# Capa de gel de l'Antàrtida Occidental

La Capa de gel de l'Antàrtida occidental (West Antarctic Ice Sheet o WAIS en anglès) és el segment de la capa de gel continental que cobreix l'Antàrtida occidental, la porció de l'Antàrtida al costat de les muntanyes transantàrtiques que es troba a l'Hemisferi occidental. Es classifica com una capa de gel de base marina, el que significa que el seu llit es troba molt per sota del nivell del mar i les seves vores flueixen a les plataformes de gel flotants. El WAIS està delimitat per la barrera de gel de Ross, la barrera de gel Filchner-Ronne i les glaceres de sortida que desemboquen al Mar d'Amundsen.
Com a part més petita de l'Antàrtida, WAIS també està més fortament afectat pel canvi climàtic. Hi ha hagut escalfament sobre la capa de gel des dels anys 50, i una retirada substancial de les seves glaceres costaneres des d'almenys la dècada de 1990. Les estimacions suggereixen que va afegir uns 7,6 ± 3,9 mm a l'augment del nivell del mar global entre 1992 i 2017, i ha anat perdent gel durant la dècada de 2010 a un ritme equivalent a 0,4 mil·límetres d'augment anual del nivell del mar. Tot i que algunes de les seves pèrdues es compensen amb el creixement de la capa de gel de l'Antàrtida Oriental, l'Antàrtida en el seu conjunt probablement perdrà prou gel el 2100 per afegir 11 cm al nivell del mar. A més, l'inestabilitat de la capa de gel marina pot augmentar aquesta quantitat en desenes de centímetres, especialment amb un escalfament elevat. L'aigua de fusió fresca de WAIS també contribueix a l'estratificació de l'oceà i dilueix la formació d'aigua del fons antàrtic salada, que desestabilitza la circulació de l'Oceà Austral capgirant.
A llarg termini, és probable que la capa de gel de l'Antàrtida occidental desaparegui a causa de l'escalfament que ja s'ha produït. Les proves de Paleoclima suggereixen que això ja ha passat durant el període Eemià, quan les temperatures globals eren similars a les de principis del segle XXI. Es creu que la pèrdua de la capa de gel es produiria entre 2.000 i 13.000 anys en el futur, tot i que diversos segles d'emissions elevades poden escurçar-ho a 500 anys. Es produiria 3,3 m d'augment del nivell del mar si la capa de gel es col·lapsés però deixaria enrere casquets de gel a les muntanyes. L'augment total del nivell del mar des de l'Antàrtida occidental augmenta a 4,3 m si també es fonen, però això requeriria un nivell més alt d'escalfament. El rebot isostàtic de la terra lliure de gel també pot afegir al voltant d'1 m al nivell del mar global durant altres 1.000 anys.
La preservació del WAIS pot requerir una reducció persistent de les temperatures globals fins a 1 °C per sota del nivell preindustrial, o fins a 2 °C per sota de la temperatura del 2020. Com que l'enfonsament de la capa de gel estaria precedit per la pèrdua de la Glacera Thwaites i la Glacera de l'illa Pine, alguns han proposat intervencions d'enginyeria climàtica per preservar-les. En teoria, afegir milers de gigatones de neu creada artificialment podria estabilitzar-los, però seria extraordinàriament difícil i potser no explicaria l'acceleració contínua de l'escalfament dels oceans a la zona. Altres científics suggereixen que la construcció d'obstacles als fluxos d'aigua calenta sota les glaceres podria retardar la desaparició de la capa de gel durant molts segles, però encara requeriria una de les intervencions d'enginyeria civil més grans de la història.

## Descripció

El volum total de tota la capa de gel antàrtica s'estima en 26,92 milions de km$^3$, mentre que el WAIS conté uns 2,1 milions de km$^3$ en gel que està per sobre del nivell del mar i ~1 milió de km$^3$ en el gel que hi ha a sota. El pes del gel ha fet que la roca subjacent s'enfonsi entre 0,5 i 1 quilòmetre en un procés conegut com a depressió isostàtica.
Sota la força del seu propi pes, la capa de gel es deforma i flueix lentament sobre la roca base aspra. Les crestes de gel són les zones on el moviment de la capa de gel és lent perquè es congela al llit, mentre que els corrents de gel flueixen molt més ràpid perquè hi ha aigua líquida als sediments sota ells. Aquests són els sediments marins que solien cobrir el fons de l'oceà abans que la capa de gel es congelés per sobre d'ells, o bé s'han creat a causa de l'erosió de la fricció constant del gel contra la roca base. L'aigua d'aquests sediments es manté líquida perquè l'escorça terrestre sota els corrents de gel és prima i condueix la calor de l'activitat geotèrmica, i perquè la fricció també genera calor, especialment als marges entre els corrents de gel i les crestes de gel.
Quan el gel arriba a la costa, o bé per despreniments o continua fluint cap a l'exterior a l'aigua. El resultat és una plataforma de gel gran i flotant fixada al continent. Aquestes plataformes de gel frenen el flux de gel a l'oceà mentre estiguin presents.

### Sistema de rift antàrtic occidental

El Sistema de rift antàrtic occidental (West Antarctic Rift System o WARS en anglès) és un dels principals rifts continentals actius a la Terra. Es creu que té una gran influència en els fluxos de gel a l'oest. Antàrtida. A la Terra de Marie Byrd occidental, les glaceres actives flueixen a través de les valls delimitades per falles (grabens) de les WARS. S'ha detectat vulcanisme subgel i se sap que influeix en els fluxos de gel. El 2017, els geòlegs de la Universitat d'Edimburg van descobrir 91 volcans situats a dos quilòmetres per sota de la superfície gelada, la qual cosa la converteix en la regió volcànica més gran de la Terra.
Els corrents de gel de moviment ràpid a la Costa de Siple adjacents a la vora est de la plataforma de gel de Ross estan influenciats per la lubricació proporcionada per till saturat d'aigua dins grabens delimitats per falla dins de l'esquerda, que actuaria per accelerar la desintegració de la capa de gel a nivells més intensos de canvi climàtic.

## Història

Igual que les altres capes de gel, la capa de gel de l'Antàrtida Occidental havia sofert canvis significatius de mida durant la seva història. Fins fa uns 400.000 anys, l'estat de WAIS estava regit en gran manera pels efectes de la variació solar sobre el contingut de calor de l'oceà Austral, i va augmentar i disminuir d'acord amb un cicle de 41.000 anys. Fa uns 80.000 anys, la seva mida era comparable a l'actual, però després va créixer substancialment, fins que la seva extensió va assolir els marges de la plataforma continental durant l'últim màxim glacial fa uns 30.000 anys. Després es va reduir al voltant del seu estat preindustrial fa uns 3.000 anys. També de vegades es va reduir fins a un punt on només quedaven casquets de gel menors i aïllats, com durant l'etapa d'isòtops marins fa 31 ~1,07 milions d'anys, o el període Eemià fa ~130.000 anys.

