OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Gomis (la Sénia)

La Casa Gomis és una obra de la Sénia (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Interessa per tractar-se d'un dels pocs masos del terme de la Sénia que mantenen la tipologia i no estan enrunats. Es compon d'un cos central rectangular, habitatge, i un d'adossat per a magatzem. El principal té només una porta amb llinda de fusta i dues finestres - una amb balcó ampitador - en el pis i la coberta és plana, amb rajola de terrat. El cos adossat té també només una porta a la façana, és d'un sol nivell, amb teulada a un vessant.
L'aparell és de maçoneria en els forjats i pedres grans desbastades en els angles, convertides en carreus en els de la façana del cos principal. Només arrebossada aquesta darrera. Pels voltants es conserven restes dels antics tancats, força senzills, fets per a les ovelles.

## Referències

* 1 2 «Casa Gomis». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].
# Alberto Fernández Galar

Alberto Fernández Galar (Madrid, 29 d'octubre de 1916 - ?) fou un polític espanyol, governador civil i procurador en Corts durant el franquisme. De jove va lluitar com a voluntari a la guerra civil espanyola en el bàndol revoltat. Va ocupar càrrecs al Sindicato Español Universitario, al Frente de Juventudes i fou inspector nacional de la Guàrdia de Franco en 1945. Després fou funcionari tècnic del Ministeri d'Informació i Turisme. El 5 d'abril de 1952 fou nomenat Cap de l'Obra Sindical d'"Educación y Descanso", el que comportava un escó com a procurador en Corts. El 30 de juliol de 1959 deixà el càrrec quan fou nomenat Delegat Nacional d'Organitzacions del Movimiento el que comportava continuar com a procurador en Corts en qualitat de "consejero nacional". Simultanejaria el càrrec amb el de governador civil de Lleida, càrrec que va ocupar des d'abril de 1956 fins al març de 1960. Durant el seu mandat va fer decaure el poder municipal del Caliu Ilerdenc.
Deixà l'escó a les Corts el març de 1966 quan fou nomenat governador civil de Las Palmas, càrrec que va ocupar fins a setembre de 1972.

## Referències

* ↑ Fernandez Galar, Alberto, Elecciones 13.5.1949
* ↑ Toma de posesión del Señor Fernández Galar
* ↑ FERNANDEZ GALAR, ALBERTO, Elecciones 16.5.1958
* ↑ Decreto de 13 de abril de 1956 por el que se nombra Gobernador civil de la provincia de Lérida a don Alberto Fernández Calar.
* ↑ Falange i Poder. Lleida durant la dictadura franquista per Josep Gelonch i Solé, p. 243, 284 i 653
* ↑ Los nuevos gobernadores civiles, ABC, 16 d'abril de 1966
* ↑ Decreto 2474/1972, de 15 de septiembre, por el que cesa como Gobernador civil de la provincia de Las Palmas don Alberto Fernández Galar.
# Botiga de Lluís Salvador

Botiga de Lluís Salvador és una obra de la Sénia (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Botiga de roba i habitatge. Interessa més la botiga en si que l'edifici on es troba. Aquest s'aixeca entre mitgeres i consta de planta i dos pisos; a la façana, planta baixa amb porta central i dos aparadors laterals de fusta i secció rectangular, amb el rètol "La Maravilla, Luís Salvador" a sobre; en el 1r. pis tribuna de fusta i vidre, i en el segon balcó amb dues portes emmarcades per motllures; en el nivell superior barana; mur d'arrebossat i simulant carreus. A l'interior, la botiga ocupa part de la planta i 1r. pis; es conserva intacta l'estructura de fusta original que envolta els murs en forma de dos nivells de prestatges que corresponen l'inferior a la planta i el 2n. al 1r. pis; entre ambdós hi ha una estreta galeria de fusta en forma de balcó obert a l'interior, que rodeja el perímetre de l'estança.

