OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Germà

Can Germà és una masia de Canet d'Adri (Gironès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una antiga masia de configuració basilical desenvolupada en planta baixa, pis i golfes. La coberta és de teula àrab a dues vessants a cada banda amb un senzill ràfec de teula. Les parets portants són de maçoneria amb carreus a les cantonades. La façana principal és arrebossada deixant a la vista els carreus que emmarquen les obertures. La porta principal és amb arc de mig punt, fet amb dovelles. Sobre la porta hi ha una finestra gòtica amb guardapols motllurat i caps esculpits. La resta de finestres del pis estan emmarcades per carreus ben tallats i ampit de pedra motllurada. Interiorment s'estructura en tres crugies perpendiculars a la façana principal. Els sostres són fets amb bigues de fusta.
Prop de la casa hi ha una construcció auxiliar aïllada que té les funcions de paller amb una portalada d'arc de mig punt.

## Història

A la llinda de la finestra dreta hi ha l'any 1755, a la de la finestra esquerra l'any 1606. Al paller hi figura l'any 1778. Actualment es troba dividida en dos cases.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Germà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2016].
# Casa Llobera

La Casa Llobera és un habitatge neoclàssic al C. Major, on també hi ha la casa de Cal Gort, de la Pobla de Cérvoles a les Garrigues. És una antiga escola d'infants en funcionament des de principis de segle i fins al 1962 o 1963, quan s'edificaren les escoles públiques. Les escoles compartides la casa amb l'habitatge familiar. Eren habitatges de lloguer, ja que en l'època la família no hi residia. La zona dedicada a l'escola dels nens era una part del primer pis; la de les nenes i el menjador, al segon. A la planta baixa hi havia cups (recipient sobre el que es trepitja el raïm) i la barberia de "Toni del Camat" que estigué en ús fins a la Guerra Civil (1936- 1939). Abans de la guerra civil fou també, seu de l'Ajuntament.
Fet per grans carreus ben escairats que s'han deixat a la vista, està estructurat en planta baixa i dos pisos i té una composició simètrica i harmònica. A la planta baixa té dues portes, l'esquerra de majors dimensions, entre motius vegetals hi ha la data de 1792 i el cognom familiar "LO 1792 BERA". Tant al primer com al segon pis hi ha dos balcons alineats amb les obertures de la planta baixa. La façana es conserva sense modificacions i en bon estat. A la teulada hi ha un ràfec de pedra coberta a dues aigües. La portada lateral sembla que hagi estat modificada, en un primer moment podria haver estat un finestral. A la part posterior, la casa disposa d'una galeria d'arcs semicirculars sostinguts per columnes clàssiques, avui tancada per vidrieres.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Llobera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2016].
# Centre Obrer Republicà

El Centre Obrer Republicà La Dalla és un edifici noucentista al nucli de Vinaixa (les Garrigues) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Arquitectura

L'edifici és de planta rectangular amb un semi-soterrani amb accés a peu pla des del jardí interior i planta baixa amb accés directe des de la carretera de Tarragona. Les parets són de carreus de pedra de diverses mides, sense treballar i disposats en filades. Hi ha grans obertures a les façanes, algunes d'elles són arcades de peces ceràmiques i pedra. Podem destacar potser l'arc conopial que hi ha a la porta d'accés, fet de pedra a diferència de les finestres laterals, arcs rebaixats fets de maó, avui tapiats. El sostre interior està mig enderrocat, fet de bigues metàl·liques i coberta d'encavallada de fusta i teula àrab que s'ensorrà el 1970.
En origen l'edifici constava de dues plantes, a la inferior hi havia una sala de ball o teatre i al superior, un cafè, una biblioteca i una sala de lectura. Actualment, però, està tot molt derruït.

## Història

El 31/05/1931 és presentada a l'ajuntament la sol·licitud de llicència municipal de la mà d'uns vinaixencs afiliats a Izquierda catalana per poder construir un local a una finca de la partida dels bancals, l'actual carretera de Tarragona. L'edifici es finançà amb les aportacions dels veïns i, de fet, el feren ells mateixos. Un cop finalitzades les obres Els que hi havien col·laborat obtingueren títols com a reconeixement.
Durant la Segona República fou un centre molt actiu en política i activitats culturals o de lleure. Això feu que amb l'acabament de la Guerra Civil (1936-1939) es declarà bé sindical marxista i la delegació nacional de sindicats el confiscà. El 1974 ells mateixos el cediren a la cooperativa de ramaders de la localitat. El 08/08/1996 l'immoble és adquirit per l'Ajuntament de Vinaixa.

