek’s ‘Affinity to Humans Is Really Touching’» (en anglès). IndieWire, 23-10-2017.

## Enllaços externs

* Web oficial - Sarek Arxivat 2005-12-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Morrut

El morrut, també coneguda com requés, roja i montserratina és una varietat d'olivera. Prové de Tortosa i el seu nom fa referència a la forma de mugró en el punt estilar de l'oliva. Es conrea a les províncies de Tarragona i a la Castelló.

## Característiques agronòmiques

És una varietat de vigor mitjà i considerada com poc rústega donada la seva sensibilitat a la sequedat, al tereny pobre i al fred de l'hivern. L'entrada en producció des de la plantació és tardana. L'època de florida és molt aviat i presenta un elevat percentatge d'avortament ovàric de les flors i, per tant, amb molts fruits que no s'acaben de formar. La seva productivitat és baixa i alternant (afectada pel fenomen de la contranyada. L'època de maduració dels fruits és molt tardana però la collita mecànica és fàcil. Fa olives de pes mitjà i de forma el·líptica.

## Usos

Per a oli. Té un bon rendiment de greix i un oli de baixíssima estabilitat, cosa que en compromet la conservació.L'oli que produeix és la base de la denominació d'origen protegida (DOP) Baix Ebre-Montsià.

## Referències

* ↑ «Morrut». Gremi d'industrials oliaires de Catalunya. Arxivat de l'original el 2013-10-14. [Consulta: 14 octubre 2013].
# Marxívol

El marxívol (Helleborus foetidus) és una ranunculàcia originària de l'oest d'Europa des de la Gran Bretanya al sud de Portugal, i d'Alemanya a Itàlia. Habita en rouredes clares i boixedes. És una planta verinosa amb la qual antigament s'enverinaven les sagetes.
És una planta herbàcia perenne i fètida que mesura fins a 80 cm d'alçada i té les fulles en roseta al capdamunt de la tija persistent. Les flors fan d'1-3 cm i són campanulades. Floreix a l'hivern de desembre a abril.
Totes les parts de la planta són verinoses amb glucòsids. Els símptomes de la intoxicació inclouen vòmits i deliri.
Quan floreix, en ple hivern, un llevat colonitza els seus nectaris i fa pujar la temperatura de les flors i allibera components orgànics volàtils que així atrau pol·linitzadors. És la primera espècie on s'ha observat aquest fenomen.

## Referències

* ↑ «Marxívol». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ North, Pamela. Poisonous Plants and Fungi in colour. Blandford Press & Pharmacological Society of Great Britain, 1967.
* ↑ Barley, Shanta «Stinky flower is kept warm by yeast partner». New Scientist, 10-02-2010.
* ↑ Herrera, Carlos; María I. Pozo «Nectar yeasts warm the flowers of a winter-blooming plant». Proceedings of the Royal Society Biological, 10-02-2010.

## Bibliografia

* Perring, Franklin; Max Walters. Macmillan Field Guide to British Wildflowers. Macmillan Publishers, 1989. ISBN 0333445228.
* Flora, The Gardener's Bible, ABC books, Ultimo, NSW, Australia, 2006
* Bryant & Rodd et al., The Ultimate Plant Book, CSIRO Publishing, Collingwood, Vic, Australia, 2005

## Enllaços externs

* RBGE Edinburgh website: entry in Flora Europaea (consultat el 6 d'octubre de 2009)
* «Helleborus foetidus». Herbari virtual del Mediterrani Occidental. Universitat de les Illes Balears.
# Escala temperada