## Canvi climàtic
### Observacions

L'Antàrtida occidental ha experimentat un escalfament estadísticament significatiu en les últimes dècades, tot i que hi ha certa incertesa sobre la seva magnitud. El 2015, l'escalfament del WAIS entre 1976 i 2012 es va calcular com un rang entre 0,08 °C per dècada i 0,96 °C per dècada. El 2009, es va estimar que l'escalfament de la regió des del 1957 superava els 0,1 °C per dècada. Aquest escalfament és més fort a la Península Antàrtica. L'any 2012, la investigació va trobar que la capa de gel de l'Antàrtida occidental s'havia escalfat 2,4 °C des del 1958, uns 0,46 °C per dècada, que era gairebé el doble de l'estimació de 2009. El 2022, l'escalfament central del WAIS entre 1959 i 2000 es va estimar en 0,31 °C per dècada, i aquest canvi es va atribuir de manera concloent als augments de les concentracions de gasos d'efecte hivernacle.
El contingut de calor oceànica en constant augment força el desglaç i la retirada de les glaceres costaneres de la capa de gel. Normalment, el balanç de massa de la glacera compensa les pèrdues costaneres a través dels guanys de les nevades a la superfície, però entre 1996 i 2006, la pèrdua de massa de gel antàrtica ja havia augmentat un 75%. Entre el 2005 i el 2010, es pensava que la fusió de WAIS havia afegit 0,28 mil·límetres al nivell global del mar cada any. Al voltant del 2012, la pèrdua total de massa de la capa de gel de l'Antàrtida occidental es va estimar en 118 ± 9 gigatones anuals. Les observacions posteriors per satèl·lit van revelar que la pèrdua de gel de l'Antàrtida occidental va augmentar de 53 ± 29 gigatones anuals el 1992 a 159 ± 26 gigatones anuals el 2017, donant lloc a un augment del nivell del mar de l'Antàrtida de 7,6 ± 3,9 mm. El 2023, ~150 gigatones anuals es van convertir en la taxa anual mitjana de pèrdua de massa des del 2002, equivalent a 0,4 mil·límetres d'augment anual del nivell del mar.
Les glaceres costaneres solen estar reforçades per plataformes de gel, que són blocs massius de gel flotant al costat d'una glacera. No obstant això, les plataformes de gel es fonen relativament ràpidament, ja que estan constantment en contacte amb l'escalfament de l'aigua de l'oceà. La retirada de la glacera s'accelera substancialment un cop s'enfonsen i deixen de proporcionar suport estructural a la glacera, i un cop l'aigua calenta pot fluir a la glacera sense obstacles. La majoria de les pèrdues de gel es produeixen a l'Amundsen Sea Embayment i les seves tres glaceres més vulnerables: Glacera Thwaites, Glacera de l'illa Pine i Glacera Smith. Al voltant de l'any 2005, es pensava que perdien un 60% més de massa que la que han guanyat i que contribuïen uns 0,24 mil·límetres per any a l'augment del nivell del mar.
De les tres, la glacera Thwaites és la més coneguda, fins al punt de ser batejada per alguns a la premsa com la "Glacera del dia del judici final", encara que molts científics ho consideren alarmista i inexacte. El motiu de preocupació per Thwaites és perquè havia experimentat una pèrdua de massa substancial des d'almenys principis dels anys noranta,mentre que la seva topografia del fons marí local no ofereix cap obstacle per a una ràpida retirada, amb les seves parts més vulnerables situades a 2,4 km sota el nivell del mar. A més, el 2021 s'havia demostrat que la plataforma de gel de Thwaites, que limita la part oriental de la glacera de Thwaites, podria començar a col·lapsar-se en cinc anys. La glacera començaria a veure pèrdues importants "en dècades" després de la fallada de la plataforma de gel, i la seva contribució anual a l'augment del nivell del mar augmentaria del 4% actual al 5%, tot i que encara trigaria segles a desaparèixer completament.

### Pèrdua de gel prevista al segle XXI

A mesura que la capa de gel de l'Antàrtida occidental perd gel a causa de l'escalfament de l'aigua de l'oceà que fon les glaceres costaneres, inevitablement contribueix a l'augment del nivell del mar. No obstant això, les projeccions es compliquen per processos addicionals que són difícils de modelar, com ara l'aigua de fusió de la mateixa capa de gel que canvia la circulació local perquè és més càlida i fresca que l'aigua de l'oceà. Un altre procés complicat és la hidrofractura, on l'aigua de desglaç que s'acumula a la part superior de la capa de gel pot acumular-se en fractures i obligar-les a obrir-se, danyant encara més la seva integritat. El canvi climàtic altera els vents sobre l'Antàrtida, que també poden afectar la circulació del corrent superficial, però la importància d'aquest procés ha estat discutida.
El més important és que el WAIS té una topografia complexa que augmenta la seva vulnerabilitat. Les línies de terra de les seves glaceres es troben per sota del nivell del mar uns centenars de metres o més, i el llit només s'enfonsa aigües amunt. Això vol dir que a mesura que la capa de gel perd massa per fondre's, una fracció creixent de la seva alçada queda exposada a fluxos d'aigua tèbia que ja no es desplacen per la seva massa. Aquesta hipòtesi es coneix com a inestabilitat de la capa de gel marina (MISI) i té el potencial d'accelerar molt les pèrdues de gel. La manca de coneixement sobre les seves especificitats introdueix una incertesa substancial en les projeccions de l'augment del nivell del mar al segle XXI. El WAIS podria ser encara més vulnerable sota l'anomenada hipòtesi d'inestabilitat del "penya-segat" del gel marí (MICI). Suggereix que quan la plataforma de gel d'una glacera es fon, no només es retirarà més ràpid, sinó que es col·lapsaria ràpidament pel seu propi pes si l'alçada dels seus penya-segats fos superior als 100 m. Aquest procés en particular no s'ha observat mai i fins i tot va ser descartat per alguns dels models més detallats, però encara s'afegeix a la incertesa en les projeccions del nivell del mar.
El Grup Intergovernamental sobre el Canvi Climàtic ha lluitat amb la informació limitada sobre MISI durant molt de temps. L'any 2001, el Tercer Informe d'Avaluació de l'IPCC va esmentar la possibilitat d'aquesta desintegració i va proporcionar una vaga estimació a llarg termini del que llavors va descriure com a hipotètic. El 2007, el Quart Informe d'Avaluació de l'IPCC en va ometre qualsevol menció a causa de l'augment de la incertesa, i diversos científics van criticar aquesta decisió com a excessivament conservadora. El Cinquè informe d'avaluació de l'IPCC (AR5) de 2013/2014 no va poder descriure de nou el risc, però va afirmar amb confiança mitjana que MISI podria sumar diverses desenes de centímetres a l'augment del nivell del mar al segle XXI. L'informe projectava que, en absència d'inestabilitat, WAIS provocaria un augment del nivell del mar al voltant de 6 cm sota l'escenari de baixes emissions RCP2.6. L'escenari d'emissions altes RCP8.5 tindria un retrocés lleugerament menor de WAIS a 4 cm, a causa dels càlculs que la superfície estaria guanyant massa. Això és possible perquè els efectes del canvi climàtic sobre el cicle de l'aigua afegirien més neu a la superfície de la capa de gel, que aviat es comprimiria en més gel, i això podria compensar algunes de les pèrdues de les costes.
Després, diverses publicacions importants a finals de la dècada de 2010 (inclosa la Quarta Avaluació Nacional del Clima dels Estats Units el 2017) van suggerir que si es desencadenava la inestabilitat, llavors l'augment global del nivell del mar (combinant el desglaç de l'Antàrtida Occidental amb el de la capa de gel de Groenlàndia i les glaceres de muntanya, així com l'expansió tèrmica de l'aigua de mar) de l'escenari de canvi climàtic d'altes emissions es podrien duplicar, potencialment superar els 2 m el 2100. en el pitjor dels casos. Un estudi de 2016 dirigit per Jim Hansen va presentar una hipòtesi d'un col·lapse vulnerable de la capa de gel que conduïa a una acceleració exponencial de l'augment del nivell del mar a curt termini, amb un temps de duplicació de 10, 20 o 40 anys, que després portaria a un multimetre. augment del nivell del mar en 50, 100 o 200 anys. Tanmateix, continua sent una visió minoritària entre la comunitat científica. Com a comparació, una enquesta del 2020 a 106 experts va trobar que el seu interval de confiança del 5%–95% de l'augment del nivell del mar el 2100 per a l'escenari d'altes emissions RCP8.5 era de 45-165 cm. Les seves projeccions d'alt nivell també incloïen tant la inestabilitat de la capa de gel com la inestabilitat dels penya-segats de gel: els experts van trobar que la investigació sobre la inestabilitat dels penya-segats de gel era igual o fins i tot més influent que el Cinquè Informe d'Avaluació de l'IPCC.
En conseqüència, quan es va publicar el Sisè Informe d'Avaluació de l'IPCC (AR6) el 2021-2022, es va estimar que, si bé l'augment "mitjan" de l'augment del nivell del mar a partir de la fusió de la capa de gel de l'Antàrtida Occidental el 2100 seria de ~11 cm sota tots els escenaris d'emissió (ja que l'augment de l'escalfament intensificaria el cicle de l'aigua i augmentaria l'acumulació de nevades sobre la capa de gel aproximadament a la mateixa velocitat que augmentaria el gel. pèrdua), podria contribuir fins a 41 cm el 2100 en l'escenari de baixes emissions i fins a 57 cm en el de més emissió, a causa de les incerteses esmentades. També s'havia suggerit que l'any 2300, el paper de l'Antàrtida en l'augment del nivell del mar només augmentaria lleugerament a partir del 2100 si es seguia l'escenari RCP2.6 de baixes emissions, aportant només una mitjana de 16 cm. D'altra banda, fins i tot l'estimació mínima de fusió de l'Antàrtida Occidental sota l'escenari d'altes emissions seria no menys de 60 cm, mentre que la mitjana seria d'1,46 m i la màxima de 2,89 m.

