OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Font de Baix (l'Espluga de Francolí)

Font de Baix és una obra de l'Espluga de Francolí (Conca de Barberà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Font que consisteix en una llarga paret de carreus, que forma un semicercle. Dues columnes llises rematen els extrems i, així mateix, hi ha dues figures en forma de gàrgola que sobresurten de la llisa estructura. La font conté 14 canalets.

## Història

Fou construïda el segle xix, època d'expansió de la vila, en que es feren importants obres com la conducció d'aigua corrent, l'església nova i els cellers.

## Referències

* 1 2 «Font de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 febrer 2019].

## Enllaços externs

* «Font de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Consell Comarcal Conca de Barberà.
# El Silbón

El Silbón (El Xiulador, en català) és un personatge popular dins la mitologia dels Llanos de l'Estat de Portuguesa (Veneçuela). Es tracta d'un home alt i prim, el qual duu a l'esquena un sac ple d'ossos humans, i amb un xiulet escruixidor i enganyós, car quan hom l'escolta proper és perquè està lluny, però si sona llunyà és perquè està prop. Si una persona té la desgràcia de creuar-se amb El Silbón, té poques possibilitat d'escapar-hi amb vida i seny.

## L'origen

Segons la llegenda, El Silbón al principi era un noi vigorós i audaç. En descobrir una situació estranya entre la seva dona i el seu pare (potser una violació, potser una infidelitat), el noi comença una baralla a mort amb el pare, baralla la qual acaba quan aconsegueix assassinar al pare atordint-lo amb un cop de pal en el cap i després escanyant-lo. L'avi del noi, escoltant-ne la baralla s'hi apropa, topant-se amb el funest espectacle. Després, apallissant al seu net, el qual net hi havia amarrat a un arbre, el maleïx per a sempre ("eso no se le hace a su padre... Maldito eres, pa´ toa´ la vida"). Quan el solta, li frega les ferides amb pebres picants i li engeggà un gos el qual el li mossegarà els talons fins a la fi dels temps. El sac d'ossos potser serien els del seu propi pare, encara que també hi poden ser els de les últimes víctimes, car El Silbón té el costum d'atacar els viatjers solitaris dels Llanos, xuclar el melic dels borratxos, etc.

## Fonts

* Franco, Mercedes. Diccionario de fantasmas, misterios y leyendas de Venezuela (en castellà). Caracas: El Nacional, 2007, p. 94. ISBN 9803883909.
* Valery, Yolanda. «El Silbón, mal hijo por siempre maldito». BBC Mundo, 24-08-2004.
# Phrixi Regio

Phrixi Regio és una característica d'albedo a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -39.67 ° latitud N i 290 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1958 i fa referència a la regió de Frixos, personatge de la mitologia grega que va fugir muntat sobre el velló d'or.

## Referències

* ↑ "Phrixi Regio". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Charlton (Greenwich)

Charlton és un barri del districte de Greenwich de Londres, Anglaterra (Regne Unit). Charlton next Woolwich era una antiga parròquia del comtat de Kent, que forma part de l'àrea metropolitana de Londres des del 1855.
El nom es troba documentat el 1086 com Cerletone. Està format per 'ceorl' i 'tūn', que significa "granja dels homes lliures o campesins".

## Referències

* ↑ Mills, D. Oxford Dictionary of London Place Names. Oxford, 2000.

## Vegeu també

* Charlton Athletic Football Club
# Molí del Junqué

El Molí del Junqué és una obra de Pontils (Conca de Barberà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Molí en estat ruïnós cobert de vegetació, situat més avall de Pontils i en vistes de la Torre del Castell de Santa Perpètua. Rebia l'aigua d'una resclosa que es troba a un quilòmetre d'un riu amunt, a l'indret conegut com «La Garganta».
El molí era de construcció rústica. Es conserven les parets que delimiten la construcció. Per la façana conservada, es pot intuir que el molí tenia dues plantes més la soterrada. L'entrada es fa a partir d'un arc escarser fet de maons.
El material emprat és la pedra local, i està feta gairebé sense argamassa. El parament és de carreus irregulars, però a les cantonades de la construcció les pedres estan millor escairades.
Destaca el cacau de la bassa, encara conservat, i fet amb carreus ben escairats. Per les seves restes s'aprecia que és d'època bastant moderna.