## Notes

* 1 2 3 4 «Antic Centre Obrer Republicà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2016].

## Enllaços externs

* https://bop.diputaciolleida.cat/faces/consultaF/servlets/donarEdicte/?id=2015_242_10135
* https://bop.diputaciolleida.cat/faces/consultaF/servlets/donarEdicte/?id=2015_207_8750
# Construccions de pedra seca IV (el Vilosell)

Construccions de pedra seca IV és una obra del Vilosell (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una cabana de pedra seca orientada cap al nord-est i coberta amb lloses després tapada amb argila. Està orientada al nord-est, adossada a un marge. El parament murari és de carreus de pedra sense desbastar de mides diverses. Destaca la porta d'entrada, un arc apuntat format per dues lloses disposades en diagonal. A l'interior hi ha una menjadora pels animals i un armari.

## Referències

* ↑ «Construccions de pedra seca IV». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2016].
# Construccions de pedra seca VII (el Vilosell)

Construccions de pedra seca VII és una obra del Vilosell (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una cabana de pastor orientada cap al nord-est i feta amb carreus de pedra unides sense cap tipus d'argamassa. És petita i ubicada en un coster, coberta de vegetació. La coberta és una volta de pedra feta per aproximació de filades. L'entrada està centrada, a la llinda hi figura la data de 1816 i no té muntants. Al seu interior hi ha una menjadora per animals que ocupa tota l'amplada. Just al davant hi ha una taula de pedra.

## Referències

* ↑ «Construccions de pedra seca VII». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2016].
# La Canova d'en Ribes

La Canova d'en Ribes és un mas situat al costat de la Riera de Bianya, a poca distància de la gran pairalia de la Riba. És de planta rectangular i un ampli teulat a dues aigües amb els vessants vers les façanes laterals. Disposa de baixos, amb porta allindada central i pis superior amb una arcada de mig punt.
La Canova de Ribes va ser bastida amb pedra del país molt poc treballada llevat dels carreus cantoners i dels emprats per fer algunes de les obertures. Ha estat restaurada i la façana repicada. La llinda de la porta principal disposa de la següent inscripció: "ME FECIT / PERE RIBES / 26 NOVEMBRE / 17 48".

## Referències

* 1 2 3 «Masia de la Canova de Ribes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].

## Enllaços externs

* «La Canova d'en Ribes». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Rectoria de Santa Maria de Castellar de la Muntanya

La Rectoria de Santa Maria de Castellar de la Muntanya és una obra de la Vall de Bianya (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa rectoral unida a l'església romànica de Santa Maria pel costat sud. Disposa de planta irregular amb ampli teulat a dues aigües i els vessants vers les façanes principals. Aquest edifici va ser bastit amb pedra menuda del país, llevat dels bons carreus que s'utilitzaren per fer les cantoneres i algunes de les obertures. Una finestra orientada a migdia conserva la següent llinda: "HUEGUET RECTOR 17 81".

## Història

L'any 1826 es va fer una visita pastoral a l'església i se'n va escriure: "Altar mayor. Que halló con ara bien y decentemente adornada y en él fundado el beneficio curado de la Rectoría que obtiene y reside el Pbro. D. Francisco Prat de edad 63 años y 26 de párroco con la obligación de ejercer la cura de almas en la parroquia y en la sufragánea. En dicho altar hay fundado un beneficio bajo la invocación de la Virgen de la concepción por el Pbro. Cayetano Huguet que en el día obtiene el Pbro. Manuel Huguet, residente en Barcelona, con la obligación de celebrar dos misas anuales en donde bien le parezca. Está dotado en propiedad en 2.050 libras cuyos réditos son 65 libras y 10 sueldos. Posteriormente se ha aumentado este beneficio y se cree que es congruo. Es de patronato de los herederos de Huguet de Vilallonga".

## Referències

* 1 2 «Rectoria de Santa Maria de Castellar de la Muntanya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
# La Canova (Santa Margarida de Bianya)

La Canova és una masia al veïnat de Santa Margarida de Bianya al terme de la Vall de Bianya (la Garrotxa). Com la majoria de cases importants de la vall de Bianya fou bastida sota la serralada de Sant Miquel del Mont, a l'obaga, on l'aigua era abundant.
És de planta rectangular i ampli teulat a dues aigües amb els vessants vers les façanes principals. Disposa de baixos, antigament destinats al bestiar; planta noble, amb accés directe des de l'exterior pel costat nord i organitzada a partir d'una àmplia sala de convit, i golfes.
Seguint la tipologia típica de les cases bianyenques, disposa al costat de llevant d'una galeria porxada de dos pisos, amb sis arcades de mig punt a nivell de la planta noble i de quatre en el pis superior o golfes.
Aquesta masia fou bastida amb pedra del país poc treballada, llevat dels carreus cantoners i dels que emmarquen algunes obertures. Actualment està emblanquinada.

