OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rich Peppiatt

Rich Peppiatt és un escriptor i director de cinema anglès. És conegut per les pel·lícules Kneecap i One Rogue Reporter.
Després de graduar-se a la Universitat de Warwick, Peppiatt va treballar com a periodista en diversos diaris. Va guanyar notorietat el 2011, quan la seva carta de renúncia al propietari del Daily Star Richard Desmond, acusant el diari d'islamofòbia i periodisme poc ètic, es va filtrar a The Guardian. Es va convertir en un destacat crític del periodisme de tabloide, aportant proves a la investigació Leveson sobre l'ètica de premsa.
Peppiatt va convertir les seves experiències com a periodista i les seves conseqüències de la seva renúncia en un espectacle de monòleg còmic anomenat One Rogue Reporter, que es va estrenar el 2012 al Festival Fringe, un festival alternatiu que es celebra durant el Festival d'Edimburg. Després del Fringe, l'espectacle va recórrer el Regne Unit, acabant amb una actuació al Teatre Soho de Londres. L'espectacle es va transformar posteriorment en el documental One Rogue Reporter, protagonitzat per Hugh Grant, Steve Coogan i John Bishop, que es va estrenar al Sheffield DocFest el 2014 i va ser nominat a la millor pel·lícula independent als National Film Awards del Regne Unit.
El 2024 Peppiatt va escriure i dirigir la pel·lícula Kneecap, que narra l'ascens del trio de hip-hop de Belfast Kneecap. La pel·lícula està protagonitzada pels propis membres de la banda, així com d'altres actors com Michael Fassbender. La idea d'una pel·lícula va ser concebuda per primera vegada el 2019 quan Peppiatt va veure el grup actuar a Belfast. La pel·lícula es va estrenar al 2024 Festival de Sundance, guanyant el premi NEXT Audience. Kneecap també va ser seleccionada com a candidata irlandesa per optar a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa.

## Referències

* 1 2 «“They stood as this energetic, loud, controversial force” — Rich Peppiatt Talks Kneecap». Filmhounds, 30-11-2011. [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ «Richard Peppiatt's letter to Daily Star proprietor Richard Desmond». The Guardian, 04-11-2011. [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ «The Leveson inquiry: what we've learned so far». The Guardian, 30-11-2011. [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ «Richard Peppiatt: One Rogue Reporter, Soho Theatre, W1 - review». The London Standard, 03-11-2012. [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ «Kneecap, la banda de hip-hop nord-irlandesa que expulsarà els anglesos de l'illa cantant en gaèlic». El Nacional, 24-08-2024. [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ «IFTA Announces Kneecap As Ireland's Entry For Oscars». IFTA. [Consulta: 5 gener 2025].
# Cal Barnola

Cal Barnola és un edifici de Guissona (Segarra) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici modernista de tres plantes, realitzat amb grans carreus de pedra.
A la planta baixa trobem dues portes rectangulars amb unes grans motllures de pedra i una finestra rectangular que segueix el mateix esquema que les portes. La porta central és més gran i funciona com a porta d'accés a un comerç, mentre que l'altra s'utilitza per accedir a la zona d'habitatge de l'edifici i presenta una inscripció a la llinda amb la data de "1912". El parament d'aquest primer cos de façana presenta uns grans carreus de pedra amb unes incisions en forma de creu.
El segon pis està format per un balcó corregut que ocupa la totalitat de la façana, al qual s'accedeix per mitjà de tres portes balconeres decorades amb una gran motllura de pedra, resolta amb una mena frontó ondulat.
El tercer pis és igual que l'anterior amb l'excepció que hi ha un balcó per cada porta de balconada. El parament del segon i el tercer pis està dividits per una línia d'imposta de pedra llisa, però segueix una mateixa tècnica de carreus regulars que formen un encoixinat.
L'edifici està coronat per un terrat amb balustre d'obra, sustentat per una galeria d'arcuacions purament decorativa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Barnola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2018].
# Sant Felip Neri de Guissona

Sant Felip Neri de Guissona és una església de Guissona (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Al dia d'avui gairebé no queda res del que havia estat l'antiga capella dedicada a Sant Felip Neri. Aquest edifici es troba adossat al mur meridional de la parròquia de Santa Maria de Guissona i estava construït en un terreny que pertanyia a l'hort particular de la casa dels Canonges. Només se'n conserva restes dels murs, dels balcons del primer pis i la portada amb arc de mig punt adovellat i una mènsula a la clau, damunt de la qual s'obre una rosassa.
El material utilitzat en la construcció d'aquesta capella és la pedra tallada en grans carreus molt ben escairats, que forma un encoixinat que dona moviment a la façana.