## Referències

* 1 2 3 4 «Molí del Junqué». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 febrer 2019].
# Caliciviridae

Caliciviridae és una família de virus, membres de la calsse IV de la Classificació de Baltimore. Pertanyen al grup de virus d'ARN monocatenaris +. El nom deriva del llatí calyx que vol dir copa.
Els calicivirus s'han trobat en nombrosos organismes com els humans, bovins, porcins, ocells, rèptils, dofins i amfibis. Els calicivirus tenen una construcció simple i no tenen embolcall viral. La càpside és hexagonal/esfèrica amb simetria icosaèdrica amb un diàmetre de 35-39 nm.
No creixen en cultius de laboratori i no es disposa d'un model animal però gràcies a les modernes tècniques genòmiques s'han pogut estudiar més. S'ha seqüenciat el genoma d'aquests virus.

## Gèneres

* Gènere Vesivirus; espècie tipus: Vesicular exanthema of swine virus
* Gènere Lagovirus; espècie tipus: Rabbit hemorrhagic disease virus
* Gènere Norovirus; espècie tipus: Norwalk virus
* Gènere Sapovirus; espècie tipus: Sapporo virus
Austràlia i Nova Zelanda, tractant de controlar la seva població de conills, de manera intencionada han estès els calcivirus.

## Malalties humanes

Les infeccions provoquen una gastroenteritis aguda (amb vòmits i diarrea). En general no requereixen hospitalització excepte en pacients immunodeprimits per a rehidratar-los.

## Malalties en altres animals

En gats el Feline calicivirus (FCV) és un important patogen. Sapovirus, Norovirus i Vesivirus s'han detectat en porcins. En ratolins es va descobrir el 2003 (MNV-1). L'hemorràgia vírica dels conills (RHDV) és molt important.

## Referències

* 1 2 3 Hansman, GS (editor). Caliciviruses: Molecular and Cellular Virology. Caister Academic Press, 2010. ISBN 978-1-904455-63-9.
* MicrobiologyBytes: Caliciviruses Arxivat 2007-02-13 a Wayback Machine.
* Human Caliciviruses Arxivat 2006-01-09 a Wayback Machine.
* Stanford University
* Caliciviridae

## Enllaços externs

* Viralzone: Caliciviridae
# Sinai (albedo)

Sinai és una característica d'albedo a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -19.78 ° latitud N i 290 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1958 i fa referència al Sinaí, península que separa la Mediterrània de la mar Roja.

## Referències

* ↑ "Sinai (albedo)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Oddvar Brå

Oddvar Brå (Hølonda, 16 de març de 1951) és un esquiador de fons noruec, ja retirat, que va competir durant les dècada de 1970 i 1980.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en cinc edicions dels Jocs Olímpics d'Hivern: el 1972, 1976, 1980, 1984 i 1988. En aquestes participacions guanyà dues medalles de plata en la cursa del relleu 4x10 quilòmetres, el 1972 i 1980.
En el seu palmarès també destaquen quatre medalles al Campionat del Món d'esquí nòrdic, dues d'or i dues de bronze, entre les edicions de 1974 i 1989. A la Copa del Món d'esquí de fons aconseguí dues victòries en l'edició de 1981-1982. A nivell nacional guanyà 16 campionats de Noruega.
El 1975 va rebre la medalla Holmenkollen, que va compartir amb Gerhard Grimmer i Ivar Formo. El 1987 va rebre l'Egebergs Ærespris.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Olympedia – Oddvar Brå». [Consulta: 12 gener 2025].
* ↑ «BRAA Oddvar». FIS-Ski. International Ski Federation. [Consulta: 6 gener 2020].
* ↑ Federation, International Ski and Snowboard. «FIS | Oddvar BRAA - Athlete Biography - Cross-Country» (en anglès). [Consulta: 12 gener 2025].
* ↑ Holmenkollen medalists a Wayback Machine (archived February 24, 2007) - clicar Holmenkollmedaljen per descarregar l'arxiu pdf (noruec)
# Castell d'Estela