## Referències

* 1 2 3 4 «Masia de la Canova». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
# Sèrra de Rius

La sèrra de Rius és una serra situada al nord del Pirineu axial, amb una orientació est-oest i ubicada al sud de la Vall d'Aran. La seva longitud és de 7,65 quilòmetres i l'alçada dels seus cims oscil·la entre els 2.420 i els 2.635 metres. La vessant sud de la serra és inclosa a la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici. La vessant sud pertany al municipi de Naut Aran, i la major part de la nord al de Vielha e Mijaran.
La primera travessa completa de la cresta de la Sèrra de Rius la va du a terme Rossend Caubet el 1942 , pioner de l'esquí a la Vall d'Aran.

## Límits de la serra
### Límit nord

Al vessant nord la Sèrra de Rius presenta diverses carenes suportades perpendicularment a la pròpia Sèrra de Rius, que avancen cap al nord fent de divisòria de diversos circs i valls. Començant per l'oest, es troben els següents elements orogràfics:
* Diversos circs de capçalera de la vall del riu Sarrahèra, el qual desaigua al riu Nere.
* El Circ d'Escunhau, capçalera del riu Bargadèra, que desaigua directament al Garona.
* Les Pales de Pujoalbo, els torrents de la qual desaigüen al riu Valarties, que també és el destí del riu Ribèra de Rius.

### Límit sud

La Sèrra de Rius limita al sud amb la vall de Rius. El vessant meridional es caracteritza per tenir unes tarteres amb una forta inclinació, compostes de pedres petites, indret que es coneix com les Pales de Rius.

## Cims i colls de la carena

Des de l'extrem Oest i a mesura que la serra avança cap el Sud Est, els accidents geogràfics més notables de la Sèrra de Rius són els següents:
* Collet del Lac Redon, ubicat a 2.445 metres d'altitud. Coll que enllaça la vall de Rius a llevant amb el Lac Redon a ponent.
* Tuc deth Lac Redon (2.564 metres). Des d'aquest pic fins als Malhs de Rius, la carena envolta pel nord oest i el nord el Lac de Rius.
* Tuc de Sarrahèra (2.634 metres)
* Bretxa de la Passada deth Nebot (2.506 metres). Enllaça el Lac de Rius al sud amb la Labada de Sarrahèra al nord, un dels circs de la capçalera del riu Sarrahèra.
* Malhs de Rius. Amb una altitud de 2.634 metres, és el cim més alt de tota la serra. A partir d'aquest punt i fins a la Tuca dera Aubeta, el vessant sud de la serra adquireix una gran verticalitat, amb nombroses canals coronades per una llarga cresta.
* Tuc de Bargadèra (2.584 metres)
* Còth de Bargadèra (2.458 metres).
* Tuca de Betren (2.518 metres)
* Cap dera Aubeta (2.532 metres)
* Tuca dera Aubeta (2.487 metres). D'aquest punt surt una carena coronada pel Pujoalbo (2.504 metres) que enllaça amb el vessant occidental de Valarties.
Passada la Tuca dera Aubeta, el pendent de la vall perd verticalitat i descendeix sobre Valarties de forma més suau.

## Referències

* ↑ Jolís, Agustí; Simó, Maria Antònia. Pallars-Aran. Barcelona: Editorial Montblanc, 1971, pàgina 388.

## Bibliografia

* Editorial Alpina, SL. Mapa Val d'Aran (2005-2006). Escala 1:40.000. ISBN 84-8090-191-8
# Bellver (Viladasens)

Bellver és un mas fortificat a mig camí dels nuclis de Cervià de Ter i Viladasens (al Gironès) protegida com a bé cultural d'interès local.
És un edifici de planta rectangular, emmarcat per dues massisses torres de planta quadrada. El cos central té planta i pis i les torres tenen dos pisos. Està cobert de teula a doble vessant. Les obertures són allindades i adovellades. La porta principal és d'arc de mig punt adovellada. Conserva elements primitius, sobre tot a la façana est, amb components de factura gòtica.<
Les dues torres de defensa són d'origen medieval o de principis d'època moderna, però molt modificades per les reformes que han sofert al llarg del temps. Es tracta de dues torres possiblement obrades entre els segles XV i XVI que se situen en els extrems nord i sud d'un mas. Tant les torres com el mas han estat molt restaurats i s'ha modificat l'aspecte de les torres. Tant les torres com la casa presenten finestres de dintell i carreus, però amb dubte de si són originals. Les llindes de dues finestres porten dates dels segles xvi i xvii. Ambdues torres són de planta rectangular, aproximadament de 7 per 5 metres, i de dos pisos, la situada al nord lleugerament més alçada.