## Història

L'any 1663 els canonges Joan i Ignasi Pérez van aconseguir un permís del bisbe d'Urgell per construir aquesta capella. També tenim constància que el 7 de juny de 1668 van consagrar-la amb una missa cantada.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Felip Neri de Guissona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2018].

## Enllaços externs

* «Sant Felip Neri de Guissona». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Magatzems de Muller

Els Magatzems de Muller és un conjunt d'edificis de Tarragona protegits com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El conjunt d'edificis que integra els actuals magatzems del Grupo Tainco cal destacar les construccions contigües al carrer de Jaume I. El 1876 Magí Tomàs delineà el projecte d'un magatzem per a l'industrial de Tarragona Lluís de Muller Sonnenschein, tot i que el 1883 decidí ampliar les instal·lacions i cerclar el solar fins al carrer de Smith.
L'edifici dissenyat per Magí Tomàs l'ample definitiu del carrer de Jaume I. Es tractava d'una zona eminentment comercial on proliferaren un gran nombre d'edificis industrials. En l'actualitat s'han enderrocat quasi tots ells i aquest local és un bon vestigi de la memòria històrica.
L'edifici consta de baix amb coberta a dues aigües. Està construït amb carreus perfectament escairats. Els buits estan perfectament definits gràcies a la col·locació dels carreus en sortint. La zona dels vanos s'han elaborat petits incisos a la pedra per a perfilar decoracions d'un marcat caràcter historicista. Les mateixes solucions ornamentals s'aprecia encara en alguns elements de fusteria original. L'ordre de la façana al carrer de Torres Jordi és de dues finestres i una porta igual que al carrer de Jaume I. No es tracta d'un edifici simètric a ambdues façanes, ja que la proporció dels vanos és diferent. L'entrada dona a Jaume I. La qualitat del conjunt s'aprecia en la cura exquisida en el tractament de la pedra escairada i en els elements ornamentals. Aquest local és un model de nau industrial elaborat per l'arquitecte Magí Tomás.
El local de l'altre cantonada és una bona mostra de l'aplicació de les ordenances que obligaven a mantenir un ritme regular dels buits de les façanes, a més era molt normal per raons d'impostos sol·licitar primer la construcció de la tanca i després el cobriment del solar. Cal precisar a més que alguns oficis s'executaven a l'aire lliure (indústria botera).L'edifici consta de baix i coberta a dues aigües. Està alçat amb pedra a les cantonades i als vanos. A la resta s'optà pel paredat. Mancada de qualsevol element decoratiu. El ritme és regular dels buits en l'actualitat quasi tots ells tapiats.
Destaca el volum del conjunt amb una clara simetria amb l'altra edificació de Magí Tomás dissenyada el 1876.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Magatzems de Muller». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2018].
# Santuari de Loreto

El Santuari de Loreto o del Llorito és una església i santuari dedicat a la Verge de Loreto i situat a la zona del Llorito de Tarragona, protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Ermita i campanar/far situada, com és habitual en aquesta mena d'edificis, en un turonet conegut com la Muntanya de les Morisques de la partida el Llorito. El projecte es concep sota la premissa que, essent aquesta verge la patrona de l'aviació, s'edifica un lloc de culte i un campanar exempt que, a banda de contenir les campanes per congregar fidels, pogués servir de fita per als vols nocturns. Les dimensions de l'ermita d'una nau única, formada per una volta correguda suportada per arcs parabòlics, són de 24 m de llargada per 14 m d'amplada. La coberta és un forjat recobert per ceràmica tipus «gresite» i làmines d'alumini asfàltic, combinació que provoca, en funció del sol, una gran gamma de reflexos. A la part exterior, a banda i banda, es construeixen uns bancs d'obra correguts aaixopluc d'un porxo. Els paraments verticals sota la coberta són d'obra vista, i entre els espais que formen els nervis de suport s'obren unes finestres en forma també d'arcs parabòlics. A la façana principal, una porta de vidre ocupa pràcticament tota l'amplada, constituïda per diverses fulles, les dues centrals formant la porta d'accés, i separades per columnes que suporten un llindar de formigó sobre el qual descansa la paret de tancament i un gran vitrall central rectangular format per tres cossos que arriba fins a la cornisa, la qual el protegeix. A la façana posterior sobresurt un absis semicircular cobert per una semicúpula. Quant al campanar, d'uns 26 m d'alçada, té planta de creu grega i va adquirint amplada a mesura que adquireix alçada. Està construïda amb carreus de pedra d'Alcover fins a l'alçada del lloc on s'emplacen les campanes i els focus d'il·luminació.

