OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santa Eugènia d'Agullana

Santa Eugènia d'Agullana és una església del municipi d'Agullana inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'ermita de Santa Eugènia és un edifici situat en direcció al coll del Portell. És un edifici d'una sola nau, capçalera rectangular i amb un frontó afegit al lateral nord, en època posterior a la resta de l'edificació. Al frontis hi ha una portalada, en arc de punt rodó amb un guardapols que el ressegueix. És de pedra granítica. Hi ha també un campanar de cadireta, d'una sola obertura, d'època molt posterior. A l'interior de la nau hi ha un cor al damunt de l'entrada i coberta amb volta de quatre trams. La capçalera és totalment arrebossada. L'aparell és heterogeni on predominen els còdols, amb carreus més o menys treballats en els escaires.

## Història

Fou construïda entre 1630 i 1644 i ampliada entre 1668-1676. Encara que més modernament seria restaurada.

## Referències

* 1 2 «Santa Eugènia d'Agullana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 novembre 2013].
# Sant Vicenç de Canet d'Adri

Sant Vicenç de Canet d'Adri és una església romànica de Canet d'Adri (Gironès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Sant Vicenç centra el grup de cases disperses del nucli de Canet d'Adri. És una església d'origen romànic estructurada interiorment en tres naus, separades per grans arcades, absis i absidioles amb arcuacions i bandes llombardes a l'exterior. La nau es cobreix amb volta de canó sostinguda per arcs torals, la central és força més alta que les laterals que presenten volta de perfil semicircular. Les parets portants són de maçoneria, arrebossada a les façanes imitant l'especejament de la pedra. Queden a la vista els carreus de les cantonades i les obertures. La coberta és de teula àrab a dues vessants. El campanar és de planta quadrada i es troba al centre de la nau, és de construcció posterior, com la portalada renaixentista que presenta la façana principal, amb els arrencaments del guardapols esculturats amb figures humanes i animals. A la banda esquerra de la façana principal hi ha adossada una torre de planta quadrada i coberta de teula a quatre vessants. A la part posterior de l'església hi ha adossat l'edifici de la rectoria.

## Història

La primera notícia documental data de l'any 822, en què el bisbe de Girona Teuter en feu donació a la canònica. L'església és d'origen romànic, del segle xi. Al segle xvi va patir importants reformes. Es va construir el campanar damunt la nau i la nova portalada (1560). La torre de planta quadrada de l'esquerra de la façana és de la mateixa època (1597). Davant la façana principal hi ha un jardí amb dos xiprers i el petit cementiri. La reixa d'entrada al pati és de l'any 1904.

## Referències

* ↑ Romànic Obert. «Sant Vicenç de Canet d'Adri». Romànic Obert. Arxivat de l'original el 21 de febrer 2014. [Consulta: 7 febrer 2014].
* 1 2 3 4 «Sant Vicenç de Canet d'Adri». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2016].
# Sant Julià i Santa Basilissa de Corts

Sant Julià i Santa Basilissa de Corts és l'església parroquial del poble de Corts, al municipi de Cornellà del Terri (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església de Sant Julià i Santa Basilissa és situada en un petit promontori centrant el veïnat de Corts. El temple que originalment era d'una nau amb absis semicircular, va ser engrandit amb una nova nau al costat de tramuntana en època gòtica. La nau romànica s'estreny vers la capçalera i és coberta amb volta de canó lleugerament apuntada. La nau lateral de dos trams és coberta amb dues voltes de creueria. Els murs són de carreus i a partir d'una certa alçada són acabades amb maçoneria. Aquest canvi de sistema constructiu ve remarcat per una línia d'imposta que apareix a la façana lateral. El campanar de torre té dos nivells d'obertures a cada cara i coberta de quatre vents.
La porta d'accés és romànica consta de dos arcs adovellats en degradació. L'arcada exterior arrenca d'unes mènsules que descansen sobre columnes amb capitells decorats amb un rostre humà, figures animals i motius vegetals. La base de la columna de l'esquerra consta solament de plint i tor. L'altre té una base formada pel plint quadrat, tres tors circulars i una escòcia sota el tor superior. L'ornamentació de les dovelles de l'arc interior presenta medallons amb roses, creus i animals simbòlics. De les quinze dovelles que componen l'arc exterior nou són esculturades, representant figures d'animals diversos i fulles. És destacable la setena dovella, que té toscament esculpit un Crist en majestat clavat a la creu amb quatre claus. Als angles del requadre apareixen el sol i la lluna. La novena dovella presenta un bust humà alat.
És interessant la decoració de la porta de fusta amb ferramenta en espiral i el forrellat de ferro forjat en forma de serp, decoració molt pròpia del romànic.