L'escala temperada divideix l'octava en 12 intervals iguals, semitons. D'aquesta manera dues notes separades per un semitò tenen unes freqüències amb un quocient de $2^{\frac {1}{12}}$.
Si multipliquem una freqüència per $2$ haurem pujat una octava. Per tant, si volem pujar un semitò haurem de multiplicar la freqüència per $2^{\frac {1}{12}}$. D'aquesta forma si pujem 12 semitons estarem pujant una octava.
La taula següent mostra l'escala temperada de dotze notes:
| Nota (Anglès) | Nota (Llengües romanç) | Síl·laba | Pronunciació |
| C | Do, Ut (Francès) | do | /do/ |
| C♯ | Do♯, Ut♯ (Francès) | do | /do/ |
| D♭ | Re♭ | re | /re/ |
| D | Re | re | /re/ |
| D♯ | Re♯ | re | /re/ |
| E♭ | Mi♭ | mi | /mi/ |
| E | Mi | mi | /mi/ |
| F | Fa | fa | /fa/ |
| F♯ | Fa♯ | fa | /fa/ |
| G♭ | Sol♭ | sol | /sol/ |
| G | Sol | sol | /sol/ |
| G♯ | Sol♯ | sol | /sol/ |
| A♭ | La♭ | la | /la/ |
| A | La | la | /la/ |
| A♯ | La♯ | la | /la/ |
| B♭ | Si♭ | si | /si/ |
| B | Si | si | /si/ |
L'escala temperada és una solució de compromís a un problema irresoluble en què han intervingut científics i matemàtics de la importància de Galileu, o Euler.

## Vegeu també

* Solfeig

## Referències

* ↑ Víctor Manuel González Cabrera. Física Fundamental. Editorial Progreso, 1996, p. 177–. ISBN 978-970-641-097-9 [Consulta: 6 març 2013].
# El Casal (Rupit i Pruit)

El Casal és una masia de Rupit i Pruit (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular, coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana de ponent. Consta de planta baixa i primer pis. El portal de la façana es troba descentrat del cos de l'edificació (vers l'esquerre) és de forma rectangular i al damunt s'hi obre un balcó (antiga finestra); la part dreta d'aquest sector està mig enderrocada i només es conserva un forn a nivell del primer pis. A la banda de tramuntana hi ha petites obertures. A llevant hi ha un cobert força modern amb el teulat parcialment esfondrat. A migdia s'hi observen clarament dues etapes constructives tant pels materials com per les obertures. Els materials constructius són murs de granit vermell unit amb fang i morter de calç. Les obertures tenen els carreus molt ben treballs amb gres gris o bé vermell.

## Història

Masia adscrita a l'antiga parròquia de Sant Joan de Fàbregues, de la qual se'n tenen notícies des de l'any 1000 i avui es troba unida a la parròquia de Sant Miquel de Rupit. El mas no es troba registrat en els fogatges de la parròquia, però si que conserva dades constructives que fan referència a possibles reformes o ampliacions de la casa: l'any 1761 apareix tant a la llinda de la porta com la d'una finestra.

## Referències

* 1 2 «El Casal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2017].
# Gregory (cràter)

Gregory és un cràter d'impacte en el planeta Venus de 18 km de diàmetre, situat a les coordenades planetocèntriques 7.1 ° latitud N i 95.8 ° longitud E. Porta el nom d'Isabella Gregory «Lady Gregory» (1852-1932), dramaturga irlandesa, i el seu nom va ser aprovat per la Unió Astronòmica Internacional l'any 1994.

## Referències

* ↑ "Gregory (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Ireland, N.O.. F.W. Faxon Co., Westwood, Mass.. Index to Women of the World, 1988 (i altres edicions).

## Vegeu també

* Llista de cràters de Venus
# Mp3PRO

MP3PRO és un sistema de compressió d'àudio creat l'any 2001 per Coding Technologies que engloba el conegut sistema MP3, millorant-lo en alguns aspectes, com el radi de compressió (la qualitat d'un fitxer d'aùdio comprimit amb MP3 a 128 kbps equival aproximadament a la d'un fitxer MP3PRO a 64 kbps) i en conseqüència la mida dels fitxers d'aquest format.