## Història

La botiga es va obrir l'any 1927 pel pare dels actuals propietaris, Luis Salvador, encara que la casa en sí feia uns 10 anys que estava construïda. Luis Salvador havia estat d'aprenent a una altra botiga de roba coneguda com a "Casa Froilan", situada en el solar que actualment ocupa la sucursal de la Caixa d'Estalvis Provincial de Tarragona (c. Sant Antoni). Hi ha en el c. Jaume I n.5 una altra botiga de roba que té l'interior molt semblant a l d'aquesta. El 1991 ja no s'utilitza com a botiga, però se n'ha mantingut l'estructura interior.
En 2005 es va desmantellar la botiga, i és molt possible que ja no conservi la seva decoració inicial. La última notícia, del 2008, és que la galeria del primer pis i la porta d'entrada i aparador han estat molt modificats (substituïts per una estructura de perfil d'alumini), fins al punt d'haver perdut el seu valor patrimonial

## Referències

* 1 2 3 «Botiga de Lluís Salvador». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].
# Control de potència

En electrònica, control de potència, és una selecció intel·ligent de potència transmesa en un sistema de comunicacions, amb l'objectiu d'aconseguir màximes prestacions en el sistema. El terme "màximes prestacions" fa referència a optimitzar paràmetres com per exemple velocitat de transmissió, capacitat del canal, cobertura o vida de la xarxa. El control de potència s'empra en xarxes celulars, xarxes de sensors, xarxes sense fils i mòdems DSL.

## Prestacions

Avantatges d'incrementar la potència de transmissió:
* Major potència implica major relació senyal-soroll i, per tant, menor taxa d'error binari (BER)
* Major immunitat a interferències externes d'altres usuaris.
Desavantatges d'incrementar la potència de transmissió:
* Major consum d'energia
* Major susceptibilitat a interferències externes d'altres usuaris.
La resposta és implementar un bon algorisme de control de potència

## Vegeu també

* IEEE 802.11h
* WLAN
* UMTS

## Referències

* ↑ «Why Transmitter power control?» (en anglès). www.ieee802.org. [Consulta: 17 febrer 2027].
* ↑ «Transmit Power Control (TPC) - Telecom ABC» (en anglès). www.telecomabc.com. [Consulta: 27 febrer 2017].
* ↑ World, UMTS. «UMTS Power Control» (en anglès). www.umtsworld.com. [Consulta: 27 febrer 2017].
# Casa Gaudí-Safores

La Casa Gaudí-Safores, també coneguda com a Can Gaudí o la Casa Oller, és un edifici del municipi de Centelles (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català. La construcció actual és fruit d'una reforma total de la primera casa construïda el 1796, tal com indica el llindar de la porta actual; l'any 1917 va ser refeta totalment, s'hi va construir un cos nou a la part posterior i es va elevar l'alçada de l'habitatge precedent. Era la casa d'estiueig del baró d'Oller.

## Descripció

És una casa de dimensions notables, de planta baixa i dos pisos i coberta amb teulada a dues aigües amb aiguavés a la façana principal.
Cal destacar-ne la quantitat d'obertures en forma de finestres i balconades que tenen profusió de treballs de ferro forjat.
A la façana principal i a la planta baixa, a imitació de pedra treballada, hi trobem esculturats abundants medallons.
La façana lateral dreta és la que està restaurada segons l'estil modernista i tots els marcs de les finestres i els balcons tenen el mateix dibuix.
El jardí, ubicat a la part esquerra de la casa i situat de forma elevada, dona al primer pis de la casa i segueix el caràcter noucentista de casa senyorial amb jardí; hi va ser afegit després de la reforma. El jardí té un grau de protecció 2 dins el Catàleg de Protecció del Patrimoni de Centelles.