## Referències

* ↑ «Santuario de Loreto, no Llorito». Diari de Tarragona, 26-07-2018 [Consulta: 26 juliol 2018].
* ↑ «Santuari del Llorito». Ajuntament de Tarragona. [Consulta: 24 agost 2020].
* 1 2 3 «Santuari de Nostra Senyora del Loreto». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 juliol 2018].
# Can Rabassa (Santa Coloma de Farners)

Can Rabassa és una masia de Santa Coloma de Farners (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de tres plantes amb vessants a laterals. Les obertures de la casa són quadrangulars amb llinda monolítica, entre les quals destaca una finestra cantonera a la banda esquerra situada a la segona planta. Algunes de les obertures, com és el cas de la finestra de la planta baixa, a la façana, estan envoltades per rajols, formant un arc rebaixat. A la planta baixa hi ha dues portes d'accés, rectangulars amb llinda monolítica, una d'elles amb la inscripció de 1720, i sobre la porta principal, una espitllera de defensa. Es pot veure també, una placa que indica el número de la casa, és el 14. Destaquen al segon pis, i a la façana, tres finestres d'arc de mig punt. A la dreta hi ha un rellotge de sol. El parament dels murs és sense arrebossar, de pedra vista, i als cantons hi ha fileres de carreus ben tallats.
Es tracta d'una masia d'estructura complexa a causa de reformes i ampliacions, sobretot a la planta superior i la banda esquerra de la casa on s'hi han adossat nombroses dependències posteriorment.

## Referències

* 1 2 «Can Rabassa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 juny 2018].
# Refugi del Molí

El Refugi del Molí és una obra d'Arnes (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edificació a la sortida del poble, amb planta baixa i pis, construïda amb pedra seca i carreus a les cantonades. Les llindes són de fusta a les finestres i arc rebaixat de pedra a la porta. Coberta a dues aigües de teula àrab amb un porxo també cobert amb aquest tipus de teulat, que cobreix l'accés.
La utilització original era de molí d'oli, però actualment és de propietat municipal i acull una exposició permanent d'estris agrícoles i maquinària del molí tradicional que ja no s'empren actualment.

## Referències

* 1 2 «Refugi del Molí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 agost 2018].
# Ca la Botiguera

Ca la Botiguera és una casa senyorial gòtica de Caseres (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa senyorial de tres plantes amb façana totalment realitzada amb carreus. Portalada amb arc de mig punt dovellat, avui parcialment cegada. Als dos pisos superiors hi ha dos finestres per planta, una de les de la segona planta desalineada. Són molt interessants les de la primera planta amb ampits i brancals motllurats, molt goticitzants. El ràfec és petit i fet amb lloses de pedra i la coberta és de poca pendent, com la major part de les cases de Caseres, i de teula àrab.
És l'edificació d'habitació més interessant de Caseres; la major part d'edificis d'aquesta època (segle XVII-XVIII) han estat molt adulterats i tan sols es conserven algunes portes dovellades.

## Referències

* 1 2 «Ca la Botiguera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Ca la Botiguera». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Rentadors-font

Els rentadors-font són uns safareigs de Vilalba dels Arcs (Terra Alta) inclosos a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Els rentadors estan situats als afores de la vila. Estan delimitats per un llarg mur de carreus en angle recte, motllurat a la seva part superior. A l'angle hi ha el cos del sortidor principal i l'escut de la vila, on es veu dues torres i un estel de sis puntes, sota un arc de mig punt adovellat. Una canalització de carreus distribuïa l'aigua a dos rentadors que tenen forma rectangular i unes lloses de pedra amb pendent.