### Impactes de la fusió sobre els corrents oceànics

La pèrdua de gel de la capa de gel de l'Antàrtida occidental (juntament amb pèrdues molt més petites de la Capa de gel de l'Antàrtida oriental afegeix aigua de desglaç a l'Oceà Austral, a un ritme total de 1.100-1.500 mil milions de tones (GT) per any.$^{:1240}$ Aquesta aigua de desglaç és fresca i, quan es barreja amb l'aigua de l'oceà, l'oceà també es torna més fresc (menys salat). Això provoca l'augment de l'estratificació i l'estabilització de les capes oceàniques,$^{:1240}$ que té un impacte significatiu en la circulació de capgirament de l'oceà Austral. És la meitat de la circulació termohalina global, amb la més coneguda circulació de capgirament meridional atlàntic l'altra. L'oceà Austral absorbeix amb molt el la més calor i també és el embornal de carboni més fort de qualsevol oceà. Ambdues propietats es veuen afectades per la força de la circulació de gir.
La circulació de capgirament consta de dues parts: la cel·la superior més petita, que es veu més fortament afectada pel vent i la precipitació, i la cel·la inferior més gran, que es defineix per la temperatura i la salinitat de l'aigua del fons antàrtic. Des de la dècada de 1970, la cèl·lula superior s'ha enfortit entre un 50 i un 60%, mentre que la cel·la inferior s'ha debilitat entre un 10 i un 20%. Part d'això va ser com a resultat del cicle natural de l'Oscil·lació interdecadal del Pacífic, però els grans fluxos d'aigua de desglaç també van tenir un efecte clar, La circulació pot perdre la meitat de la seva força el 2050 sota el pitjor escenari de canvi climàtic, i declinar encara més després. A la llarga, la circulació podria col·lapsar-se completament: potencialment entre 1,7 °C i 3 °C, encara que això és molt menys segur que amb els altres punts d'inflexió del sistema climàtic. Aquest col·lapse probablement requeriria diversos segles per desenvolupar-se: no s'espera que disminueixi la calor de l'oceà Austral i l'absorció de carboni durant el segle XXI, però és probable que debiliti el seu dipòsit de carboni un cop estigui complet, que s'acostaria més als 2300. Altres impactes probables inclouen una disminució de la precipitació als països de l'hemisferi sud com Austràlia (amb un augment corresponent a l'hemisferi nord), i un eventual descens de les pesques a l'oceà Austral, que podria conduir a un potencial col·lapse de certs ecosistemes marins. A causa de la investigació limitada fins ara, actualment es coneixen poques dades específiques.

### Aprimament i col·lapse a llarg termini

La mateixa topografia de la capa de gel que fa possible la inestabilitat de la capa de gel marina a curt termini, també el deixa vulnerable a desaparèixer com a resposta fins i tot a canvis de temperatura aparentment limitats. Aquest suggeriment s'havia presentat per primera vegada en un article de 1968 pel glaciòleg J. H. Mercer. A la dècada de 1970, les mesures de radar dels vols d'investigació van revelar que els llits de glaceres a Pine Island Bay s'inclinen cap avall en un angle, molt per sota del nivell del mar. Per tant, fins i tot un escalfament limitat del gel dels corrents oceàniques soscava efectivament el gel. El 1981, la regió del Mar d'Amundsen havia estat descrita per primera vegada pels investigadors com "el ventre feble" del WAIS, amb la hipòtesi que el col·lapse de la Glacera de Thwaites i la Glacera de Pine Island provocaria el col·lapse de tota la capa de gel. Això havia estat recolzat per investigacions posteriors.
Ara, la possibilitat que la capa de gel de l'Antàrtida occidental desaparegui després de superar una determinada temperatura es considera un dels punts d'inflexió del sistema climàtic. Investigacions anteriors van suggerir que pot suportar fins a 3 °C abans que es fongués de manera irreversible, però 1,5 ° C es va considerar finalment un llindar més probable. El 2023, diverses línies d'evidència van suggerir que el punt d'inflexió real era al voltant d'1 °C, que ja s'havia assolit a principis del segle XXI. Això inclou proves del paleoclima del període Eemià, com ara l'anàlisi dels isòtops de llim al Mar de Bellingshausen, o la història genòmica del Pop de Turquet de l'Antàrtida. El primer mostra patrons específics en la deposició de llim i el segon enllaços genètics entre subpoblacions actualment separades; tots dos són impossibles tret que no hi hagués gel fora dels casquets muntanyosos a l'Antàrtida occidental fa uns 125.000 anys, durant l'Isòtop marí de Fase 5. Com que aquest període només va ser de 0,5 °C a 1,5 °C més càlid que el període preindustrial, és probable que els nivells actuals d'escalfament també siguin suficients per fondre eventualment la capa de gel. A més, la investigació oceanogràfica explica com es produiria aquesta fusió irreversible, indicant que les temperatures de l'aigua a tot el Mar d'Amundsen ja s'han compromès a augmentar al triple del ritme històric al llarg del segle XXI.
Tanmateix, si bé és probable que la capa de gel de l'Antàrtida occidental estigui compromesa amb la desaparició, trigaria molt de temps. Es creu que les seves parts més vulnerables com la glacera Thwaites, que té uns 65 cm d'equivalent a l'augment del nivell del mar, requereixen "segles" per col·lapsar-se completament. La pèrdua de gel de Thwaites durant els propers 30 anys probablement seria d'uns 5 mm d'augment del nivell del mar entre el 2018 i el 2050, i entre 14 i 42 mm durant 100 anys. Altres investigacions també suggereixen que la glacera de Thwaites afegiria menys de 0,25 mm d'augment global del nivell del mar per any durant el segle XXI, tot i que augmentaria a més d'1 mm per any durant la seva fase de "colapse ràpid", que s'esperava. es produiran entre 200 i 900 anys en el futur. La investigació del 2023 també havia demostrat que bona part de la glacera podria sobreviure 500 anys en el futur.
En conseqüència, tot el WAIS probablement trigaria uns 2.000 anys a desintegrar-se completament un cop travessi el seu punt d'inflexió. Sota l'escenari d'escalfament més alt RCP8.5, això es pot escurçar a uns 500 anys, mentre que l'escala de temps potencial més llarga per a la seva desaparició és d'uns 13.000 anys. L'any 1978 es creia que la pèrdua de la capa de gel provocaria un augment del nivell del mar al voltant de 5 m. Les millores posteriors en el modelatge havien demostrat que el col·lapse del gel posat a terra per sota del nivell del mar provocaria un augment del nivell del mar de ~3,3 m. La fusió addicional de tots els casquets de gels de l'Antàrtida occidental que no estan en contacte amb l'aigua l'augmentaria a 4,3 m. Tanmateix, aquests casquets de gel han estat presents contínuament durant almenys els darrers 1,4 milions d'anys, de manera que la seva fusió requeriria un nivell d'escalfament més gran.
Les investigacions de 2021 indiquen que el rebot isostàtic, després de la pèrdua de la part principal de la capa de gel, en última instància, afegiria 1,02 m més al nivell global del mar. Tot i que aquest efecte començaria a augmentar el nivell del mar abans del 2100, trigarien 1.000 anys a provocar 83 cm d'augment del nivell del mar, moment en què, l'Antàrtida occidental seria 610 m més alta que ara. Com que la capa de gel és tan reflectant, la seva pèrdua també tindria algun efecte sobre la retroalimentació de l'albedo de gel. Una pèrdua total augmentaria les temperatures globals en 0,05 °C, mentre que les temperatures locals augmentarien al voltant d'1 °C.