Castell d'Estela és un edifici d'Amer (Selva) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional. Està situat a dalt del serrat de la Serra i de les Saleres Velles que separen la conca del Ter i la vall del riu Brugent. La seva posició simètrica a la del castell del Diable permetia dominar la sortida del Ter de la zona muntanyosa de les Guilleries vers les planes de la Selva i el Gironès i alhora protegir els nuclis d'Amer, la Cellera de Ter i Anglès.

## Descripció

Restes d'un antic castell roquer situat a dalt de la serra de les Saleres Velles, al sud-oest de la vila, sobre el pas del Ter (Pasteral).
Bàsicament existeixen restes malmeses i arrasades d'algunes parets, terrasses pel desnivell i els fonaments d'una torre rectangular.
L'aparell és irregular, amb pedres desbastades unides amb morter de calç i sorra de grans visibles.
La torre rectangular té uns gruixos de més d'un metre i una superfície de 5 per 6 metres de rectangle.
Hi ha una zona, sota la torre arranada i mirant a sud-est, que hi ha una part excavada a la roca com a lloc d'habitació, amb restes de teula ben visibles. Les restes de parets més importants arriben a fer més de tres metres. Existeixen diverses estructures i aterrassaments, però no sembla que fos un castell massa gran, sinó un seguit de punts de vigilància. En aquest sentit cal esmentar una torre que existeix al nord, seguint la carena de les Saleres Velles, ja que podria ser una estructura relacionada amb el castell d'Estela.

## Història

Castell termenat. Documentat el 1080. Del castell d'Estela es conserven documents des dels segles xi i xii (1080-1136). El nom antic seria "castrum de Stella". Del segle xii al XIV hi tingueren drets les famílies nobiliàries dels Montcada i Soler, que s'emparentaren amb els Roca-Salva. És possible que s'abandonés després dels terratrèmols del segle xv (1427), encara que potser fou amb anterioritat.
A la vora del Castell d'Estela, uns 500 m al nord seguint la carena, existeixen les restes d'una torre de planta circular anomenada Torre de Sant Silvestre, de la qual només en queden els fonaments, que podria tenir relació amb el castell com a punt de vigilància auxiliar. Segons l'obra Catalunya romànica, aquesta torre (segle XI i XII) seria més antiga que el castell (segle xiii i XIV).
El Castell d'Estela és un dels referents culturals i històrics, junt amb el monestir, per a la població d'Amer. Actualment el seu ús es limita a ser visitat per excursionistes i lloat per compositors com Pere Fontàs, que feu una sardana amb el seu nom.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Castell d'Estela». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].

## Bibliografia

* Catalunya Romànica, vol. V El Gironès La Selva El Pla de l'Estany. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1991, p. 256. ISBN 84-7739-262-5.
# Juan Manuel Tartilán Requejo

Juan Manuel Tartilán Requejo (Lugo, 15 de març de 1938) fou un futbolista espanyol de la dècada de 1960.

