OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gastrotheca atympana

Gastrotheca atympana és una espècie de granota de la família del hemipràctids.. És endèmica del Perú i només es coneix per la seva localitat tipus al Santuari Nacional Pampa Hermosa, a la Regió de Junín. No té timpà extern, aquest és el motiu del nom específic atympana.

## Descripció

L'holotip, un mascle adult, mesurava 47 mm de longitud del ventre. Li manca timpà extern. El dors i els flancs són de color gris pàl·lid. Hi ha marques de color marró ataronjat amb vores estretes i de color marró fosc. La pell dorsal és finament xagreta. L'iris és de color marró groguenc pàl·lid per sobre i gris pàl·lid per sota i té reticulacions negres.

## Hàbitat i conservació

Habita al bosc primari humit de muntanya a uns 1,540 m (5,050 ft) sobre el nivell del mar. S'ha recollit en un bosc dens sobre branques d'arbres a uns 1,2 metres sobre el sòl.
Gastrotheca atympana només es coneix a partir de dos individus recollits el 2003 i el 2004, malgrat les recerques periòdiques. Fora del Santuari Nacional Pampa Hermosa, les amenaces potencials per a aquesta espècie són la tala il·legal, l'agricultura de tala i crema, les activitats mineres i la construcció de carreteres. Existeix el risc que aquestes activitats envaeixin la reserva.

## Referències

* 1 2 3 «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
* ↑ Frost, Darrel R. «Gastrotheca atympana Duellman, Lehr, Rodríguez, and von May, 2004». Amphibian Species of the World: an Online Reference. Version 6.0. American Museum of Natural History, 2016. [Consulta: 25 juny 2016].
* 1 2 «Two new marsupial frogs (Anura: Hylidae: Gastrotheca) from the Cordillera Oriental in central Peru». Scientific Papers, Natural History Museum, University of Kansas, 32, 2004, pàg. 1–10. DOI: 10.5962/bhl.title.8483.
# Gustave Stoskopf

Gustave Stoskopf (Brumath, 1869 - 1944) fou un pintor, dramaturg, poeta, dibuixant i editor francès d'Alsàcia. Es va graduar a l'Académie Julian i a l'École nationale supérieure des Beaux-Arts. Va exercir com a director del Théâtre alsacien d'Estrasburg. Va ser autor d' obres de teatre en dialecte alsacià. Va ser nomenat Chevalier de la Légion d'Honneur el 1931.

## Obres

Va ser un dels autors fonamentals de la literatura alsaciana del segle xix. Com a pintor van destacar els seus quadres sobre paisatges de la vall de Zorn. El 1893 va fundar el seu propi teatre alsacià, en el qual hi va representar les seves obres, escrites en alsacià. Escriví les peces teatrals D'r Herr maire (El senyor alcalde, 1898), D'r candidat (El candidat), D'r Pariser Reis, D'r verbote fahre als kom, D'heimet (La pàtria) i altres. Alguns el consideraren el Molière alsacià El 1930-1939 va representar algunes d'elles per la ràdio, i fins i tot el 1939 D'r Herr maire fou duta al cinema.
El Museu Gustave-Stoskopf de Brumath, al departament francès del Baix Rin, està dedicat a l'obra de Stoskopf.
Stoskopf va ser el pare del prolífic arquitecte francès Charles-Gustave Stoskopf.

## Galeria

* El lector (oli sobre taula, 1927), Museu històric de Haguenau
* Le Messager boiteux (oli sobre taula, 1935), és el títol de l'almanacenganxat a la paret], Musée historique de Haguenau
* Pagès a la finestra
* Representació de l'obra de Stoskopf D'r Herr Maire [Mister Alcalde] el 1908
* Cartell per a una representació de 1907 d'una obra de teatre de Stoskopf