## Problemàtica

Els fitxers d'àudio de música comprimida en format MP3 a una taxa de bits de 128 kbps tenen una qualitat de so acceptable.
El problema sorgeix quan baixem la taxa de bits i, per tant, augmentem la compressió, ja que comencem a obtenir buits perceptibles en les components d'alta freqüència produïts per la incapacitat (falta de bits) de comprimir la música en tot l'amplada de banda del senyal amb una mínima qualitat.
Com soluciona MP3 aquest problema? En aquestes situacions, per exemple quan la taxa de bits és de 64 kbps, MP3 es troba amb els esmentats problemes a alta freqüència. Té dues solucions possibles: Produir música amb distorsió (coding artefacts). O bé, limitar l'amplada de banda per a no percebre les distorsions a alta freqüència. Es decanta per limitar l'amplada de banda, obtenint com a resultat un fitxer d'àudio amb una baixa taxa de bits, limitat en banda i amb una mica de distorsió.
Gràfica de la codificació MP3 de la banda freqüencial a 128 kbps (esquerra) i a 64 kbps (dreta)

## Funcionament

Per a millorar aquesta problemàtica, i incrementar la qualitat del so del format MP3 a taxes de bits baixes, MP3PRO incorpora un algorisme molt eficient que genera i retorna el so de les components freqüencials altes d'un senyal d'àudio. Aquesta tecnologia s'anomena SBR, Spectral Band Replication. La qual es fa servir també en altres codificadors d'àudio psicoacústics.
Aquest algorisme s'uneix a l'estructura del codificador MP3 creant l'anomenat MP3PRO. Mentre que el codificador transmet les freqüències més baixes, l'SBR reconstrueix les altes freqüències a través d'un generador de soroll, el qual genera un soroll a partir de la informació proporcionada pel rang de freqüències ja comprimit pel codificador i un petit flux de dades associat (informació estadística, nivell i distribució espectral).
Aquest mètode es basa amb un fenomen psicoacústic:
* L'aparell auditiu humà tendeix a considerar les altes freqüències com un fenomen harmònic associat a les baixes freqüències, o bé soroll.
Per aquest motiu l'aparell auditiu es fa menys sensible al contingut exacte dels senyals d'àudio.
Gràfica de la codificació MP3PRO de la banda freqüencial a 64 kbps

## Vegeu també

* MP3
# Santònic

El santònic (Artemisia cina), és una espècie de planta amb flors del gènere Artemisia dins la família de les asteràcies nativa de l'Iran i el Kazakhstan.
Aquesta planta es caracteritza per tenir els grans de pol·len esfèrics (cosa típica de la família de les asteràcies) una capa fibrosa a les anteres dels estams i grups de cristalls d'oxalat de calci.

## Usos

Els seus capítols florals secs són la font d'una medicina antihelmíntica (contra cucs) anomenada santonina des de temps antics. La seva pols és de color verd grisenc amb olor aromàtic i gust amargant.

## Bioquímica

A més de santonina la planta té betaïna, colina, taní, pigments, i un oli essencial. Aquest oli essencial està compost per 1,8-cineol, i altres componentsl.

## Taxonomia

Aquesta espècie té un únic sinònims:
* Seriphidium cinum (O.Berg) Poljakov

## Referències

* ↑ «Artemisia cina». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 28 juny 2022].
* 1 2 «Artemisia cina» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 28 juny 2022].
* ↑ Grieve, Maud. A Modern Herbal (Volume 2, I-Z and Indexes). Dover Publications. ISBN 978-0-486-22799-3.
* ↑ Zh. K. Asanova1, E. M. Suleimenov, G. A. Atazhanova1, A. D. Dembitskii1, R. N. Pak, A. Dar and S. M. Adekenov «Biological Activity of 1,8-Cineole from Levant Wormwood». Pharmaceutical Chemistry Journal, 37, 1, 1-2003, p. 28–30. DOI: 10.1023/A:1023699012354. ISSN: 1573-9031.