## Referències

* ↑ «Rentadors-font». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 agost 2018].
# Arcs del carrer de la Trinitat

Els Arcs del carrer de la Trinitat és una obra del Pla de Santa Maria (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Conjunt de quatre arcs que comuniquen el carrer Trinitat amb el carrer Major. Són de mig punt i sostenen un edifici d'habitació. Els arcs tenen una llum de menys de dos metres, formats per grans carreus de pedra. Els panys de paret entre els arcs són de maçoneria, material emprat en la construcció de l'antiga muralla, de la qual formaven part. El sostre és pla amb embigat de fusta.
Aquest conjunt d'arcs obra un passatge de sortida del recinte més antic cap als ravals nous. És l'exemple més ben conservat d'aquest tipus de creixement urbà fet a base de perforacions a la muralla, que posteriorment desapareixeria sota les cases.

## Referències

* 1 2 «Arcs del carrer de la Trinitat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Arcs del carrer de la Trinitat». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Torre del Perelló

La Torre del Perelló és una obra d'Aiguamúrcia (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Torre de planta quadrangular, de 4,56 x 4,7 metres exteriorment. Conserva tota la seva alçada, amb les parets de carreus irregulars i morter i algunes petites obertures. La coberta, d'una sola vessant, ha desaparegut. La torre es troba adossada a un màs també abandonat.

## Història

Apareix citada en el testament d'Elisenda de Fenollar de l'any 1247.

## Referències

* 1 2 «Torre del Perelló». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 agost 2018].
# Cal Bessó (els Guiamets)

Cal Bessó és una casa dels Guiamets (Priorat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta aproximadament rectangular, bastit de maçoneria arrebossada, imitant carreus pintats a la façana, de planta baixa, pis i golfes. La coberta té un terrat i una teulada. A la façana s'obren dues portes i una finestra, quatre balcons amb la barana a nivell de la façana al pis i vuit finestres d'arc de mig punt desigualment repartides a les golfes. La façana és rematada per una barana amb gerros de ceràmica i un escut de Catalunya al centre.

## Història

Edifici reformat l'any 1911 quan se li afegí una nova façana al gust de l'època, conservant però, elements de l'antiga casa, com el ràfec de la teulada. Amb posterioritat s'amplià la porta esquerra que obre el pas al garatge.

## Referències

* 1 2 «Cal Bessó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Cal Bessó». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Mina de Ferro de Llorts

La mina de ferro de Llorts és una mina de ferro que es troba a Llorts (Ordino) i que, juntament amb les mines de Sedornet i els meners de Ransol, alimentava les fargues de la parròquia d'Ordino. L'obaga de Llorts va ser una de les zones d'extracció de mineral de ferro per a les fargues al segle xvii i, posteriorment, durant la primera meitat del segle xix. En aquesta mina ha estat descrita la pirita.

## Referències

* ↑ «Llorts Mine, Llorts, Andorra» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 abril 2016].
* ↑ «Mina de Ferro de Llorts - Andorra» (en castellà). Mineralcat. [Consulta: 17 abril 2016].
* ↑ «Les mines de Llorts #1782». Mineratlas. [Consulta: 17 abril 2016].
# Vil·la Esperança (Santa Coloma de Gramenet)

La Vil·la Esperança, o Torre de les Àligues, és una obra eclèctica de Santa Coloma de Gramenet (Barcelonès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un habitatge unifamiliar de planta i pis. L'edifici es compon de diferents cossos de diferents alçades relacionats entre si. Les façanes presenten elements noucentistes i historicistes de reminiscència medieval com merlets al terrat o finestres amb arc apuntat. Les parets estan arrebossades imitant carreus i les fusteries són les originals. Presenta gran diversitat tipològica d'obertures, de finestres d'arc apuntat a la torre, fins a balconeres a la planta pis. Destaca la balustrada de la coberta baixa que hi ha a la planta pis, les reixes que protegeixen les obertures i la tanca formada per pilars i reixes de ferro forjat, com a elements ornamentals.