## Referències

* 1 2 Stoskopf, Nicolas. «Gustave STOSKOPF (1869-1944)». cerclesaintleonard.com. [Consulta: 17 febrer 2017].
* 1 2 «Gustave Stoskopf (1869-1944)». Bibliothèque nationale de France. [Consulta: 15 febrer 2017].
* ↑ Jossua, Jean-Pierre Revue des sciences philosophiques et théologiques, 2, 94, 2010, pàg. 351–387. DOI: 10.3917/rspt.942.0351.
* ↑ Stoskopf, Gustave. Baechler. Nouveau dictionnaire de biographie alsacienne. Strasbourg: Fédération des sociétés d'histoire et d'archéologie d'Alsace, 2000, p. 3790–3793.
* ↑ Hamman, Philippe Genèses, 2, 47, 2002, pàg. 140–161. DOI: 10.3917/gen.047.0140 [Consulta: free].
* ↑ Schulze, Marco (2007). Museums of the World (vol 1). München: K.G. Saur. p. 206. ISBN 9783598206948.
* ↑ Bolle, Gauthier Revue d'Alsace, 141, 2015, pàg. 409–420. DOI: 10.4000/alsace.2384 [Consulta: 17 febrer 2017].

## Enllaços externs

* Biografia
# L'Scooby-Doo! La música del vampir

L'Scooby-Doo! La música del vampir (títol original en anglès, Scooby-Doo! Music of the Vampire) és una pel·lícula animada de terror còmic del 2012. És la dissetena entrega de la sèrie de pel·lícules distribuïdes directament a vídeo d'Scooby-Doo. Aquesta entrega destaca per ser la primera de les pel·lícules en ser un musical. La pel·lícula es va estrenar de lloguer a través d'Amazon Video i iTunes el 22 de desembre de 2011. Es va estrenar en DVD i Blu-ray el 13 de març de 2012. Es va estrenar a Cartoon Network el 3 de març de 2012. S'ha doblat al català.

## Referències

* 1 2 Wilson, Lori. «New Scooby-Doo movie 'Music of the Vampire' a musical mystery». Knoxville, 13-03-2012. [Consulta: 11 novembre 2012].
* ↑ «Scooby-Doo and the Music of the Vampire (Movie) - Comic Vine». Comic Vine.
* ↑ «L'Scooby-Doo! La música del vampir». ésAdir. [Consulta: 9 juliol 2024].
# Les Hauts (Reunió)

Les Hauts designar les zones de la Illa de la Reunió que no són costaneres, és a dir, una extensa zona que cobreix la major part de l'illa i el relleu de la qual és escarpat.

## Història

Els primers habitants de Les Hauts van ser els esclaus fugitius: cimarrons. Posteriorment es van unir, durant les últimes dècades del segle XIX, els blancs sense terra anomenats " Petits Blancs des Hauts "O" Yabs " empesos per la reserva d'espais disponibles.

## Geografia

La població de Les Hauts continua sent una població rural més afectada per l'atur que la resta de l'illa, també molt afectada. Així mateix, fa uns anys es va constituir el Commissariat à l'Aménagement des Hauts per contribuir al desenvolupament sostenible d'aquest territori.
El territori sobre el qual és competent està delimitat per un perímetre urbanístic de Les Hauts redefinit per decret del 26 décembre 1994 . Tots els municipis de l'Illa de la Reunió estan inclosos, excepte Le Port. Els territoris municipals de Cilaos, La Plaine-des-Palmistes i Salazie estan totalment situats a Les Hauts. Aquest és també el cas de la de Sant-Philippe, que, no obstant, té un litoral important.

## Projecte de parc nacional

El Parc Nacional de la Reunió, creat el 5 de març de 2007 cobreix Les Hauts de l'illa.
La idea de crear un parc natural a la Reunió es va posar en marxa l'any 1992. L'any 1995, la Charte réunionnaise de l'environnement i el Schéma d'aménagement régional van fixar el principi per a la creació d'aquest parc natural en favor del desenvolupament sostenible de Les Hauts, combinant la protecció del patrimoni i el desenvolupament econòmic. El 6 novembre 2000, el ministre de l'Aménagement du territoire et de l'Environnement va anunciar l'elecció de la fórmula de parc nacional i va iniciar el procediment per a la seva creació.
El 7 de febrer de 2001, el prefecte, el president del Consell Regional Paul Vergès i el president del Consell general Jean-Luc Poudroux van signar el protocol per a la creació del parc nacional de Les Hauts de La Réunion. Realitzen estudis, i dediquen la missió a una intensa fase de consulta, reunions de debat, comunicació i negociació que culmina amb l'adopció el 12 de marrs del 2003 per part del comitè de direcció del “Projecte del parc nacional de Les Hauts", definint els principis per a la creació d'un "parc nacional de nova generació".