## Història

L'església és situada en el veïnat del Puig de Sant Julià. No hi ha documentació gaire abundant però se sap que a la segona meitat del segle x hi havia una església dedicada a Sant Julià, que l'any 1102 se'n construí una de nova i que en bona part coincideix amb l'estructura de l'edifici actual.
L'any 1019 l'església de Sant Julià i Santa Basilissa de Corts fou cedida pel Comte Berenguer Ramon I a la canònica de Girona. Aquesta església existia almenys des del segle anterior. Va ser construïda després de la invasió hongaresa dels anys 924-930. L'any 1102 el bisbe de Girona Bernat Umbert donà llicència per a construir l'església de Sant Julià i Santa Basilissa amb el cementiri. L'any 1143 hi va haver una nova dotació de la canònica de Girona i també va ser cedida la parròquia de Corts.

## Referències

* ↑ «Bisbat de Girona: parròquia de Sant Julià i Santa Basilissa». [Consulta: 5 febrer 2020].
* 1 2 3 4 5 «Església parroquial de Sant Julià de Corts». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Santa Cecília de les Serres

Santa Cecília de les Serres és l'església parroquial del poble de les Serres, al municipi de Sant Martí de Llémena (Gironès). És d'estil romànic, molt modificat al segle xviii. Esmentada per primer cop el 1019, antigament és documentada com a Santa Cecília de Càrcer (de Carcar i de Carcere, 1362). Té una sola nau acabada en un absis semicircular, la part baixa del qual encara conserva part de la construcció romànica. La porta, oberta a la façana nord, està precedida per un porxo amb una gran arcada adovellada. El campanar és de torre de planta quadrada amb dues obertures d'arc de mig punt a cada cara i està construït sobre la façana de ponent.
Apareix esmentada l'any 1019 i a l'any 1362. A l'any 1395 tenia 10 focs, dels quals 7 eren de l'església. L'església parroquial actual està construïda l'any 1774, aprofitant estructures de la construcció romànica. Es visible sobretot a la part baixa de l'absis semicircular, on es conserven cinc filades de petits carreus d'un edifici del segle xi o principis del XII.
Dedicada a Santa Cecília de Roma. Per això, al voltant del 22 de novembre s'hi celebra un popular aplec.

## Referències

* ↑ «Santa Cecília de les Serres». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ El topònim càrcer és relativament freqüent a Catalunya derivant de l'arrel /ker/, la seva repetició indica dos cims propers entre ells
* ↑ Santa Cecília de les Serres al web "artmedieval.net"
* ↑ Santa Cecília de les Serres al web "valldellemena.cat"
* 1 2 «Santa Cecília de les Serres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2017].
* ↑ «Goigs a santa Cecília de les Serres». [Consulta: 2017].
<link rel="mw:PageProp/Category" href="./Categoria:Patrimoni_monumental_del_Gironès"/>
# Maigmó

El Maigmó és una muntanya de 1.296 m d'altitud que dóna nom a un massís, la serra del Maigmó, entre les comarques de l'Alacantí, el Vinalopó Mitjà i l'Alcoià. Abasta una superfície de ben bé 1.280 hectàrees.
El Maigmó fa de frontera entre la Foia de Castalla i el Camp d'Alacant i presideix majestuosament el paisatge d'aquestes comarques amb la seua imponent figura. Al característic cim, de forma cònica, convergeixen els termes municipals de Tibi, Castalla (l'Alcoià), Agost (l'Alacantí) i Petrer (el Vinalopó Mitjà).
A l'oest, a escassos 600 metres de distància en línia recta, trobem el Maigmonet, un cim secundari de que arriba als 1.188 metres d'altura. Ambdós cims formen un sinclinal penjat de materials calcaris dolomítics i margosos. La timba meridional és anomenada el balcó d’Alacant.
Les altures es prolonguen cap al nord-oest seguint l'alineació subbètica de la serra del Maigmó que enllacen amb altres serres que conformen el massís (serra del Carrascalet, del Flare, de Castalla, de l'Arguenya, el Cavall o la serra del Sit). Tot aquest conjunt muntanyós està protegit sota la figura del Paisatge Protegit de la Serra del Maigmó i Serra del Sit.