### Revertir o disminuir la pèrdua de la capa de gel

Tot i que trigaria molt de temps des del principi fins al final a desaparèixer la capa de gel, algunes investigacions indiquen que l'única manera d'aturar la seva fusió completa un cop activada és baixant la temperatura global a 1 °C per sota del nivell preindustrial; és a dir, 2 °C per sota de la temperatura del 2020. Altres investigadors han proposat intervencions d'enginyeria per estabilitzar les glaceres de Thwaites i Pine Island abans que es perdin. Per exemple, la investigació del 2019 va estimar que moure una mica d'aigua de l'oceà des del mar d'Amundsen fins a la part superior de la zona de la glacera de Thwaites i Pine Island i congelar-la per crear almenys 7.400 mil milions de tones de neu estabilitzaria la capa de gel. Això seria enormement car, ja que caldria un equivalent a 12.000 aerogeneradors per proporcionar energia només per traslladar l'aigua a la capa de gel, fins i tot abans de la desalinització (per evitar millorar la fusió superficial amb sal) i convertint-lo en neu. També va suposar que la temperatura local de l'aigua es mantindria als nivells de principis del segle XXI, en lloc de triplicar-se inevitablement el 2100, tal com es va descobrir investigacions posteriors.
S'han proposat algunes intervencions d'enginyeria per a la glacera de Thwaites i la propera glacera de l'illa Pine per estabilitzar físicament el seu gel, o per preservar-lo bloquejant el flux d'aigua càlida de l'oceà, que actualment fa que l'enfonsament d'aquestes dues glaceres sigui pràcticament inevitable fins i tot sense més escalfament. Una proposta del 2018 incloïa llindars de construcció a la línia de terra de Thwaites per reforçar-lo físicament o bloquejar una part del flux d'aigua calenta. La primera seria la intervenció més senzilla, però equivalent als "projectes d'enginyeria civil més grans que la humanitat ha intentat mai": també té només un 30% de probabilitats de funcionar. S'espera que les construccions que bloquegen fins i tot el 50% del flux d'aigua calenta siguin molt més efectives, però també molt més difícils. A més, alguns investigadors van argumentar que aquesta proposta podria ser ineficaç, o fins i tot accelerar l'augment del nivell del mar. Els autors originals van suggerir intentar aquesta intervenció en llocs més petits, com la Glacera de Jakobshavn a Groenlàndia, com a prova, a més de reconèixer que aquesta intervenció no pot evitar l'augment del nivell del mar per l'augment del contingut de calor oceànica, i seria ineficaç a llarg termini sense reduccions de l'emissió de gasos d'efecte hivernacle.
El 2023 es va presentar una proposta modificada. Es va proposar que una instal·lació de "cortines" submarines, fetes d'un material flexible i ancorades al sòl del Mar d'Amundsen, seria capaç d'interrompre el flux d'aigua calenta alhora que reduïssin costos i augmentaria la seva longevitat (estimada de manera conservadora en 25 anys per elements de cortina i fins a 100 anys per als fonaments) en relació amb estructures més rígides. Amb ells al seu lloc, la plataforma de gel de Thwaites i la plataforma de gel de Pine Island probablement tornarien a créixer a un estat que van tenir fa un segle, estabilitzant així aquestes glaceres. Per aconseguir-ho, les cortines s'haurien de col·locar a una profunditat d'uns 600 metres (per evitar danys dels icebergss que estarien a la deriva regularment per sobre) i tenir una longitud de 80 km. Els autors van reconèixer que, tot i que el treball a aquesta escala no tindria precedents i s'enfrontaria a molts reptes a l'Antàrtida (inclosa la nit polar i el nombre actualment insuficient de vaixells polars especialitzats i vaixells submarins), tampoc no requeriria cap tecnologia nova i ja hi ha experiència de posar conductes a aquestes profunditats.