## Llibres

El personatge principal del llibre The Gold Digger de J. Sr. G. Le Clézio passa diverses vegades a Les Hauts de La Réunion perseguint un resident local.

## Enllaços externs

* Web de la Comissió d'Urbanisme de Les Hauts Arxivat 2018-03-18 a Wayback Machine.
# Midnight Club (pel·lícula)

Midnight Club és una pel·lícula de drama criminal estatunidenca de 1933 dirigida per Alexander Hall i George Somnes. Produïda i distribuïda per Paramount Pictures, està basada en el relat de 1931 Gangster's Glory d'E. Phillips Oppenheim.

## Argument

Una exitosa banda de lladres de joies està operant en un club de Londres, utilitzant dobles per ocupar els seus llocs al local nocturn mentre cometen crims. El comissari de policia truca al detectiu estatunidenc Nick Mason perquè s'infiltri a la banda.

## Repartiment

* Clive Brook com Colin Grant
* George Raft com Nick Mason
* Helen Vinson com Iris Whitney
* Alison Skipworth com Lady Barrett-Smythe
* Sir Guy Standing com comissionat Hope
* Alan Mowbray com Arthur Bradley
* Ferdinand Gottschalk com George Rubens
* Forrester Harvey com Thomas Roberts
* Ethel Griffies com La Duquesa
* Teru Shimada com Nishi
* Charles Coleman com Carstairs
* Billy Bevan com detectiu
* Jean De Briac com cap dels cambrers
* Leo White com cambrer
* Dennis O'Keefe com ballarí

## Referències

* ↑ Aaker, Everett. George Raft: The Films. McFarland, 2013, p. 38–40. ISBN 978-0-7864-9313-5.
* ↑ Vagg, Stephen (February 9, 2020). «Why Stars Stop Being Stars: George Raft». Filmink.
* ↑ Goble, Alan. The Complete Index to Literary Sources in Film. Walter de Gruyter, 1999, p. 352. ISBN 978-3-11-095194-3.
# Nicolau Canyelles

Nicolau Canyelles (en català) o Nicolà Canelles (en llengua sarda) (Esglèsies, 1515 – Càller, 1585), fou un religiós catòlic sard, de nació i nissaga catalana, ciutadà del Regne de Sardenya, que va exercir de Bisbe de la vila de Bosa.
Va ser un dels prelats amb més dignitats de la Sardenya eclesiàstica del segle XVI.
Destacat exponent de la família medieval catalana dels Canyelles (també anomenats localment a Sardenya com Canelles), Nicolau, fill de Nicolau Francesc Canyelles (Nicolò Francesco Canelles), alcalde d'Esglèsies, Sardenya, i de Beatrice del Seny, fou bisbe de la vila de Bosa, Sardenya.
Va fundar la primera empremta tipogràfica de l'illa a Càller, l'any 1566, introduint aquest art a Sardenya realitzat amb tipus mòbil.
Després de graduar-se In utroque iure (locució llatina) a Roma l'any 1548, va ser nomenat «commensal» dels papa Juli III, que apreciava la seva profunda cultura.
Tornat a Sardenya el 1551, va ser gràcies a les prebendes concedides pel mateix Papa que va poder fundar la primera tipografia de l'illa a Càller que el 1566 va donar a llum el primer llibre amb caràcters d'impressió propis: El catecisme d'Edmond Auger.
Canonge de la catedral de Càller, el 1573 fou nomenat vicari general de l'arxidiòcesi i el 1577 fou nomenat bisbe de Bosa i "Prior de Sant Lleonart sete funtanas" . La seva activitat pastoral es va centrar en la promoció de la cultura i la renovació de les constitucions eclesiàstiques a la llum del Concili de Trento. Va ser un dels representants més destacats de la cultura humanística de Sardenya al segle XVI juntament amb els arquebisbes de Sassari Salvatore Alepus i Antonio Canopolo.
Va morir a Càller l'any 1585 deixant una de les biblioteques més antigues i més importants de l'illa, que va ser adquirida per la bibliòfila Monserrat Rosselló: més de tres mil volums dels Canyelles es conserven a la Biblioteca Universitària de Càller, catalogades a la col·lecció Rosselló.
En memòria de Nicolau Canyelles, diversos carrers i escoles de Sardenya porten el seu nom, inclòs el carrer on es va construir la seva tipogràfica, on aquest esdeveniment es commemora amb una placa.