## Història

La construcció de la casa, cap al final del segle xviii (l'any 1796), es dona en un moment urbanístic en què les edificacions se situen fora del nucli antic.
Posteriorment, ja l'any 1917, se'n feu una reforma modernista i tots els marcs de les finestres i dels balcons tenen el mateix dibuix. La reforma és obra de l'arquitecte Manuel Raspall.
La casa tenia motor propi per fer electricitat i un dels primers telèfons particulars de Centelles.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Gaudí-Safores». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
* 1 2 3 4 5 6 «Casa Gaudí-Safores». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 novembre 2012].
# Transformada de Berezin

En matemàtiques, específicament, en anàlisi complexa, la transformada de Berezin és un operador integral que actua a funcions definides al disc unitat obert D del pla complex ℂ.
Rep el seu nom del matemàtic soviètic Féliks Aleksàndrovitx Berezin.
Formalment, donada una funció f: D → ℂ, la transformada de Berezin de f és una nova funció Bf: D → ℂ definida, en cada punt z del disc D per l'expressió
    $(Bf)(z)=\int _{D}{\frac {(1-|z|^{2})^{2}}{|1-z{\bar {w}}|^{4}}}f(w)\,\mathrm {dA} (w),$
on w denota el conjugat de w i dA és la mesura d'àrea.

## Bibliografia

* Hedenmalm, Haakan; Korenblum, Boris; Zhu, Kehe. Theory of Bergman spaces. 199. Nova York: Springer-Verlag, 2000, p. 28-51 (Graduate Texts in Mathematics). ISBN 0-387-98791-6. MR 1758653

## Enllaços externs

* Weisstein, Eric W., «Berezin transform» a MathWorld (en anglès).
# Càssim ibn Ferro

Càssim ibn Ferro fou un ulema nascut a Xàtiva el 1143 i mort al Caire el 1194. Hi ha moltes variants del seu nom: Abu-l-Qàssim ibn Firruh ibn Àhmad al-Muqri adh-Dharir ar-Ruayní aix-Xatibí o, més senzillament, Abu-l-Qàssim ibn Firruh aix-Xatibí o encara l'imam aix-Xatib.
Estudià a Xàtiva i València i impartí classes a la madrassa al-Fallilla del Caire. A banda de ser molt estimat pels seus coneixements, se'l tenia per sant, ja que assegurava tenir visions.

## Referències

* ↑ «Ibn Firruh, Abu l-Qasim (1142-1194)». Biografies. Biblioteca Xàtiva. [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ Aḥmad, ibn Muḥammad al Maqqari. The History of the Mohammedan Dynasties in Spain (en anglès). Oriental Translation Fund, 1840, p. 375-376.
* ↑ «Hirz al-amani wa-wajh al-tahani / Abu al-Qasim ibn Firruh ibn Ahmad al-Ru`ayni al-Shatibi» (en anglès). Yale University Library. [Consulta: 7 febrer 2016].
# Casa Geis

La Casa Geis, o Casa Antoni Josep Torrella, és un edifici del centre de Terrassa, situat al carrer del Gavatxons, inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres, de planta baixa i dos pisos, amb coberta de teula a dos vessants, amb el carener paral·lel a la línia de façana i ràfec al carrer. La composició de la façana és senzilla, amb obertures arrodonides, seguint l'estil propi de l'arquitecte Muncunill. A la planta baixa n'hi ha dues, la porta d'accés i una finestra. El primer pis és ocupat per una balconada de dues obertures i, el pis superior, per dos grups de dues finestres.

## Història

La casa, obra de l'arquitecte Lluís Muncunill, va ser bastida l'any 1907. El 1980 s'habilità com a Museu de la Ràdio, per tal d'exhibir-hi la recopilació d'aparells radioreceptors feta pel terrassenc Eudald Aymerich. Actualment acull el Centre d'Interpretació de la Vila Medieval i les oficines de direcció i serveis del Museu de Terrassa.