## Vegeu també

* Capa de gel de l'Antàrtida Oriental

## Referències

* ↑ Davies, Bethan. «West Antarctic Ice Sheet». AntarcticGlaciers.org, 21-10-2020.
* 1 2 3 Steig, E. J.; Schneider, D. P.; Rutherford, S. D.; Mann, M. E.; Comiso, J. C.; Shindell, D. T. «Warming of the Antarctic ice-sheet surface since the 1957 International Geophysical Year». Nature, vol. 457, 7228, 2009, pàg. 459–462. Bibcode: 2009Natur.457..459S. DOI: 10.1038/nature07669. PMID: 19158794.
* 1 2 Dalaiden, Quentin; Schurer, Andrew P.; Kirchmeier-Young, Megan C.; Goosse, Hugues; Hegerl, Gabriele C. «West Antarctic Surface Climate Changes Since the Mid-20th Century Driven by Anthropogenic Forcing» (en anglès). Geophysical Research Letters, vol. 49, 16, 24-08-2022. Bibcode: 2022GeoRL..4999543D. DOI: 10.1029/2022GL099543.
* 1 2 Rignot, Eric «Evidence for rapid retreat and mass loss of Thwaites Glacier, West Antarctica» (en anglès). Journal of Glaciology, vol. 47, 157, 2001, pàg. 213–222. Bibcode: 2001JGlac..47..213R. DOI: 10.3189/172756501781832340.
* 1 2 The IMBIE Team «Mass balance of the Antarctic Ice Sheet from 1992 to 2017». Nature Geoscience, vol. 558, 7709, 13-06-2018, pàg. 219–222. Bibcode: 2018Natur.558..219I. DOI: 10.1038/s41586-018-0179-y. PMID: 29899482.
* 1 2 3 NASA. «Antarctic Ice Mass Loss 2002–2023», 07-07-2023.
* 1 2 3 4 5 6 Fox-Kemper, B.; Hewitt, H. T.; Xiao, C.; Aðalgeirsdóttir, G.; Drijfhout, S. S.; Edwards, T. L.; Golledge, N. R.; Hemer, M.; Kopp, R. E. «Chapter 9: Ocean, Cryosphere and Sea Level Change». Climate Change 2021: The Physical Science Basis. Contribution of Working Group I to the Sixth Assessment Report of the Intergovernmental Panel on Climate Change. Cambridge University Press, Cambridge, UK and New York, New York, USA, 2021, pàg. 1270–1272.
* 1 2 3 Silvano, Alessandro; Rintoul, Stephen Rich; Peña-Molino, Beatriz; Hobbs, William Richard; van Wijk, Esmee; Aoki, Shigeru; Tamura, Takeshi; Williams, Guy Darvall «Freshening by glacial meltwater enhances the melting of ice shelves and reduces the formation of Antarctic Bottom Water». Science Advances, vol. 4, 4, 18-04-2018, pàg. eaap9467. DOI: 10.1126/sciadv.aap9467. PMC: 5906079. PMID: 29675467.
* 1 2 3 Li, Qian; England, Matthew H.; Hogg, Andrew McC.; Rintoul, Stephen R.; Morrison, Adele K. «Abyssal ocean overturning slowdown and warming driven by Antarctic meltwater». Nature, vol. 615, 7954, 29-03-2023, pàg. 841–847. Bibcode: 2023Natur.615..841L. DOI: 10.1038/s41586-023-05762-w. PMID: 36991191.
* 1 2 3 4 5 Naughten, Kaitlin A.; Holland, Paul R.; De Rydt, Jan «Unavoidable future increase in West Antarctic ice-shelf melting over the twenty-first century». Nature Climate Change, vol. 13, 11, 23-10-2023, pàg. 1222–1228. Bibcode: 2023NatCC..13.1222N. DOI: 10.1038/s41558-023-01818-x.
* 1 2 3 (10 December 2018) "Absence of the West Antarctic ice sheet during the last interglaciation" a American Geophysical Union Fall Meeting.
* 1 2 3 Lau, Sally C. Y.; Wilson, Nerida G.; Golledge, Nicholas R.; Naish, Tim R.; Watts, Phillip C.; Silva, Catarina N. S.; Cooke, Ira R.; Allcock, A. Louise; Mark, Felix C. «Genomic evidence for West Antarctic Ice Sheet collapse during the Last Interglacial» (en anglès). Science, vol. 382, 6677, 21-12-2023, pàg. 1384–1389. Bibcode: 2023Sci...382.1384L. DOI: 10.1126/science.ade0664. PMID: 38127761.
* 1 2 3 4 Armstrong McKay, David; Abrams, Jesse; Winkelmann, Ricarda; Sakschewski, Boris; Loriani, Sina; Fetzer, Ingo; Cornell, Sarah; Rockström, Johan; Staal, Arie «Exceeding 1.5 °C global warming could trigger multiple climate tipping points» (en anglès). Science, vol. 377, 6611, 09-09-2022, pàg. eabn7950. DOI: 10.1126/science.abn7950. ISSN: 0036-8075. PMID: 36074831.
* 1 2 3 4 Armstrong McKay, David. «Exceeding 1.5 °C global warming could trigger multiple climate tipping points – paper explainer» (en anglès). climatetippingpoints.info, 09-09-2022. [Consulta: 2 octubre 2022].
* 1 2 3 4 Pan, Linda; Powell, Evelyn M.; Latychev, Konstantin; Mitrovica, Jerry X.; Creveling, Jessica R.; Gomez, Natalya; Hoggard, Mark J.; Clark, Peter U. «Rapid postglacial rebound amplifies global sea level rise following West Antarctic Ice Sheet collapse». Science Advances, vol. 7, 18, 30-04-2021. Bibcode: 2021SciA....7.7787P. DOI: 10.1126/sciadv.abf7787. PMC: 8087405. PMID: 33931453.
* 1 2 3 Fretwell, P. «Bedmap2: improved ice bed, surface and thickness datasets for Antarctica». The Cryosphere, vol. 7, 1, 28-02-2013, pàg. 390. Bibcode: 2013TCry....7..375F. DOI: 10.5194/tc-7-375-2013.
* 1 2 Hein, Andrew S.; Woodward, John; Marrero, Shasta M.; Dunning, Stuart A.; Steig, Eric J.; Freeman, Stewart P. H. T.; Stuart, Finlay M.; Winter, Kate; Westoby, Matthew J. «Evidence for the stability of the West Antarctic Ice Sheet divide for 1.4 million years». Nature Communications, vol. 7, 03-02-2016, pàg. 10325. Bibcode: 2016NatCo...710325H. DOI: 10.1038/ncomms10325. PMC: 4742792. PMID: 26838462.
* 1 2 Garbe, Julius; Albrecht, Torsten; Levermann, Anders; Donges, Jonathan F.; Winkelmann, Ricarda «The hysteresis of the Antarctic Ice Sheet». Nature, vol. 585, 7826, 2020, pàg. 538–544. Bibcode: 2020Natur.585..538G. DOI: 10.1038/s41586-020-2727-5. PMID: 32968257.
* 1 2 Feldmann, Johannes; Levermann, Anders; Mengel, Matthias «Stabilizing the West Antarctic Ice Sheet by surface mass deposition». Science Advances, vol. 5, 7, 17-07-2019, pàg. eaaw4132. Bibcode: 2019SciA....5.4132F. DOI: 10.1126/sciadv.aaw4132. PMC: 6636986. PMID: 31328165.
* ↑ Lythe, Matthew B.; Vaughan, David G. «BEDMAP: A new ice thickness and subglacial topographic model of Antarctica». Journal of Geophysical Research, vol. 106, B6, 10-06-2001, pàg. 11335–11352. Bibcode: 2001JGR...10611335L. DOI: 10.1029/2000JB900449.
* ↑ Anderson, John B. Antarctic marine geology. Cambridge University Press, 1999, p. 59. ISBN 978-0-521-59317-5.
* ↑ Bindschadler, Robert «The environment and evolution of the West Antarctic ice sheet: setting the stage». Philosophical Transactions of the Royal Society A, vol. 364, 1844, 25-05-2006. DOI: 10.1098/rsta.2006.1790.
* ↑ Miles, Bertie W. J.; Bingham, Robert G. «Progressive unanchoring of Antarctic ice shelves since 1973». Nature, vol. 626, 21-02-2024, pàg. 785–791. DOI: 10.1038/s41586-024-07049-0. PMC: 10881387.
* 1 2 Schroeder, Dustin M.; Blankenship, Donald D.; Young, Duncan A.; Quartini, Enrica «Evidence for elevated and spatially variable geothermal flux beneath the West Antarctic Ice Sheet». Proceedings of the National Academy of Sciences, vol. 111, 25, 09-06-2014, pàg. 9070–9072. Bibcode: 2014PNAS..111.9070S. DOI: 10.1073/pnas.1405184111. PMC: 4078843. PMID: 24927578.
* ↑ Luyendyk, Bruce P.; Wilson, Douglas S.; Siddoway, Christine S. «Eastern margin of the Ross Sea Rift in western Marie Byrd Land, Antarctica: Crustal structure and tectonic development» (en anglès). Geochemistry, Geophysics, Geosystems, vol. 4, 10, 29-10-2003, pàg. 1090. Bibcode: 2003GGG.....4.1090L. DOI: 10.1029/2002GC000462. ISSN: 1525-2027.
* ↑ Blankenship, Donald D.; Bell, Robin E.; Hodge, Steven M.; Brozena, John M.; Behrendt, John C.; Finn, Carol A. «Active volcanism beneath the West Antarctic ice sheet and implications for ice-sheet stability» (en anglès). Nature, vol. 361, 6412, 11-02-1993, pàg. 526–529. Bibcode: 1993Natur.361..526B. DOI: 10.1038/361526a0. ISSN: 1476-4687.