## Referències

* 1 2 «Mas Bellver». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 novembre 2016].
# Can Clavaguera

Can Clavaguera és una masia de Bordils (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia tradicional de planta quadrada, estructurada en tres crugies perpendiculars a la façana i galeria adossada a la banda de migdia. L'edifici es desenvolupa en planta baixa i dos pisos i coberta de teula. La porta d'entrada és emmarcada per carreus de pedra en forma d'arc rebaixat. Les obertures de la planta baixa i el primer pis és de cairó. La galeria és un cos rectangular afegit a la façana de migdia a finals del segle xix, es desenvolupa en planta baixa, pis i terrassa superior. Les obertures tenen forma d'arc de mig punt suportades per pilars dòrics. Els forats de la planta estan tapats amb totxana i les baranes del pis i terrassa són calades.
Destaca una finestra emmarcada amb carreus. Les pedres superiors de la brancals s'apropen en voladís a manera d'impostes i a sobre d'elles hi descansa la llinda de pedra d'una sola peça amb ornamentació de reminiscències gòtiques. A l'ampit hi ha dos carreus que donen suport a un trencaaigües motllurat, també de pedra.
A la llinda de pedra d'una petita porta lateral es pot llegir: "JOSEP BARCELÓ, 1866".

## Referències

* 1 2 3 «Can Clavaguera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Can Tallada (Bordils)

Can Tallada és un edifici residencial a Bordils (el Gironès) de planta rectangular, desenvolupat en planta baixa, dos pisos i coberta de teula a dues vessants. Les obertures de la façana de llevant de la planta baixa estan emmarcades per carreus i guardapols de pedra. Les façanes són arrebossades, imitant a la façana principal l'especejament de la pedra i acabades amb cornisa sobre mènsules decoratives.
A la façana de ponent apareix una gran galeria desenvolupada en dues plantes i terrassa superior. Les obertures tenen forma d'arc de mig punt i les baranes són calades en el primer pis i la terrassa. Els forats de la planta baixa estan tancats amb fusteria i vidre. És de destacar en el pati de llevant un molí de vent de ferro col·locat sobre un construcció d'estil neo-àrab que li fa de basament.

## Referències

* 1 2 «Can Tallada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Can Prim (Bordils)

Can Prim és una masia de Bordils (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular amb planta baixa i dues plantes pis. Les últimes reformes efectuades el 1803, li haurien donat l'actual forma amb quatre crugies paral·leles iguals perpendiculars a la façana principal, i una cinquena més curta. L'accés es produeix per una portalada amb arc rebaixat situada en una de les crugies centrals. L'escala principal és de pedra amb barana de ferro.
Totes les sales del primer pis corresponent a la part més antiga del mas, present interessants pintures decoratives que ocupen sostres i parets. En concret serien la sala gran i tres cambres amb alcova directament connectades a ella. Inicialment el mas hauria ocupat únicament aquesta zona corresponent a la part posterior de les tres crugies situades més a l'esquerra. Les parets són maçoneria, amb carreus a les cantonades i obertures. La planta baixa i la planta pis són cobertes amb volta de rajola. La coberta és de teula. En algunes estançes de can Prim podem veure pintures del segle xviii.

## Història

L'ampliació s'hauria efectuat per l'actual façana principal i la banda dreta del mas, amb una arcada i volta de canó en planta baixa que deixa pas per anar a la part posterior de la finca. Es conserva gran part del mobiliari, així com una important biblioteca formada per llibres i documents compresos entre els segles XIV i XIX. Històricament la família Prim ha estat una família de notaris molt coneguda. Les pintures de la sala i cambres per aquella jerarquia en els seves visites. Hi ha dos retaules del segle xvi de l'escola flamenca.

## Referències

* 1 2 3 «Can Prim». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Romana Zamenhof

Romana Zamenhof (Varsòvia, Polònia, 20 de juliol de 1904 - París, França, 1975) va ser una farmacèutica d'origen jueu i neboda de Ludwik Lejzer Zamenhof, creador de l'esperanto.