## Referències

* 1 2 «Casa Geis». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 octubre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# L'Abadia (Horta de Sant Joan)

L'Abadia és una obra amb elements gòtics d'Horta de Sant Joan (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una edificació adossada a l'església parroquial i a l'Ajuntament. Feta amb carreus de mides diverses, la façana principal, que dona a la plaça, és de petites dimensions i conserva una portada d'arc de mig punt adovellat, amb impostes, i una petita finestra al damunt. Dona accés a un rebedor i a l'habitatge principal, amb diverses cambres i passadissos.
L'altra façana, amb carreus més irregulars, presenta als baixos un magatzem.

## Història

Al magatzem al qual s'hi accedeix per una de les façanes s'hi van representar, ja fa temps, diversos espectacles teatrals. Fa uns anys es va plantejar instal·lar-hi un museu d'útils popular per iniciativa privada i el 2019 es va arribar a un conveni entre el Bisbat i l'Ajuntament per instal·lar-hi el Centre Picasso, tot i que el 2021 encara seguia a la seva ubicació anterior a l'Hospital.

## Referències

* 1 2 3 «L'Abadia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 25 agost 2021].
* ↑ ACN. «Horta de Sant Joan ja té la Casa Abadia per fer el nou Museu Picasso», 05-02-2019. [Consulta: 24 desembre 2021].
* ↑ «El centre». [Consulta: 24 desembre 2021].

## Enllaços externs

* «L'Abadia». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Supernova Cosmology Project

El Supernova Cosmology Project és un dels dos equips de recerca que van observar l'acceleracció de l'expansió de l'univers i, per tant, una constant cosmològica positiva. Aquest descobriment va ser anomenat "Avenç de l'any 1998" pel Science Magazine i juntament amb el High-z Supernova Search Team, l'equip va guanyar el Premi Gruber de Cosmologia el 2007. El descobriment va ser premiat amb el Premi Nobel de Física el 2010 per als tres investigadors principals dels dos equips.
El projecte utilitza dades del desplaçament cap al roig de supernoves tipus Ia. Té la seu principalment al Lawrence Berkeley National Laboratory. L'equip internacional està format per 31 membres d'Austràlia, Xile, Portugal, França, Espanya, Suècia, el Regne Unit i els EUA i és dirigit per Saul Perlmutter.

## Membres del projecte

Els membres de l'equip que surten a la llista del Premi Gruber de Cosmologia de 2007 són:
* Saul Perlmutter, Lawrence Berkeley National Laboratory
* Gregory Aldering, Lawrence Berkeley National Laboratory
* Brian J. Boyle, Australia Telescope National Facility
* Patricia G. Castro, Instituto Superior Técnico, Lisboa
* Warrick Couch, Swinburne University of Technology
* Susana Deustua, American Astronomical Society
* Richard Ellis, California Institute of Technology
* Sebastien Fabbro, Instituto Superior Técnico, Lisboa
* Alexei Filippenko, University of California, Berkeley (també membre del High-z team)
* Andrew Fruchter, Space Telescope Science Institute
* Gerson Goldhaber, Lawrence Berkeley National Laboratory
* Ariel Goobar, Universitat d'Estocolm
* Donald Groom, Lawrence Berkeley National Laboratory
* Isobel Hook, University of Oxford
* Mike Irwin, University of Cambridge
* Alex Kim, Lawrence Berkeley National Laboratory
* Matthew Kim
* Robert Knop, Vanderbilt University
* Julia C. Lee, Harvard University
* Chris Lidman, Observatori Europeu Austral
* Richard McMahon, University of Cambridge
* Thomas Matheson, NOAO Gemini Science Center
* Heidi Newberg, Rensselaer Polytechnic Institute
* Peter Nugent, Lawrence Berkeley National Laboratory
* Nelson Nunes, University of Cambridge
* Reynald Pain, CNRS-IN2P3, París
* Nino Panagia, Space Telescope Science Institute
* Carl Pennypacker, University of California, Berkeley
* Robert Quimby, University of Texas
* Pilar Ruiz-Lapuente, Universitat de Barcelona
* Brad Schaefer, Louisiana State University
* Nicholas Walton, University of Cambridge