* ↑ «Scientists discover 91 volcanoes below Antarctic ice sheet». The Guardian, 12-08-2017. [Consulta: 13 agost 2017].
* ↑ Studinger, Michael; Bell, Robin E.; Blankenship, Donald D.; Finn, Carol A.; Arko, Robert A.; Morse, David L.; Joughin, Ian «Subglacial sediments: A regional geological template for ice flow in West Antarctica» (en anglès). Geophysical Research Letters, vol. 28, 18, 15-09-2001, pàg. 3493–3496. Bibcode: 2001GeoRL..28.3493S. DOI: 10.1029/2000GL011788. ISSN: 1944-8007.
* ↑ Peters, Leo E.; Anandakrishnan, Sridhar; Alley, Richard B.; Winberry, J. Paul; Voigt, Donald E.; Smith, Andrew M.; Morse, David L. «Subglacial sediments as a control on the onset and location of two Siple Coast ice streams, West Antarctica» (en anglès). Journal of Geophysical Research: Solid Earth, vol. 111, B1, 01-01-2006. Bibcode: 2006JGRB..111.1302P. DOI: 10.1029/2005JB003766. ISSN: 2156-2202.
* ↑ Van Der Veen, C. J.; Whillans, I. M. «New and improved determinations of velocity of Ice Streams B and C, West Antarctica» (en anglès). Journal of Glaciology, vol. 39, 133, 1993, pàg. 483–590. DOI: 10.3189/S0022143000016373. ISSN: 1727-5652.
* ↑ Ohneiser, Christian; Hulbe, Christina L.; Beltran, Catherine; Riesselman, Christina R.; Moy, Christopher M.; Condon, Donna B.; Worthington, Rachel A. «West Antarctic ice volume variability paced by obliquity until 400,000 years ago». Nature Geoscience, vol. 16, 05-12-2022, pàg. 44–49. DOI: 10.1038/s41561-022-01088-w.
* ↑ Gowan, Evan J.; Zhang, Xu; Khosravi, Sara; Rovere, Alessio; Stocchi, Paolo; Hughes, Anna L. C.; Gyllencreutz, Richard; Mangerud, Jan; Svendsen, John-Inge «A new global ice sheet reconstruction for the past 80 000 years». Nature Communications, vol. 12, 1, 23-02-2021, pàg. 1199. Bibcode: 2021NatCo..12.1199G. DOI: 10.1038/s41467-021-21469-w. PMC: 7902671. PMID: 33623046.
* 1 2 3 4 Pollard, David; DeConto, Robert M. «Modelling West Antarctic ice sheet growth and collapse through the past five million years». Nature, vol. 458, 7236, 19-03-2009, pàg. 329–332. Bibcode: 2009Natur.458..329P. DOI: 10.1038/nature07809. PMID: 19295608.
* ↑ Ludescher, Josef; Bunde, Armin; Franzke, Christian L. E.; Schellnhuber, Hans Joachim «Long-term persistence enhances uncertainty about anthropogenic warming of Antarctica». Climate Dynamics, vol. 46, 1–2, 16-04-2015, pàg. 263–271. Bibcode: 2016ClDy...46..263L. DOI: 10.1007/s00382-015-2582-5.
* ↑ McGrath, Matt «West Antarctic Ice Sheet warming twice earlier estimate». BBC News, 23-12-2012.
* 1 2 Dotto, Tiago S.; Heywood, Karen J.; Hall, Rob A.; Scambos, Ted A.; Zheng, Yixi; Nakayama, Yoshihiro; Hyogo, Shuntaro; Snow, Tasha; Wåhlin, Anna K. «Ocean variability beneath Thwaites Eastern Ice Shelf driven by the Pine Island Bay Gyre strength». Nature Communications, vol. 13, 1, 21-12-2022, pàg. 7840. Bibcode: 2022NatCo..13.7840D. DOI: 10.1038/s41467-022-35499-5. PMC: 9772408. PMID: 36543787.
* ↑ Rignot, Eric; Bamber, Jonathan L.; van den Broeke, Michiel R.; Davis, Curt; Li, Yonghong; van de Berg, Willem Jan; van Meijgaard, Erik «Recent Antarctic ice mass loss from radar interferometry and regional climate modelling». Nature Geoscience, vol. 1, 2, 13-01-2008, pàg. 106–110. Bibcode: 2008NatGe...1..106R. DOI: 10.1038/ngeo102.
* 1 2 ESA. «Antarctica's ice loss on the rise», 11-12-2013.
* ↑ King, M. A.; Bingham, R. J.; Moore, P.; Whitehouse, P. L.; Bentley, M. J.; Milne, G. A. «Lower satellite-gravimetry estimates of Antarctic sea-level contribution». Nature, vol. 491, 7425, 2012, pàg. 586–589. Bibcode: 2012Natur.491..586K. DOI: 10.1038/nature11621. PMID: 23086145.
* 1 2 Yu, Hongju; Rignot, Eric; Seroussi, Helene; Morlighem, Mathieu «Retreat of Thwaites Glacier, West Antarctica, over the next 100 years using various ice flow models, ice shelf melt scenarios and basal friction laws» (en anglès). The Cryosphere, vol. 12, 12, 11-12-2018, pàg. 3861–3876. Bibcode: 2018TCry...12.3861Y. DOI: 10.5194/tc-12-3861-2018.
* 1 2 3 Wild, Christian T.; Alley, Karen E.; Muto, Atsuhiro; Truffer, Martin; Scambos, Ted A.; Pettit, Erin C. Pettit «Weakening of the pinning point buttressing Thwaites Glacier, West Antarctica» (en anglès). The Cryosphere, vol. 16, 2, 03-02-2022, pàg. 397–417. Bibcode: 2022TCry...16..397W. DOI: 10.5194/tc-16-397-2022.
* ↑ Rignot, E. «Changes in West Antarctic ice stream dynamics observed with ALOS PALSAR data». Geophysical Research Letters, vol. 35, 12, 2008, pàg. L12505. Bibcode: 2008GeoRL..3512505R. DOI: 10.1029/2008GL033365.
* ↑ Rignot; Mouginot, J.; Morlighem, M.; Seroussi, H.; Scheuch, B. «Widespread, rapid grounding line retreat of Pine Island, Thwaites, Smith and Kohler glaciers, West Antarctica from 1992 to 2011». Geophysical Research Letters, vol. 41, 10, 12-05-2014, pàg. 3502–3509. Bibcode: 2014GeoRL..41.3502R. DOI: 10.1002/2014GL060140.
* ↑ Jenny Hogan, "Antarctic ice sheet is an 'awakened giant'", New Scientist, February 2, 2005.
* ↑ Gudmundsson, G. H.; Barnes, J. M. A.; Goldberg, D. N.; Morlighem, M. «Limited Impact of Thwaites Ice Shelf on Future Ice Loss From Antarctica» (en anglès). Geophysical Research Letters, vol. 50, 11, 31-05-2023. Bibcode: 2023GeoRL..5002880G. DOI: 10.1029/2023GL102880.
* ↑ Goodell, Jeff (9 May 2017). «The Doomsday Glacier». Rolling Stone.
* ↑ Rowlatt, Justin. «Antarctica melting: Climate change and the journey to the 'doomsday glacier'». BBC News, 28-01-2020.
* ↑ Ryan, Jackson. «Please Stop Calling It the 'Doomsday Glacier'». CNET, 06-09-2022.
* ↑ Rignot, Eric; Thomas, Robert H.; Kanagaratnam, Pannir; Casassa, Gino; Frederick, Earl; Gogineni, Sivaprasad; Krabill, William; Rivera, Andrès; Russell, Robert «Improved estimation of the mass balance of glaciers draining into the Amundsen Sea sector of West Antarctica from the CECS/NASA 2002 campaign» (en anglès). Annals of Glaciology, vol. 39, 2004, pàg. 231–237. DOI: 10.3189/172756404781813916.
* 1 2 3 4 «The "Unstable" West Antarctic Ice Sheet: A Primer». NASA, 12-05-2014. Arxivat de l'original el 9 de juliol 2023. [Consulta: 8 juliol 2023].
* ↑ Cooperative Institute for Research in Environmental Sciences, University of Colorado Boulder (13 December 2021). "The Threat from Thwaites: The Retreat of Antarctica's Riskiest Glacier". Nota de premsa. Arxivat 25 de setembre 2022 a Wayback Machine.
* ↑ Kaplan, Sarah «Crucial Antarctic ice shelf could fail within five years, scientists say». [Washington DC], 13-12-2021.
* 1 2 Voosen, Paul. «Ice shelf holding back keystone Antarctic glacier within years of failure» (en anglès). Science Magazine, 13-12-2021. [Consulta: 22 octubre 2022]. «Because Thwaites sits below sea level on ground that dips away from the coast, the warm water is likely to melt its way inland, beneath the glacier itself, freeing its underbelly from bedrock. A collapse of the entire glacier, which some researchers think is only centuries away, would raise global sea level by 65 centimeters.»