## Referències

* ↑ «Serra del Maigmó i Serra del Sit». Conselleria d'Agricultura, Desenvolupament Rural, Emergència Climàtica i Transició Ecològica de la Generalitat Valenciana. [Consulta: 22 abril 2023].
* ↑ Álvarez Landete, I. (coord.). Espacios Naturales. Provincia de Alicante (en castellà). Col·legi Oficial d'Arquitectes de València, 1984, p. 292. ISBN 84-500-9826-4.
* ↑ «el Maigmó | enciclopedia.cat». [Consulta: 2 gener 2025].
* ↑ «Presentació - Espacios Naturales Protegidos - Generalitat Valenciana». [Consulta: 2 gener 2025].

## Vegeu també

* Llista de muntanyes del País Valencià
* Llista d'espais naturals del País Valencià
# Molí de la Torre (Cambrils)

El molí de la Torre és un edifici de Cambrils (Baix Camp) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El molí conserva una torre de planta quadrada, mig coberta per terra en un desnivell, a l'interior d'una illa de cases delimitada per l'avinguda del Mar i el carrer Lleida, prop del barranc del Regueral. S'hi pot accedir per un carreró que separa els edificis Santa Fe i Perla del Mar. Obra de paredat en verd, amb reforços de carreus en els angles. En la part superior, escapçada, hom pot veure encara els senyals de dos arcs dovellats de mig punt. Seria necessària una bona neteja i excavació de la torre i del seu entorn immediat, per tal d'observar la disposició del molí de farina.

## Història

Ja els documents del segle xii esmenten forns i molins de pa. El 1310, Berenguer de Mont-oliva fa copiar un document donat per Bernat de Cambrils, en el qual atorgava "unum casal de molendini de cubo et alium casal molendini toxer" que posseïa al terme de Cambrils en el lloc anomenat la Volta, a un tal Bernat Rollan, "cum omnibus aquiis" que hi poguessin portar del Regueral, "et de Joncario, et de Vilagrassa, et de Castro novo et de manso de Coronis et etiam de Rivolmorum". En una llista d'emfiteutes de 1390, hom relaciona un tal Bernat Roger, que havia de pagar 5 sous per un tros de terra situat prop "Molendinum de la Torre". Un document similar, entre 1442 i 1480, esmenta el mateix tros, limitat ara per la "Cequia del Molí". El terme de Cambrils és un dels més rics amb molins de farina d'origen medieval.

## Referències

* 1 2 «Molí de la Torre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 agost 2014].
# Mas de Sentís

El Mas de Sentís (o Mas Sentís) és una masia de Cambrils (Baix Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La masia és a uns 400 metres de la Torre de l'Ermita, sota la carretera de València i entre aquesta i la via del ferrocarril. Tocant a la carretera hi ha una tanca de paredat en verd, amb els angles reforçats amb carreus de pedra (soldó). S'obre amb una gran porta, d'arc adovellat rodó, amb grans dovelles de soldó, amb el nom del mas de l'actual propietari: "Mas Sentís", i amb la part inferior es protegeix amb dues pedres roderes, una a cada banda del llindar. Més avençat hi ha el que resta de la primitiva estructura del mas, les parets del qual s'aprofiten per al jardí de la casa actual, feta més separada del tràfec. Té planta rectangular.

## Història

Antiga masia, probablement construïda el segle xviii, sota el camí ral. La construcció de la línia ferrada afectà la finca, aleshores propietat del senyor Ribas, el qual pledejà amb la companyia. Enrunada la primitiva edificació, que serveix de tanca per la part de la carretera, es construí una casa amplia i un jardí, respectant-se afortunadament les restes de l'estructura antiga.

## Referències

* 1 2 «Mas Sentís». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Mas Sentís». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Santa Maria de l'Aldea

Santa Maria de l'Aldea és una ermita de l'Aldea inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una ermita feta de petites pedres irregulars sense desbastar, després arrebossada i coberta a dues aigües. La façana principal, obra renaixentista del segle xvii, està dividida en tres cossos, el central més ample i llarg, està rematat amb un frontó triangular amb un òcul i a sobre d'aquest hi ha una creu de pedra. És una façana força austera, on els únics elements decoratius són la porta amb unes pilastres adossades flanquejant-la que sustenten un entaulament fictici i el nínxol, avui buit, que té just al damunt. Una mica més amunt trobem encara una finestra, força gran i rectangular. També a la zona dels peus, al cos dret de la façana, hi ha un campanar d'espadanya.
De l'obra fundacional, però, únicament en resta la part posterior de l'edifici, és a dir, els dos contraforts semicirculars adossats a la paret de pedra. Avui dia hi ha altres edificis adossats a l'església d'època posterior.
És destacable també una torre quadrangular, lleugerament atalussada, situada a uns pocs metres de l'església. Està feta a base de petits carreus de pedra sense desbastar i encara avui conserva els merlets i algunes espitlleres. Aquesta torre la tenim documentada ja el 1575, en un document de Felip II.