## Trajectòria

Era un lateral dret ofensiu, que acostumava a ocupar tot el costat dret del camp. Després de jugar al Lugo i a la Ponferradina, ingressà al Real Club Celta abans del començament de la temporada 1958-59. Debutà amb el Celta a primera divisió el 23 de novembre de 1958. Després del descens del club a Segona Divisió, jugà en aquesta categoria a un nivell força alt, fet que li va permetre fitxar pel Sevilla FC l'any 1960. Al club andalús coincidí amb Lluís Miró a la banqueta, a qui ja havia tingut en el seu primer any al Celta. Amb el Sevilla jugà durant quatre temporades, arribant als 100 partits disputats, entre ells una final de Copa que el Sevilla va perdre al Bernabéu enfront del Reial Madrid per 2-1, amb un penal inexistent de Juan Manuel sobre Gento.
L'any 1964 fitxà pel RCD Espanyol, que aleshores dirigia Ladislau Kubala. Amb l'Espanyol jugà durant set temporades, amb 91 partits de lliga disputats. L'any 1971 deixà el futbol en actiu, passant a fer tasques d'entrenador. Ha disputat quatre fases d'ascens, en les quals ha assolit quatre ascensos: dos a Segona B amb el Real Jaén (1987) i el Polideportivo Ejido (1991), i dues a Segona A amb el Jaén (1999-00) i el Calvo Sotelo CF. A més formà part de l'equip tècnic de l'Espanyol i dirigí altres clubs com el CD Badajoz, el CD Ourense, el CD Lugo o el Lorca Deportiva.
És germà del també futbolista Jesús Tartilán Requejo, amb qui coincidí a l'Espanyol.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Cerca Tartilán a Mundo Deportivo». Mundo Deportivo, Diverses dates. [Consulta: 1r octubre 2014].
* 1 2 3 «Todos los entrenadores». mirealjaen.com/, 04-07-2012. [Consulta: 1r octubre 2014].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Juan Manuel». YojuguéenelCelta.com, 21-03-2010. [Consulta: 1r octubre 2014].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
* Perfil a BDFutbol (entrenador)
# Porxos de la plaça Major (Santa Coloma de Queralt)

Els Porxos de la plaça Major és una obra amb elements gòtics i renaixentistes de Santa Coloma de Queralt (Conca de Barberà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Una trentena de porxos de dos tipus diferents. Un, en pilars de pedra -molt rodons- i llindes que van de pilar a pilar per sostenir els trespols i façana dels habitacles que hi ha al seu damunt. Altres, amb pilars més volumètrics, fets amb diversos carreus de pedra i amb arcada, sostenen, també, les corresponents façanes dels habitatges. En algun cas també hi ha sustenten les bigues dels trespols, en altres l'embigat és independent.

## Història

L'any 1277, el Senyor de la Vila, en Pere Queralt i el Carlà, Guerau de Santa Coloma donaren a perpetuïtat deu botigues al Mercadal (pl. Major), havent de pagar cada any 10 sous de tern i pudent edificar casa o cases damunt de les botigues. El 1287 la vídua de Pere de Queralt, Sra. Margelina i el Carlà tornaren a donar permís per fer els pòrtics i botiga al costat de la casa de Bernat Romeu, pel preu de 2 sous i un pollastre pels arcs. L'any 1390 s'havia de pagar, al Senyor de la vila, 2 denaris barcelonins per columna.

## Referències

* 1 2 «Porxos de la plaça Major». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 febrer 2019].

## Enllaços externs

* «Porxos de la plaça Major». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Consell Comarcal Conca de Barberà.
# Boreum Cavus

Boreum Cavus és una formació geològica de tipus cavus a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 84.09 ° latitud N i 343.87 ° longitud E, que fa 62.13 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 2006 i fa referència a una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Boreum Cavus". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Cenoteri

El cenoteri (Cainotherium) és un gènere extint d'herbívors de la mida d'un conill que visqueren a Europa entre l'Eocè i el Miocè. Es creu que aquest animal de 30 cm de llargada era un artiodàctil. Se'l sol classificar dins el subordre dels tilòpodes, juntament amb els camèlids d'avui en dia. Tenia peülles semblants a les dels bòvids i els cérvols, tot i que la forma i la mida de les potes suggereixen que es movia fent saltets, com un conill. La forma de les dents també indica una dieta similar a la dels conills, mentre que la mida de la bul·la auditiva i la forma del cervell suggereixen que tenia un bon olfacte i una bona oïda. Possiblement tenia orelles de conill.

## Referències

* 1 2 Entrada «Cainotherium» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Savage, RJG, i Long, MR. Mammal Evolution: an illustrated guide. Nova York: Facts on File, 1986, p. 214. ISBN 0-8160-1194-X.
* ↑ Palmer, D. The Marshall Illustrated Encyclopedia of Dinosaurs and Prehistoric Animals. Londres: Marshall Editions, 1999, p. 270. ISBN 1-84028-152-9.
# Producció de carxofes a Itàlia

La producció de carxofes a Itàlia ha tingut una llarga història al |país. Itàlia és el més gran productor del món junt amb Espanya i França, els tres països en produeixen més del 80% del total del món.