* ↑ Golledge, Nicholas R.; Keller, Elizabeth D.; Gomez, Natalya; Naughten, Kaitlin A.; Bernales, Jorge; Trusel, Luke D.; Edwards, Tamsin L. «Global environmental consequences of twenty-first-century ice-sheet melt» (en anglès). Nature, vol. 566, 7742, 2019, pàg. 65–72. Bibcode: 2019Natur.566...65G. DOI: 10.1038/s41586-019-0889-9. ISSN: 1476-4687. PMID: 30728520.
* ↑ Moorman, Ruth; Morrison, Adele K.; Hogg, Andrew McC «Thermal Responses to Antarctic Ice Shelf Melt in an Eddy-Rich Global Ocean–Sea Ice Model» (en anglès). Journal of Climate, vol. 33, 15, 01-08-2020, pàg. 6599–6620. Bibcode: 2020JCli...33.6599M. DOI: 10.1175/JCLI-D-19-0846.1. ISSN: 0894-8755.
* 1 2 Pattyn, Frank «The paradigm shift in Antarctic ice sheet modelling». Nature Communications, vol. 9, 1, 16-07-2018, pàg. 2728. Bibcode: 2018NatCo...9.2728P. DOI: 10.1038/s41467-018-05003-z. PMC: 6048022. PMID: 30013142.
* ↑ Thoma, M.; Jenkins, A.; Holland, D.; Jacobs, S. «Modelling Circumpolar Deep Water intrusions on the Amundsen Sea continental shelf, Antarctica». Geophysical Research Letters, vol. 35, 18, 18-09-2008, pàg. L18602. Bibcode: 2008GeoRL..3518602T. DOI: 10.1029/2008GL034939.
* ↑ Holland, Paul R.; O'Connor, Gemma K.; Bracegirdle, Thomas J.; Dutrieux, Pierre; Naughten, Kaitlin A.; Steig, Eric J.; Schneider, David P.; Jenkins, Adrian; Smith, James A. «Anthropogenic and internal drivers of wind changes over the Amundsen Sea, West Antarctica, during the 20th and 21st centuries». The Cryosphere, vol. 16, 12, 22-12-2022, pàg. 5085–5105. Bibcode: 2022TCry...16.5085H. DOI: 10.5194/tc-16-5085-2022.
* ↑ Robel, Alexander A.; Seroussi, Hélène; Roe, Gerard H. «Marine ice sheet instability amplifies and skews uncertainty in projections of future sea-level rise». Proceedings of the National Academy of Sciences, vol. 116, 30, 23-07-2019, pàg. 14887–14892. Bibcode: 2019PNAS..11614887R. DOI: 10.1073/pnas.1904822116. PMC: 6660720. PMID: 31285345.
* 1 2 DeConto, Robert M.; Pollard, David «Contribution of Antarctica to past and future sea-level rise» (en anglès). Nature, vol. 531, 7596, 30-03-2016, pàg. 591–597. Bibcode: 2016Natur.531..591D. DOI: 10.1038/nature17145. PMID: 27029274.
* ↑ Gillis, Justin «Climate Model Predicts West Antarctic Ice Sheet Could Melt Rapidly». , 30-03-2016.
* ↑ «Collapse may not always be inevitable for marine ice cliffs». ScienceNews, 17-06-2021.
* ↑ O'Reilly, Jessica; Oreskes, Naomi; Oppenheimer, Michael «The Rapid Disintegration of Projections: The West Antarctic Ice Sheet and the Intergovernmental Panel on Climate Change». Social Studies of Science, vol. 42, 5, 26-06-2012, pàg. 709–731. DOI: 10.1177/0306312712448130. PMID: 23189611.
* ↑ «Statement: Thinning of West Antarctic Ice Sheet Demands Improved Monitoring to Reduce Uncertainty over Potential Sea-Level Rise». Jsg.utexas.edu. [Consulta: 26 octubre 2017].
* ↑ Church, J. A.; Clark, P. U.. «Sea Level Change». A: Climate Change 2013: The Physical Science Basis. Contribution of Working Group I to the Fifth Assessment Report of the Intergovernmental Panel on Climate Change. Cambridge, United Kingdom and New York, New York, US: Cambridge University Press, 2013.
* 1 2 Horton, Benjamin P.; Khan, Nicole S.; Cahill, Niamh; Lee, Janice S. H.; Shaw, Timothy A.; Garner, Andra J.; Kemp, Andrew C.; Engelhart, Simon E.; Rahmstorf, Stefan «Estimating global mean sea-level rise and its uncertainties by 2100 and 2300 from an expert survey». npj Climate and Atmospheric Science, vol. 3, 1, 08-05-2020, pàg. 18. Bibcode: 2020npjCA...3...18H. DOI: 10.1038/s41612-020-0121-5.
* ↑ USGCRP «Climate Science Special Report. Chapter 12: Sea Level Rise.». , 2017, pàg. 1–470.
* ↑ Mooney «New science suggests the ocean could rise more – and faster – than we thought» (en anglès americà). The Chicago Tribune, 26-10-2017.
* ↑ Nauels, Alexander; Rogelj, Joeri; Schleussner, Carl-Friedrich; Meinshausen, Malte; Mengel, Matthias «Linking sea level rise and socioeconomic indicators under the Shared Socioeconomic Pathways». Environmental Research Letters, vol. 12, 11, 01-11-2017, pàg. 114002. Bibcode: 2017ERL....12k4002N. DOI: 10.1088/1748-9326/aa92b6.
* ↑ Bamber, Jonathan L.; Oppenheimer, Michael; Kopp, Robert E.; Aspinall, Willy P.; Cooke, Roger M. «Ice sheet contributions to future sea-level rise from structured expert judgment». Proceedings of the National Academy of Sciences, vol. 116, 23, 5-2019, pàg. 11195–11200. Bibcode: 2019PNAS..11611195B. DOI: 10.1073/pnas.1817205116. PMC: 6561295. PMID: 31110015.
* ↑ Hansen, James; Sato, Makiko; Hearty, Paul; Ruedy, Reto; Kelley, Maxwell; Masson-Delmotte, Valerie; Russell, Gary; Tselioudis, George; Cao, Junji «Ice melt, sea level rise and superstorms: evidence from paleoclimate data, climate modeling, and modern observations that 2 °C global warming could be dangerous». Atmospheric Chemistry and Physics, vol. 16, 6, 22-03-2016, pàg. 3761–3812. arXiv: 1602.01393. Bibcode: 2016ACP....16.3761H. DOI: 10.5194/acp-16-3761-2016.
* ↑ Gillis, Justin «Scientists Warn of Perilous Climate Shift Within Decades, Not Centuries». , 22-03-2016.
* ↑ «James Hansen's controversial sea level rise paper has now been published online». . «"There is no doubt that the sea level rise, within the IPCC, is a very conservative number," says Greg Holland, a climate and hurricane researcher at the National Center for Atmospheric Research, who has also reviewed the Hansen study. "So the truth lies somewhere between IPCC and Jim."»
* 1 2 «Anticipating Future Sea Levels». EarthObservatory.NASA.gov. National Aeronautics and Space Administration (NASA), 2021. Arxivat de l'original el 7 July 2021.
* 1 2 «NOAA Scientists Detect a Reshaping of the Meridional Overturning Circulation in the Southern Ocean». NOAA, 29-03-2023.
* 1 2 Pan, Xianliang L.; Li, Bofeng F.; Watanabe, Yutaka W. «Intense ocean freshening from melting glacier around the Antarctica during early twenty-first century» (en anglès). Scientific Reports, vol. 12, 1, 10-01-2022, pàg. 383. Bibcode: 2022NatSR..12..383P. DOI: 10.1038/s41598-021-04231-6. ISSN: 2045-2322. PMC: 8748732. PMID: 35013425.
* ↑ Haumann, F. Alexander; Gruber, Nicolas; Münnich, Matthias; Frenger, Ivy; Kern, Stefan «Sea-ice transport driving Southern Ocean salinity and its recent trends» (en anglès). Nature, vol. 537, 7618, 9-2016, pàg. 89–92. Bibcode: 2016Natur.537...89H. DOI: 10.1038/nature19101. ISSN: 1476-4687. PMID: 27582222.
* ↑ Stewart, K. D.; Hogg, A. McC.; England, M. H.; Waugh, D. W. «Response of the Southern Ocean Overturning Circulation to Extreme Southern Annular Mode Conditions». Geophysical Research Letters, vol. 47, 22, 02-11-2020, pàg. e2020GL091103. Bibcode: 2020GeoRL..4791103S. DOI: 10.1029/2020GL091103.
* ↑ Long, Matthew C.; Stephens, Britton B.; McKain, Kathryn; Sweeney, Colm; Keeling, Ralph F.; Kort, Eric A.; Morgan, Eric J.; Bent, Jonathan D.; Chandra, Naveen «Strong Southern Ocean carbon uptake evident in airborne observations». Science, vol. 374, 6572, 02-12-2021, pàg. 1275–1280. Bibcode: 2021Sci...374.1275L. DOI: 10.1126/science.abi4355. PMID: 34855495.
* ↑ Terhaar, Jens; Frölicher, Thomas L.; Joos, Fortunat «Southern Ocean anthropogenic carbon sink constrained by sea surface salinity». Science Advances, vol. 7, 18, 28-04-2021, pàg. 1275–1280. Bibcode: 2021Sci...374.1275L. DOI: 10.1126/science.abi4355. PMID: 34855495.