## Història

Aquesta església està dedicada a santa Maria; ja la trobem documentada el 1161. Aleshores la ciutat depenia de Tortosa, fet que canvia el 1359, quan passa a dependre de l'abat de Benifassà. Malgrat tot, el 1368, el comú de Tortosa decideix de col·laborar a les obres de l'edifici. Hem de dir, però, que el recinte no va rebre un culte fort fins al segle xvii, quan comencen els romiatges dels tortosins per demanar pluja. D'aquest mateix moment n'és la façana renaixentista. Al segle xviii fou reconstruïda i ampliada. La torre ha estat datada del segle xii i fou reconstruïda també al segle xviii.
Cal esmentar l'existència d'un mil·liari, trobat a l'interior de l'ermita, que podria ser d'època clàudia (c. 44 dC). Si això fos cert, seria la constatació de l'existència d'una ruta romana litoral, paral·lela a la Via Augusta que es dibuixava a l'interior.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Santa Maria de l'Aldea». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Santa Maria de l'Aldea». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Ediciones Primera Plana

Ediciones Primera Plana és una societat editora catalana que s'encarrega d'editar totes les publicacions del Grup Zeta.
Aquesta societat amb seu a Barcelona edita, entre d'altres, els diaris generalistes El Periódico de Catalunya, "El Periòdic d'Andorra", "El Periódico del Mediterráneo", "Ciudad de Alcoy", "La Voz de Asturias", "El Periódico de Aragón" o "El Periódico Extremadura"; els diaris esportius "Sport" o "Equipo"; i revistes com "Interviú", "Primera Línea" o "Woman".
L'any 1998 fou guardonada amb el Premi Nacional a la Projecció Social de la Llengua Catalana, concedit per la Generalitat de Catalunya, per la sortida a la llum de l'edició en català del "Periódico de Catalunya".

## Referències

* ↑ «Empresas que integran Grupo Zeta». Grupo Zeta. Arxivat de l'original el 8 d’octubre 2010. [Consulta: 6 juny 2011].
# Ca l'Oller (Sant Jaume dels Domenys)

Ca l'Oller, o Ca l'Oller dels Arquets, és un edifici del municipi de Sant Jaume dels Domenys (Baix Penedès), inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia molt restaurada que presenta una construcció dedicada a l'habitatge i una sèrie de dependències utilitzades en temps antics per a les feines del camp. L'edificació consta de tres plantes. S'hi accedeix mitjançant una escalinata. La porta és semicircular i amb dovelles de pedra. La resta de les plantes han perdut el seu caire antic, ja que han estat totalment modificades. Les cobertes són de dues vessants. Pel que fa a les dependències, cal ressaltar-ne una que data del 1848, en la qual podem veure un sostre arquitravat fet amb bigues de fusta i uns contraforts que sostenen la construcció. Existeix una altra dependència posterior, del 1921. Els materials emprats en l'edificació són carreus irregulars.

## Història

La masia és situada molt a prop de l'ermita dels Arquets. El lloc dels Arquets era antigament romà (hi havia un aqüeducte romà). Si, com diu Joaquim de Camps i Arboix, la masia catalana té els seus orígens en la vil·la romana, és fàcil esbrinar les possibles arrels de l'actual mas, tot i que això no deixa de ser una hipòtesi.
El mas pertany a la família Torres. Cal destacar la necessitat de restaurar l'edifici i de cercar pels voltants de la casa possibles restes.

## Referències

* 1 2 3 «Ca l'Oller». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Ca l'Oller». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Michael Gambier-Parry

El General major Michael Denman Gambier-Parry MC DL (21 d'agost de 1891 - 30 d'abril de 1976) va ser un oficial superior de l'exèrcit britànic que va comandar breument la 2a Divisió Blindada durant la campanya del Desert Occidental de la Segona Guerra Mundial.