## Referències

* ↑ Biografie sarde, in «L'unione sarda», 7 febbraio 1893.
* ↑ La registrazione nei Quinque libri della Cattedrale di Cagliari è nel sito dell'Associazione araldica della Sardegna (il settimo nome riportato nella pagina web); secondo l'articolo Biografie sarde citato, morì invece a Bosa il 9 aprile 1586.

## Bibliografia

* Francesco Floris, La grande enciclopedia della Sardegna, Newton & Compton, Roma, 2002.
* G. Mastino, Un vescovo della riforma nella diocesi di Bosa, Fossataro, Càller.
* G. Pes, Sinodo, Gallizzi, Sassari.
# One Step Closer (grup musical)

One Step Closer és un grup de hardcore melòdic estatunidenc de Wilkes-Barre. L'àlbum d'estudi de debut de la banda, This Place You Know, es va publicar el 2021 i va rebre crítiques favorables. La revista digital BrooklynVegan ha considerat el grup «una de les noves bandes més emocionants del hardcore».
La crítica ha categoritzat la música de One Step Closer com a hardcore melòdic, i ha estat descrita com «una fusió de l'emocore amb la passió de la youth crew i l'aproximació melòdica hardcore de finals dels anys 1990». El grup sovint fa ús d'elements d'indie rock, post-hardcore i shoegaze. Els membres del grup han citat influències com Turning Point, Inside Out, Title Fight, Blink-182, Green Day, Have Heart, Bane i Mineral.

## Discografia

Àlbums d'estudi
* This Place You Know (2021, Run For Cover)
* All You Embrace (2024, Run For Cover)

### EP

* O.S.C. Demo (2016, Silverwood Records)
* One Step Closer (2017)
* Promo (2017)
* From Me to You (2019, Triple-B Records)
* Promo 2020 (2020, Triple-B Records)
* Songs for the Willow (2023, Run For Cover Records)

## Referències

* ↑ Mair, Rob. «One Step Closer: "The whole record is sad"». Upset Magazine. Arxivat de l'original el February 4, 2022. [Consulta: 3 febrer 2022].
* ↑ Sacher, Andrew. «One Step Closer sign to Run For Cover for debut album 'This Place You Know'». BrooklynVegan, 15-06-2021. Arxivat de l'original el February 4, 2022. [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ Cohen, Ian. «Band To Watch: One Step Closer». Stereogum, 07-09-2021. Arxivat de l'original el February 4, 2022. [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ Breihan, Tom. «Stream One Step Closer's Stunning Debut Album This Place You Know». Stereogum, 24-09-2021. Arxivat de l'original el February 4, 2022. [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ Sacher, Andrew. «One Step Closer interview: one of the most exciting new bands in hardcore talks debut LP». BrooklynVegan, 29-07-2021. Arxivat de l'original el February 4, 2022. [Consulta: 4 febrer 2022].
* 1 2 «ONE STEP CLOSER: MEET PENNSYLVANIA CREW LEADING MELODIC HARDCORE'S NEW WAVE». Revolver, 14-07-2021. Arxivat de l'original el March 1, 2022. [Consulta: 1r març 2022].
* ↑ Redrup, Zach. «NEWS: One Step Closer release new song, 'Pringle Street'!». Arxivat de l'original el November 29, 2021. [Consulta: 1r març 2022].
* 1 2 Mair, Rob. «One Step Closer: "The whole record is sad"». Arxivat de l'original el February 4, 2022. [Consulta: 1r març 2022].
* 1 2 Baines, Huw. «MEET ONE STEP CLOSER: THE BAND COMBINING POST-HARDCORE MELODIES WITH SHOEGAZE FERVOUR». BandLab Technologies. Arxivat de l'original el March 1, 2022. [Consulta: 1r març 2022].
* ↑ Enis, Eli. «ONE STEP CLOSER: SEE HARDCORE UPSTARTS WILD OUT IN NEW "PRINGLE STREET" VIDEO». Revolver, 28-06-2021. Arxivat de l'original el March 1, 2022. [Consulta: 1r març 2022].
# Ostearius