## Referències

* ↑ Cosmic Motion RevealedScience 282(5397), 2156-2157
* ↑ Gruber Foundation Prize in Cosmology Press Release

## Enllaços externs

* Web principal del Supernova Cosmology Project
# Douglas

«Douglas» té aquests significats:
# Casa Gros

La Casa Gros és un edifici del centre de Terrassa inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situada al raval de Montserrat, al nucli antic de la població, a escassos metres de l'Ajuntament, la Casa Gros té planta rectangular.
Fins al 2019, en què fou enderrocada i tornada a aixecar per fer-hi un edifici de pisos, conservava la tipologia tradicional de les façanes populars del segle xviii, amb balcons al primer pis i petites finestres balconeres al segon, i cornisa de coronament. La casa, que constava de planta baixa i dos pisos, apareixia molt modificada a la planta baixa a causa de la instal·lació de comerços.
La Casa Gros va ser construïda a mitjan segle xviii. Es tractava d'una de les escasses mostres d'arquitectura popular d'aquell període a Terrassa. L'edifici el van aixecar els Bosch de Basea, que tenien el mas a l'actual barri de Can Jofresa, on una plaça porta el seu nom; a començament del segle xvi, un parell de membres de la família, Jaume Bosch i el seu fill Joan, van ser batlles de la ciutat. Aquesta nissaga de terratinents rurals van comprar un terreny a la part alta del raval de Dalt (actual raval de Montserrat), on van bastir-hi la casa pairal, un edifici de tres casals. A mitjan segle xx a la casa hi havia la Fonda del Centre. L'any 1960 va ser reformada.
Quan la propietat va decidir enderrocar-la per fer-hi un edifici de pisos, es va engegar una campanya ciutadana per salvar-la de la desaparició. Tot i que no se'n va poder evitar l'enderroc, es va aconseguir que la tipologia de l'edifici posterior recordés l'original, coronat amb ràfec i conservant la marededeu de la façana i les baranes de forja dels balcons.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Gros». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 juliol 2015].
* ↑ Verdaguer i Caballé, Joaquim. «Els hisendats rurals, «l'aristocràcia d'espardenya»: Del camp a la vila», 14-03-2015. [Consulta: 17 setembre 2015].
* ↑ «El govern assegura que la Casa Gros conservarà els elements patrimonials de més valor». MónTerrassa, 01-08-2019. [Consulta: 27 setembre 2023].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Cabana del Fransisquet

Cabana del Fransisquet és una obra de Verdú (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Cabana de vinya situada en uns camps de conreu. Es tracta d'una construcció de planta quadrangular, planta baixa i pis i coberta a quatre aigües. La planta pis presenta una façana de carreus irregulars col·locats per filades horitzontals, així com una porta d'accés a la banda esquerra de forma rectangular i adovellada. La planta superior té un mur baix que en algunes zones ha perdut l'arrebossat, de manera que queden a la vista els maons utilitzats en la seva construcció. Els pilars rectangulars que aguanten la coberta i que se sustenten sobre aquest mur baix formen vuit obertures rectangulars, dos a cadascun dels costats. A l'interior de la construcció hi ha unes escales estretes que permeten l'accés al segon pis, així com un pou que antigament tenia una gran obertura, ara tapada.

## Referències

* ↑ «Cabana del Fransisquet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 27 agost 2021].
# Supositori

El supositori és una forma farmacèutica que s'introdueix pel recte, de consistència sòlida i forma cònica i arrodonida en un extrem. Té una longitud de 3-4 cm i un pes d'entre 1-3 g. Cada unitat inclou un o diversos principis actius, incorporats en un excipient que no ha de ser irritant, el qual ha de tenir un punt de fusió inferior a 37 °C.