## Carrera militar

Educat a l'Eton College, Gambier-Parry va ingressar al Royal Military College de Sandhurst i va ser destinat als Royal Welch Fusiliers el març de 1911. Va servir a la Primera Guerra Mundial a França (amb la Creu Militar el 1916) i a la campanya de Gallipoli i després a la campanya de Mesopotàmia.
Després de tornar a Sandhurst va assistir al Staff College de Camberley de 1923 a 1924 i es va traslladar al Royal Tank Corps el 1924. Després va servir com a oficial d'estat major a la War Office abans de convertir-se en comandant de la Brigada d'Infanteria de Malaya el 1938.
Va servir a la Segona Guerra Mundial com a cap de la missió militar britànica a Grècia el 1940, durant la guerra grecoitaliana i després com a oficial general al comandament de la 2a divisió blindada al nord d'Àfrica abans de convertir-se en presoner de guerra el 1941.
Va ser capturat pels italians a Mechili l'abril de 1941. Junt amb Philip Neame, Richard O'Connor, John Combe i George Younghusband, va ser enviat al camp de presoners PG12 de Castello de Vincigliata prop de Florència. El setembre de 1943 va fugir amb la resta d'oficials i després de diverses aventures va arribar a Roma on van obtenir santuari en un convent, fins que van arribar els aliats; es va retirar el 1944.

## Referències

* ↑ The London Gazette: no. 28475. p. 2149. 14 March 1911.
* ↑ The London Gazette: (suplement) no. 29608. p. 5573. 2 June 1916.
* 1 2 3 Smart, Nick. Biographical dictionary of British generals of the Second World War. Barnsley: Pen & Sword Military, 2005. ISBN 978-1-78346-036-6.
* ↑ «Biography of Major-General Michael Denman Gambier-Parry (1891 – 1976), Great Britain». [Consulta: 4 maig 2023].
# Castell de Palautordera

El Castell de Palautordera fou una construcció al municipi de Santa Maria de Palautordera (Vallès Oriental) declarat bé cultural d'interès nacional. La torre que resta de l'antic castell de Palautordera està adossada a l'actual església parroquial del municipi, a l'entrada del poble, i li fa de campanar. És una torre de planta circular de considerable alçada. La part superior fou sobrealçada posteriorment amb dos pisos hexagonals amb una finestra d'arc de mig punt de cada cara del cos superior. La torre està coronada amb una coberta piramidal amb merlets esglaonats. La part rodona té un parament fet amb palets de riera i la part superior és de carreus ben tallats. Hi ha escasses dades del castell de Palautordera. Les primeres referències són del 908 i el 996, en uns documents on s'esmenta la villa Vitaminea que vocant Palacio. L'any 1045 es torna a esmentar de la mateixa manera. L'actual església parroquial es va edificar sobre l'antic castell, al segle xvi, fent servir la torre de campanar.

## Referències

* ↑ BCIN: 1421-MH BIC: RI-51-0005707 IPA: 1600
* 1 2 3 «Castell de Palautordera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Can Sastret (Garriguella)

Can Sastret és un edifici del municipi de Garriguella (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situat al bell mig del nucli urbà de la població de Garriguella, a la zona d'encreuament entre els carrers de Santa Eulàlia, de l'Empordà i la plaça de l'Església.

## Descripció

És un edifici de planta més o menys rectangular, format per tres crugies adossades i distribuït en planta baixa i pis. Presenta la coberta a dues vessants de teula a la part posterior, mentre que la part davantera és bastida amb coberta plana, utilitzada com a terrassa. Totes les obertures de l'edifici són rectangulars. A la façana principal hi ha dos portals amb l'emmarcament d'obra, a la planta baixa, i al pis, dos finestrals amb el mateix emmarcament però amb guardapols decorats de guix. Tenen sortida a dos balcons exempts, amb la llosana motllurada sostinguda per mènsules decorades. A la part superior hi ha una cornisa motllurada que envolta el perímetre de l'edifici.
La façana orientada a la plaça presenta tres finestres emmarcades a la planta baixa i una terrassa balustrada, sostinguda amb grans mènsules decorades amb motius florals, al pis. Hi tenen sortida dos finestrals amb guardapols, idèntics als de la façana principal.
Ambdues façanes presenten un sòcol de pedra irregular que ressegueix tota l'extensió dels murs i la resta del parament de color blanc. La façana principal presenta motius rectangulars incisos, simulant carreus perfectament escairats. A les cantonades de la primera planta hi ha decoració a manera de carreus també.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Sastret». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].