Ostearius és un gènere d'aranyes araneomorfes de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae. Pertanyen al gènere dues espècies: Ostearius melanopygius té una distribució cosmopolita (Sud-amèrica. Europa, Illes Canàries, Egipte, Turquia, Sud-àfrica, Xina i Nova Zelanda) i Ostearius muticus que es pot trobar a la Xina.
Fou descrit per primera vegada per J. E. Hull l'any 1911.
És considerat sinònim del gènere Haemathyphantes Caporiacco, 1949

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0:
* Ostearius melanopygius (O. Pickard-Cambridge, 1879) (Espècie tipus)
* Ostearius muticus (Gao, Gao & Zhu, 1994)

## Referències

* 1 2 «Gen. Ostearius Hull, 1911». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Hull, J. E. «Papers on spiders». Transactions of the Natural History Society of Northumberland, vol. 3, 3, 1911, pàg. 573–590.
* ↑ Helsdingen, P. J. van (1977), "Fam. Linyphiidae", La faune terrestre de l'île de Sainte-Hélène IV, p. 182
* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog (American Museum of Natural History).

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Ouedia

Ouedia rufithorax, és una mena d'aranya araneomorfa de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae . És l'únic membre del gènere monotípic Ouedia.
És un endemisme de Portugal, França, Itàlia, Algèria i Tunísia.
Fou descrit per primera vegada per R. Bosmans i O. Abrous l'any 1992,

## Referències

* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog 12.0 (American Museum of Natural History).
* ↑ «Gen. Ouedia Bosmans & Abrous, 1992». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Bosmans, R.; Abrous, O. «Studies on North African Linyphiidae VI. The genera Pelecopsis Simon, Trichopterna Kulczynski and Ouedia gen. n. (Araneae: Linyphiidae)». Bulletin of the British Arachnological Society, vol. 9, 1992, pàg. 65–85.

## Enllaços externs

* A ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Ràting (vela)

Ràting és el coeficient corrector que s'aplica a cada creuer que participa en una regata per calcular el seu temps compensat partint del temps real en què va completar la prova, de manera que els iots més petits i prestacions puguin competir amb els més grans i prestacions.
Hi ha diferents sistemes de ràting:
* IRC (International Rating Certificate). Va néixer el 1984 buscant substituir l'IOR (International Offshore Rule). Es va denominar CHS (Channel Handicap System) fins a 1999. Ho gestionen el Royal Ocean Racing Club del Regne Unit i la Union Nationale pour la Course au Large de França.
* ORC (Offshore Racing Congress Rule). Es va crear als anys 1970 per substituir l'IOR (International Offshore Rule), amb el nom d'IMS (International Measurement System). El 2008 l'IMS va adoptar les sigles ORC del seu propietari, l'Offshore Racing Congress.
* PHRF (Performance Handicap Racing Fleet). Usat principalment a Amèrica del Nord per a iots de més de 7 metres d'eslora.
* RI (Ràting Internacional). Sistema exclusiu d'Espanya, desenvolupat el 2005 entre la Reial Federació Espanyola de Vela i la Real Associació Nacional de Creuers.
* Osiris. Sistema desenvolupat per la Federació Francesa de Vela el 2015, és més barat i senzill que l'ORC.

## Història

Al segle xix, quan les competicions de velers van començar a prendre apogeu, es va començar a utilitzar una classificació de vaixells per tonatge, amb quatre classes, de manera que els vaixells de classe 1 havien de navegar una distància més llarga que els de classe 4.
El 1834 es va passar de penalitzar amb distància a penalitzar amb temps, i el 1855 el Reial Club de Iots del Tàmesi va crear la "Medició del Tàmesi" (Thames Measurement en idioma anglès), que es va popularitzar i que el Club de Iots de França va adoptar el 1870, la qual cosa la va convertir en el primer sistema internacional. El 1905 el Club de Iots de Nova York va imposar la "Regla Universal" (Universal Rule for Yachts en anglès) que s'aplicaria a la Copa Amèrica. Però seria el 1969 quan un sistema s'imposaria sobre tots els altres: El "IOR", sigla del seu nom en anglès (International Offshore Rule). Era una evolució de les regles utilitzades pel Cruising Club of America americà i el Royal Ocean Racing Club europeu.
L'IOR va ser substituït a finals del segle xx principalment per dos sistemes més que es van desenvolupar a partir de l'IOR: L'IRC (sigla d' International Ràting Certificate) i l'ORC (sigla d' Offshore Racing Congress Rule).