* 1 2 3 Lenton, T. M.; Armstrong McKay, D. I.; Loriani, S.; Abrams, J. F.; Lade, S. J.; Donges, J. F.; Milkoreit, M.; Powell, T.; Smith, S. R.; Zimm, C.; Buxton, J. E.; Daube, Bruce C.; Krummel, Paul B.; Loh, Zoë; Luijkx, Ingrid T. (2023). The Global Tipping Points Report 2023. University of Exeter.
* ↑ Pellichero, Violaine; Sallée, Jean-Baptiste; Chapman, Christopher C.; Downes, Stephanie M. «The southern ocean meridional overturning in the sea-ice sector is driven by freshwater fluxes». Nature Communications, vol. 9, 1, 03-05-2018, pàg. 1789. Bibcode: 2018NatCo...9.1789P. DOI: 10.1038/s41467-018-04101-2. PMC: 5934442. PMID: 29724994.
* ↑ Lee, Sang-Ki; Lumpkin, Rick; Gomez, Fabian; Yeager, Stephen; Lopez, Hosmay; Takglis, Filippos; Dong, Shenfu; Aguiar, Wilton; Kim, Dongmin «Human-induced changes in the global meridional overturning circulation are emerging from the Southern Ocean». Communications Earth & Environment, vol. 4, 1, 13-03-2023, pàg. 69. Bibcode: 2023ComEE...4...69L. DOI: 10.1038/s43247-023-00727-3.
* ↑ Zhou, Shenjie; Meijers, Andrew J. S.; Meredith, Michael P.; Abrahamsen, E. Povl; Holland, Paul R.; Silvano, Alessandro; Sallée, Jean-Baptiste; Østerhus, Svein «Slowdown of Antarctic Bottom Water export driven by climatic wind and sea-ice changes». Nature Climate Change, vol. 13, 6, 12-06-2023, pàg. 701–709. Bibcode: 2023NatCC..13..537G. DOI: 10.1038/s41558-023-01667-8.
* ↑ Silvano, Alessandro; Meijers, Andrew J. S.; Zhou, Shenjie. «Slowing deep Southern Ocean current may be linked to natural climate cycle—but melting Antarctic ice is still a concern». The Conversation, 17-06-2023.
* 1 2 Logan, Tyne. «Landmark study projects 'dramatic' changes to Southern Ocean by 2050». ABC News, 29-03-2023.
* ↑ Bourgeois, Timothée; Goris, Nadine; Schwinger, Jörg; Tjiputra, Jerry F. «Stratification constrains future heat and carbon uptake in the Southern Ocean between 30°S and 55°S». Nature Communications, vol. 13, 1, 17-01-2022, pàg. 340. Bibcode: 2022NatCo..13..340B. DOI: 10.1038/s41467-022-27979-5. PMC: 8764023. PMID: 35039511.
* ↑ Liu, Y.; Moore, J. K.; Primeau, F.; Wang, W. L. «Reduced CO2 uptake and growing nutrient sequestration from slowing overturning circulation». Nature Climate Change, vol. 13, 22-12-2022, pàg. 83–90. DOI: 10.1038/s41558-022-01555-7.
* ↑ Mercer, J. H. «ANTARCTIC ICE AND SANGAMON SEA LEVEL». International Association Of Hydrological Sciences. [Consulta: 8 juliol 2023].
* 1 2 Mercer, J. H. «West Antarctic ice sheet and CO2 greenhouse effect: a threat of disaster». Nature, vol. 271, 5643, 01-01-1978, pàg. 321–325. Bibcode: 1978Natur.271..321M. DOI: 10.1038/271321a0.
* ↑ Hughes, T. J. «The weak underbelly of the West Antarctic ice sheet». Journal of Glaciology, vol. 27, 97, 1981, pàg. 518–525. DOI: 10.3189/S002214300001159X.
* ↑ Feldmann, J.; Levermann, A. «Collapse of the West Antarctic Ice Sheet after local destabilization of the Amundsen Basin». Proceedings of the National Academy of Sciences, vol. 112, 46, 17-11-2015, pàg. 14191–14196. Bibcode: 2015PNAS..11214191F. DOI: 10.1073/pnas.1512482112. PMC: 4655561. PMID: 26578762.
* ↑ Voosen, Paul. «Discovery of recent Antarctic ice sheet collapse raises fears of a new global flood» (en anglès). Science, 18-12-2018. [Consulta: 28 desembre 2018].
* ↑ Turney, Chris S. M.; Fogwill, Christopher J.; Golledge, Nicholas R.; McKay, Nicholas P.; Sebille, Erik van; Jones, Richard T.; Etheridge, David; Rubino, Mauro; Thornton, David P. «Early Last Interglacial ocean warming drove substantial ice mass loss from Antarctica» (en anglès). Proceedings of the National Academy of Sciences, vol. 117, 8, 11-02-2020, pàg. 3996–4006. Bibcode: 2020PNAS..117.3996T. DOI: 10.1073/pnas.1902469117. ISSN: 0027-8424. PMC: 7049167. PMID: 32047039.
* ↑ Ahmed, Issam. «Antarctic octopus DNA reveals ice sheet collapse closer than thought» (en anglès). phys.org. [Consulta: 23 desembre 2023].
* ↑ «Sea-level rise: West Antarctic ice shelf melt 'unavoidable'». BBC, 24-10-2023.
* ↑ Holland, Paul R.; Bevan, Suzanne L.; Luckman, Adrian J. «Strong Ocean Melting Feedback During the Recent Retreat of Thwaites Glacier». Geophysical Research Letters, vol. 50, 8, 11-04-2023. Bibcode: 2023GeoRL..5003088H. DOI: 10.1029/2023GL103088.
* 1 2 Schwans, Emily; Parizek, Byron R.; Alley, Richard B.; Anandakrishnan, Sridhar; Morlighem, Mathieu M. «Model insights into bed control on retreat of Thwaites Glacier, West Antarctica» (en anglès). Journal of Glaciology, vol. 69, 277, 09-05-2023, pàg. 1241–1259. Bibcode: 2023JGlac..69.1241S. DOI: 10.1017/jog.2023.13.
* ↑ Joughin, I. «Marine Ice Sheet Collapse Potentially Under Way for the Thwaites Glacier Basin, West Antarctica». Science, vol. 344, 6185, 16-05-2014, pàg. 735–738. Bibcode: 2014Sci...344..735J. DOI: 10.1126/science.1249055. PMID: 24821948.
* ↑ «Irreversible collapse of Antarctic glaciers has begun, studies say». Los Angeles Times, 12-05-2014. [Consulta: 13 maig 2014].
* ↑ «Scientists warn of rising sea levels as huge Antarctic ice sheet slowly melts». Ctvnews.ca, 12-05-2014. [Consulta: 26 octubre 2017].
* ↑ Bamber, J. L.; Riva, R. E. M.; Vermeersen, B. L. A.; LeBrocq, A. M. «Reassessment of the Potential Sea-Level Rise from a Collapse of the West Antarctic Ice Sheet». Science, vol. 324, 5929, 14-05-2009, pàg. 901–903. Bibcode: 2009Sci...324..901B. DOI: 10.1126/science.1169335. PMID: 19443778.
* 1 2 3 4 Wolovick, Michael J.; Moore, John C. «Stopping the flood: could we use targeted geoengineering to mitigate sea level rise?» (en anglès). The Cryosphere, vol. 12, 9, 20-09-2018, pàg. 2955–2967. Bibcode: 2018TCry...12.2955W. DOI: 10.5194/tc-12-2955-2018.
* ↑ Joughin, I. «Marine Ice Sheet Collapse Potentially Under Way for the Thwaites Glacier Basin, West Antarctica». Science, vol. 344, 6185, 16-05-2014, pàg. 735–738. Bibcode: 2014Sci...344..735J. DOI: 10.1126/science.1249055. PMID: 24821948.
* ↑ Tucker, Danielle Torrent. «Vintage film reveals Antarctic glacier melting» (en anglès). Stanford News, 02-09-2019. [Consulta: 7 setembre 2019].
* 1 2 3 4 Temple. «The radical intervention that might save the "doomsday" glacier» (en anglès). MIT Technology Review, 14-01-2022. [Consulta: 19 juliol 2023].
* ↑ Moon, Twila A. «Geoengineering might speed glacier melt» (en anglès). Nature, vol. 556, 7702, 25-04-2018, pàg. 436. Bibcode: 2018Natur.556R.436M. DOI: 10.1038/d41586-018-04897-5. PMID: 29695853.
* 1 2 3 4 5 6 Wolovick, Michael; Moore, John; Keefer, Bowie «Feasibility of ice sheet conservation using seabed anchored curtains» (en anglès). PNAS Nexus, vol. 2, 3, 27-03-2023, pgad053. DOI: 10.1093/pnasnexus/pgad053. PMC: 10062297. PMID: 37007716.
* 1 2 3 4 5 Wolovick, Michael; Moore, John; Keefer, Bowie «The potential for stabilizing Amundsen Sea glaciers via underwater curtains» (en anglès). PNAS Nexus, vol. 2, 4, 27-03-2023, pgad103. DOI: 10.1093/pnasnexus/pgad103. PMC: 10118300. PMID: 37091546.

## Enllaços externs

* WAIS – West Antarctic Ice Sheet Initiative – Un estudi multidisciplinari sobre el canvi climàtic ràpid i el nivell del mar futur. Patrocinat per la National Science Foundation Office of Polar Programs i la NASA Earth Science. (anglès)
* Centre de dades de neu i gel nacional dels EUA Dades antàrtiques (anglès)