## Vida

Va néixer a la família formada per Helena i Feliks Zamenhof. Va tenir un germà més gran, Julian (1903-1964) i una germana menor, Maria (1908-1994).
Tot i que mai va ser activa al moviment esperantista, parlava la llengua amb fluïdesa.
Durant la Segona Guerra Mundial va ser confinada al gueto de Varsòvia, on treballava a una botiga. El 30 de novembre de 1942 va ser rescatada gràcies a l'ajuda de la família Pędowski. Durant un temps va romandre a un apartament a Żoliborz i més tard es va amagar a prop de Varsòvia, on va viure fins al final de la guerra.
Amb l'arribada de la pau va tornar a viure a Varsòvia durant poc temps i aviat va emigrar a França. Allà es va instal·lar a París, ciutat on va viure fins a la seva mort a causa d'una aturada cardíaca.

## Referències

* 1 2 Iwaszkiewicz, Joanna. Wtedy kwitły forsycje: pamięci dzieci--ofiar Holocastu (en polonès). Bis, 2002. ISBN 978-83-88461-65-1.
# Vladimir de la Cruz de Lemos

Vladimir de la Cruz de Lemos (San José, 17 de juliol de 1946) és un polític, historiador i professor universitari costa-riqueny. Va ser el candidat presidencial del partit d'esquerres Fuerza Democratica en tres ocasions (1998, 2002 i 2006).

## Biografia

Vladimir de la Cruz és un membre fundador de Fuerza Democratica i el seu secretari general, i un ferm opositor al Tractat de Lliure Comerç amb els Estats Units. El 2008 va ser nomenat ambaixador de Costa Rica a Veneçuela, fet que va generar fortes crítiques per part de l'esquerra política que va considerar una traïció que treballés per al govern del seu adversari ideològic Óscar Arias.
També va ser nomenat membre de la Junta de Notables convocada per la presidenta Laura Chinchilla per a fer suggeriments de reforma de l'estat.

## Referències

* ↑ https://semanariouniversidad.com/pais/politico-historiador-y-profesor-universitario-en-ucr-y-una/
* ↑ https://web.archive.org/web/20080925022019/http://www.elpais.co.cr/OPINION/0908623.html
* ↑ «Copia archivada». Arxivat de l'original el 2 de octubre de 2013. [Consulta: 29 novembre 2012].
* ↑ «Copia archivada». Arxivat de l'original el 22 de mayo de 2017. [Consulta: 15 maig 2013].
* ↑ «Copia archivada». Arxivat de l'original el 4 de marzo de 2016. [Consulta: 15 maig 2013].
* ↑ Cruz, Neri La. «El sigiloso salto de Vladimir Villegas» (en castellà), 05-04-2011. [Consulta: 4 març 2024].
* ↑ «Copia archivada». Arxivat de l'original el 4 de octubre de 2013. [Consulta: 15 maig 2013].
# Vampyressa elisabethae

Vampyressa elisabethae és una espècie de ratpenat de la família dels fil·lostòmids. És endèmic de la província panamenya de Bocas del Toro. És un ratpenat de petites dimensions, amb una llargada total de 53-58 mm, els avantbraços de 36,2-37,8 mm, els peus de 9,3-10,9 mm i les orelles de 16 mm. Com que fou descoberta fa poc, encara no se n'ha avaluat l'estat de conservació.

## Referències

* ↑ Tavares, V.; Gardner, A. L.; Ramírez-Chaves, H. E.; Velazco, P. M. 2014. «Systematics of Vampyressa melissa Thomas, 1926 (Chiroptera: Phyllostomidae), with descriptions of two new species of Vampyressa». American Museum Novitates, 3.813: 1-27
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Mubarak Khoja

Mubarak Khoja fou kan de l'Horda Oriental (Horda Blava a les fonts turcomongoles i russes i Horda Blanca a les fonts perses) coneguda com a ulus d'Orda. Va succeir al seu germà Ibisan Khan el 1320 i tenia el suport del kan de l'Horda d'Or, Uzbeg Khan perquè era musulmà.
Se suposa que no va complir amb les expectatives d'Uzbeg, el qual va enviar el seu fill Tinibeg per enderrocar-lo vers el 1344. Tinibeg va posar al tron al nebot de Mubarak, de nom Chimtai (Tjimtai). No és clar si Mubarak Khoja va viure encara uns anys després del seu enderrocament o va morir el 1344 sent enterrat a Sighnak. Es va trobar una moneda seva a Ekaterinoslav, que fou la primera moneda de la seva Horda, en què es titula "El Just Sultà Mubarak Khoja el regant del que la vulgui Déu allargar" i fou encunyada a Sighnak el 1329 o 1338/1339 (729 o 739 de l'hègira).
Mubarak Khoja Casa de Borjigin (Боржигин) (1206-1635) :
| Precedit per: Ilbasan Khan | Khan de l'Horda Blava 1320-1344 | Succeït per: Tjimtai |

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.