## Referències

* ↑ «En qué se basan los Rating».
* ↑ «Regatas de crucero: ¿Existe el sistema de rating perfecto?».
* ↑ «Certificados y Ratings RI».

## Enllaços externs

* ORC
* IRC
* RI
# Sant Joan Baptista (El Greco)

San Joan Baptista és el tema de dues pintures autògrafes d'El Greco, catalogades per Harold Wethey amb els números 250 i 251 al seu catàleg raonat d'obres d'aquest pintor. L'inventari-I realitzat per Jorge Manuel Theotocópuli després de la mort del seu pare, cita un Juan Bautista de mig cos.

## Temática de la obra

El Greco representa a Joan Baptista a una edat d'uns 30 anys, evocant l'Evangeli segons Lluc, (1:76,77) : "Tu seràs anomenat Profeta de l'Altíssim; perquè aniràs davant de Déu preparant els seus camins". L'anyell pintat a la dreta del quadre representa l'Agnus Dei, de qui Joan Baptista n'és el precursor.

## Anàlisi de l'obra
### Versió del De Young Museum a San Francisco

Oli sobre llenç; 111,1 x 66 cm.; Signat amb grans lletres cursives gregues, a la roca de la dreta.
Es distingeix per la roca de la part inferior dreta, on reposa l'anyell. La qualitat de la pinzellada i del color converteixen aquesta obra en la més esplèndida de totes aquelles en les quals El Greco va representar Joan Baptista. Els tints nacrats de la carn posseeixen una qualitat que només es troba en les obres pintades directament pel mestre. La figura allargada de Sant Joan, vestida amb una pell fosca, destaca sobre l'intens cel blau, amb els característics núvols blancs que formen una mena d'aurèola al voltant del cap i del tors de Sant Joan.
Referent al paisatge, Josep Gudiol i Ricart remarca la presencia del Monestir d'El Escorial, així com les suaus gradacions matitzades fins a les muntanyes del fons, amb alternàncies de llums i ombres, grups d'arbres i zones de penombra, tot això d'una manera realista i a mateix temps transfigurada.

#### Procedència

* Carmelites descalces; Malagón; Província de Ciudad Real, fins 1929
* Féliz Schlayer, Madrid.
* Rudolph Heinemann, Lugano.
* Adquirit pel M.H. de Young Memorial Museum de San Francisco, l'any 1946

### Versió del Museu de Belles Arts de València

Oli sobre llenç; 105 x 64 cm.; Signat a la roca ovalada, a la part inferior esquerra, amb lletres cursives gregues de color marró.
La figura d'aquest llenç és idéntica a la del quadre anterior, però al paisatge hom hi va introduir canvis, i és més sec i de menor riqueza cromática. Tanmateix, l'anyell que reposa dormint sobre una roca, resulta força reeixit. Nogensmenys, la mediocre realització general revela l'àmplia col·laboració d'un deixeble.

#### Procedència

* Comtessa de Ripalda, Valencia.

## Còpies

Harold E. Wethey menciona tres còpies d'aquesta temática, però són de dubtosa qualitat.

## Referències

* ↑ Wethey, Harold E. Obra citada, p. 146-147 i 258.
* ↑ Wethey, Harold E. Obra citada, p. 146.
* ↑ Gudiol, José. Obra citada, p. 197.
* ↑ Wethey, Harold E,. Obra citada, p. 146.
* ↑ Wethey, Harold E. Obra citada, p. 147.
* ↑ Wethey, Harold E. Obra citada, p. 258.

## Bibliografia

* Wethey, Harold Edwin; El Greco y su Escuela (Volumen-II) ; Ediciones Guadarrama; Madrid-1967
* Gudiol, José; Doménikos Theotokópoulos, El Greco; Ediciones Polígrafa, S.A.; Barcelona-1982; ISBN 84-343-0031-1
* Álvarez Lopera, José; El Greco, La Obra esencial; Editorial Sílex; Madrid-2014; ISBN 978-84-7737-8600