## Història

Hi ha dues teories pel que fa al seu origen: pot haver vingut de Xam, derivat del card, a través d'un procés de fertilització encreuat, mentre que d'altres l'ho atribueixen a la feina dels horticultors italians.
Tanmateix, la primera documentació del conreu de la carxofa a Itàlia va ser durant el segle xv, a Nàpols, on es va considerar una nova espècie d'aliment. El 1466, el banquer Filippo Strozzi la va portar a Florència. Per 1473, ja havia arribat a Venècia. Durant la collita de l'any 1915, es van produir 64.000 tones. El país produeix dotzenes de varietats.

## Referències

* ↑ Boriss, Hayley. «Commodity Profile: Artichokes» (en anglès) p. 2, 01-12-2005. [Consulta: 15 octubre 2014].
* ↑ Ensminger, Audrey H.; Ensminger, Marion Eugene; Konlande, James E. The Concise Encyclopedia of Foods & Nutrition (en anglès). CRC Press, 21 d'abril de 1995, p. 58. ISBN 978-0-8493-4455-8 [Consulta: 15 octubre 2014].
* ↑ Capatti, Alberto; Montanari, Massimo; O'Healy, Áine. (en anglès). Columbia University Press, 2003, p. 41. ISBN 978-0-231-12232-0.
* ↑ Farm. The farm and the garden: an account of every vegetable production cultivated for the table, by the plough and the spade (en anglès), 1841, p. 36 [Consulta: 15 octubre 2014].
* ↑ International Society for Horticultural Science. Working Group on Artichoke. Proceedings of the IVth International Congress on Artichoke: Valenzano (Bari), Italy, October 17-21, 2000 (en anglès). International Society for Horticultural Science, 2005, p. 40. ISBN 978-90-6605-638-1 [Consulta: 15 octubre 2014].
* ↑ Joachim, David; Vetri, Marc. II Viaggio Di Vetri: A Culinary Journey (en italià). Random House Digital, Inc., 1 d'octubre de 2008, p. 74. ISBN 978-1-58008-888-6 [Consulta: 15 octubre 2014].
# Casa rectoral de Sant Aniol d'Aguja

La Casa rectoral de Sant Aniol d'Aguja és una obra de Montagut i Oix (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La casa rectoral de l'antic veïnat de Sant Aniol està situada a pocs metres del temple romànic. És de planta rectangular i ampli teulat a dues aigües amb els vessants vers les façanes principals. Disposa de baixos -amb accés des de les façanes de migdia i tramuntana-, un pis -amb ingrés directe des de l'exterior mitjançant una àmplia escala de pedra situada a ponent- i golfes. L'aparell constructiu de la rectoria és molt senzill -llevat dels carreus ben tallats emprats per fer les cantonades- i les llindes són de fusta.

## Història

Aquesta casa rectoral es va convertir en refugi de muntanya, sota la cura del Centre Excursionista de Banyoles, l'any 1957. Dita entitat el va abandonar el 1984 davant la impossibilitat de realitzar les obres que haurien calgut per restaurar l'edifici degut a la poca avinença amb la immobiliària barcelonina propietària de l'immoble.

## Referències

* 1 2 «Casa rectoral de Sant Aniol d'Aguja». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Diatrypella

Diatrypella és un gènere de fongs de la família Diatrypaceae. El gènere té una àmplia distribució i conté 33 espècies.