## Referències

* ↑ «Vil·la Esperança». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2018].
# Carrer de Sant Joan (Monistrol de Montserrat)

El Carrer de Sant Joan és una obra amb elements gòtics de Monistrol de Montserrat (Bages) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Carrer d'origen medieval molt estret i amb habitatges de molta alçada, la qual cosa produeix una falta de llum i humitat. Les cases s'obren al carrer mitjançant grans portals d'arc de mig punt adovellats.
El carrer comunica amb la Plaça del Bo-Bo, obrint-se en la unió un petit portal de mig punt amb volta de canó. Al costat de ponent es troba el segurament havia estat una de les torres que reforçaven el portal d'entrada a aquest sector; aquesta torre manté l'aparell de carreus regulars col·locats a trencajunts amb finestrals gòtics.

## Història

El carrer de Sant Joan és un dels més vells de Monistrol. Comunica la Plaça de la Gran Font amb la Plaça Bo-Bo. Deuria formar-se durant la baixa Edat Mitjana quan el creixement de Monistrol és més evident sota el patrocini i la protecció del monestir de Montserrat.
En aquest carrer cal destacar-ne alguns edificis perquè presenten elements importants: Cal Jordi Bonqué (Sant Joan, 9), Casal (C/Sant Joan, 3)i Sr.Perez Porcerisses (Sant Joan).

## Referències

* 1 2 3 4 «Carrer de Sant Joan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2018].
# Casa del Sometent

La Casa del Sometent és una obra de Palafrugell (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa de planta baixa i dues plantes pis, consta de dues crugies i tres façanes.
A la planta baixa hi ha portes emmarcades amb pedra ben tallada com les finestres dels dos pisos que tenen els ampits motllurats. A la façana del carrer Giralt i Subirós, al segon pis, hi ha una finestra amb arc conopial decorada amb arabesc calat gòtico-renaixentista que està tapiada al costat n'hi ha un altre d'arc conopial simple. Els baixos estan coberts per voltes i els pisos tenen bigues.
La construcció és de pedra desbastada lligada amb morter, a les cantonades hi ha carreus. En els murs es veu diferencies en l'aparell constructiu que indiquen ampliacions i refeccions d'èpoques diferents.
La façana principal dona al carrer de la plaça de l'Església. Antigament estava coronada per un rellotge de sol que tenia un cap humà de terracuita per la boca del qual sorgia la broca.
Al llarg del carrer de Giralt i Subirós, dins de la mateixa parcel·la d'aquesta casa, hi ha un seguit de construccions dels segles xviii i xix amb portes i finestres amb emmarcaments de pedra.
Aquesta casa havia servit de caserna del sometent local durant el segle xix.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Casa del Sometent». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Cal Provençal

Cal Provençal és una masia de Santa Cristina d'Aro (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia d'un sol cos i originàriament de tipus basilical, amb tres crugies paral·leles de la qual la central era la més alta. Una de les crugies l'ha perdut, quedant reduïda a un terç de la seva capacitat. La teulada, a doble vessant, és distribuïda en nivells diferents i el carener és disposat perpendicular a la façana principal. El portal principal és adovellat d'arc de mig punt i es troba força ben conservat. Les finestres són allindades i amb ampits de pedra, fora de les superiors del cos central, d'arcs rebaixats sostinguts per un pilar quadrangular. Els murs són fets de maçoneria i reforçats als angles per carreus grossos ben tallats.
Durant molt de temps es va trobar abandonada, però fa uns anys va ser restaurada per a tornar a ser usada com a habitatge.

## Referències

* 1 2 «Cal Provençal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2018].
# Casa al carrer Sant Miquel, 2 (Batea)

La Casa al carrer Sant Miquel, 2 és una obra de Batea (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Exemplar típic d'habitatge popular sobre construcció medieval. Les finestres, originalment amb llinda de pedra que de vegades duia una petita arcuació dibuixada, han donat pas als balcons i les obertures desordenades i les portes són de nova factura, essent la d'entrada ogival amb una "sortida de cavallers" al seu costat. És una construcció feta amb carreus i pedra menys treballada, de tres pisos i part de golfa amb grans obertures. La coberta està feta amb teula àrab.

## Història

Les "sortides de cavallers" són portes petites que se situen a la vora d'altres més grans, en aquest cas amb arc apuntat ambdues, i que estan aixecades del terra per facilitar la pujada als cavalls des de l'interior de l'edifici.

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer Sant Miquel, 2». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 octubre 2018].