## Característiques

Els excipients dels supositoris poden ser:
* Liposolubles: Són els més utilitzats, entre altres hi ha la mantega de cacau, els glicèrids semisintètics i els olis polioxietilenat saturats.
* Hidrosolubles: polietilenglicols (PEG).
S'utilitzen per a afavorir el buidament del recte en persones que pateixen de restrenyiment, per alleugerir els hemorroides (a través d'agents hidratants o vasoconstrictors), o per administrar fàrmacs que no toleren una altra via d'administració. En el primer cas, se solen elaborar amb sabó, o glicerina o bé mantega de cacau i busquen induir el peristaltisme. En el segon cas, el supositori actua directament sobre l'àrea de contacte, i en el tercer cas, s'aprofita el plexe hemorroïdal (conjunt de venes que hi ha a nivell del recte) perquè sigui absorbit el principi actiu. Des d'aquí, via la vena cava inferior arriben a la circulació sistèmica, de manera que se salten el pas pel fetge i, per tant, l'efecte de primer pas metabòlic. Però l'inconvenient és que l'absorció per aquesta via és molt irregular.
El seu ús està indicat també en pacients inconscients, sense capacitats de deglució o amb vòmits, així com en casos d'extrema intolerància a la ingesta de certs productes.

## Correcte aplicació

Els supositoris són d'ús més freqüent en els nens i, per tant, són els pares els encarregats de la seva administració. Està molt estès el costum d'introduir el supositori per la part més afilada, per facilitar l'entrada d'aquest. Però aquest costum és erròni. L'objecte d'esmolar una part del supositori és que cap a l'anus per la part retallada, quan està totalment introduït, l'esfínter anal pressiona sobre la part afilada, empenyent el supositori cap amunt a l'interior del recte, on es troben els plexes venosos que s'encarregaran de l'absorció del principi actiu.

## Vegeu també

* hemorroides
* restrenyiment
# Time Sharing Option

Time Sharing Option (TSO) és l'intèrpret de comandes, interactiu i opcional en temps compartit per la línia de sistemes operatius dels mainframes o ordinadors centrals IBM (des d'OS/MVT a MVS i OS/390 a l'actual z/OS). Les primeres versions van sorgir a principis de l'any 1960; l'última l'octubre de 2005, tenint més de 45 anys de revisions.
Compleix el mateix objectiu que les sessions de connexió utilitzades per usuaris d'unix. En temps compartit significa que múltiples persones poden accedir alhora al MVS però cada una no és conscient que el sistema operatiu està sent accedit per més usuaris - així sembla que cada usuari del TSO és l'únic usuari del sistema.
Normalment el TSO és utilitzat pels administradors dels ordinadors centrals i els programadors perquè et proveeix: d'un editor; et permet llençar tasques batch; et notifica de la seva finalització i et permet veure'n els resultats sense esperar informes impresos; depuradors per alguns llenguatges de programació utilitzats en el System/360 i altres ordinadors centrals IBM. Però IBM i altres companyies han proveït aplicacions per córrer amb TSO, per exemple la base de dades DB2.
El nom "Time Sharing Option" deriva del fet aquest, quan va ser introduït originalment els anys 1960, time-sharing era considerada una característica opcional i, per tant, el TSO era ofert com una característica especial de l'OS/MVT. Va esdevenir una peça estàndard del sistema operatiu dels ordinadors centrals IBM amb la introducció del MVS l'any 1974.
TSO interacciona amb els usuaris en mode línia a línia, a pantalla completa, mode 'menu-driven'. En el mètode línia a línia, els usuaris entren les diferents ordres teclejant-les en el teclat, tot seguit el sistema interpreta les ordres, i mostra la resposta en el monitor del terminal. Però actualment la majoria de la interactivitat amb els ordinadors centrals es realitza mitjançant el ISPF que permet una interaccion basada en menús; la combinació és coneguda com a TSO/ISPF. TSO també és capaç de proveir un entorn semblant al Unix en l'OS/390 i z/OS mitjançant UNIX System Services Shell, amb ISPF o sense.

## Vegeu també

* CLIST
* Michigan Terminal System
* Multics
* MUSIC/SP
* Rexx