## Enllaços externs

* Index Fungorum

## Referències

* ↑ Lumbsch TH, Huhndorf SM. «Outline of Ascomycota – 2007». Myconet. The Field Museum, Department of Botany, Chicago, USA, 13, desembre 2007, pàg. 1–58. Arxivat de l'original el 2009-03-18 [Consulta: 18 juny 2010]. Arxivat 2009-03-18 a Wayback Machine.
* ↑ Kirk PM, Cannon PF, Minter DW, Stalpers JA.. Dictionary of the Fungi. 10th. Wallingford: CABI, 2008, p. 204. ISBN 978-85199-826-8.
# Cavi Angusti

Cavi Angusti és una formació geològica de tipus cavus a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -72.59 ° latitud N i 309.96 ° longitud E, que fa 640.04 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1976 i fa referència a una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Cavi Angusti". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Circuit de Johor

El circuit de Johor va ser un circuit de curses situat a Pasir Gudang, a l'estat de Johor, Malàisia.

## Història

Les obres de construcció del circuit van començar el 1985 i el 1986 el va inaugurar oficialment el soldà Iskandar. El 1998, el circuit va ser millorat i aquell any mateix va acollir el Gran Premi de Malàisia de motociclisme, així com dues curses del Campionat del Món de Superbike els anys 1992 i 1993.
A començaments del segle XXI, el circuit acollia sovint proves del Festival Asiàtic de Velocitat (Asian Festival of Speed), que inclou el Campionat Asiàtic de Turismes i el de Fórmula 2000. El 2003, la Fórmula 2000 es va substituir per la Fórmula BMW Àsia i s'hi afegí la Porsche Carrera Cup Asia per a l'ocasió.
El 2015, el soldà Ibrahim Ismail va anunciar que el circuit seria modernitzat. El 2016 es va presentar el nou pla de disseny, amb un cost de 800 milions de dòlars, però els plans de desenvolupament van fracassar i el circuit es va acabar tancant el 2017 després de les curses del Campionat d'Àsia de motociclisme.

## Referències

* ↑ «Sukan» (en malai). utusan.com.my, 01-03-2022.
* ↑ «20 years of Grand Prix racing in Malaysia» (en anglès). motogp.com, 2010.
* ↑ «1993 Superbike World Championship Johor Race 2 Statistics» (en anglès), 22-08-1993. [Consulta: 17 setembre 2023].
* ↑ «ATCC: Malaysia AFOS preview» (en anglès). Motorsport.com, 05-05-2001.
* ↑ «Tzer Jin aims to win points in fifth and sixth round in Johor» (en anglès). The Star, 24-06-2003.
* ↑ «Porsche Carrera Cup Asia Set for Action-Packed Month of Racing» (en anglès). AutoIndustriya.com, 09-05-2003.
* ↑ «Johor Circuit or Pasir Gudang Track» (en anglès), 14-02-2017.

## Enllaços externs

* Circuit de Johor - Lloc web oficial (anglès)
# Tintoreria

Una tintoreria és un establiment especialitzat en la cura del rentat i el manteniment tèxtil. Les seves instal·lacions estan preparades per netejar, planxar, mantenir o tenyir les peces de roba.
Les tintoreries poden encarregar-se també (no totes) de tenyir peces de roba (d'aquí el seu nom), encara que el seu objectiu principal és el de restaurar les peces de vestir en un estat més proper possible al que tenien quan eren noves.
El tintorer és la persona que s'encarrega de les activitats pròpies d'una tintoreria.

## Mètodes de rentat

* Rentat amb aigua
* Rentat amb dissolvents o neteja en sec

## Procés de rentat

Les tintoreries segueixen un procés de selecció de les peces de colors i teixits. Es treuen les taques de la roba, es neteja higiènicament a màquina, es treuen les taques, s'hi posa desodorant i suavitzant, i es fan els acabats tèxtils necessaris a cada peça. Cada mena de teixits requereixen unes condicions especials de neteja i conservació. També, finalment, es fa un ús acurat de planxes especials perquè la peça quedi com nova.

## Referències

* ↑ «tintoreria». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Schmitt, Conrad J; Woodford, Protase E. Communicating in Spanish: Intermediate level. McGraw-Hill Professional, 1 gener 1991, p. 74–. ISBN 9780070566439 [Consulta: 7 juny 2011].

## Enllaços externs

* Tintoreria & lavanderia.