OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vrikólakas

Vrikólakas (en grec: βρυκόλακας), és la denominació del folklore grec del vampir originat bàsicament per mort prematura o violenta, suïcidi, ofegament, una plaga o pesta, així com per no haver-se realitzat els rituals funeraris adequats o haver comès una errada durant aquests. Es creia que per les circumstàncies de la mort o del funeral, l'ànima es demorava o estava impossibilitada d'abandonar el cos quedant així atrapada en ell, revertint-se el procés normal de descomposició del cadàver i establint una situació entre la vida i la mort en la qual l'individu rediviu pretenia continuar la seva vida quotidiana amb la seva família i comunitat encara que amb resultats funests.
Un vrikólakas es manifestava, immediatament que el cadàver era enterrat, com una figura fantasmal vagarejant pels camins i carrers, a través dels somnis dels seus familiars propers, així com turmentant parents, amics i veïns, provocant-los la malaltia o la mort. La situació era confirmada en obrir la tomba i comprovar que el cos estava incorrupte i inflat.
A diferència del prototip eslau de vampir més popular actualment, el vrikólakas no era «xucla-sang» i el mal que produïa era emocional o psíquic. Per contrast amb el tympaniaios, figura similar acceptada i també establerta per l'Església i amb origen una mica diferent, el vrikólakas era una creença d'arrels més antigues a l'era cristiana, relacionada amb el concepte dualístic d'ànima que tenien els grecs antics.
La creença era combatuda per l'Església qui negava que el vrikólakas tingués ànima assenyalant que es tractava d'un cadàver que havia estat posseït pel dimoni. Per a combatre'l el costum popular més estès era la cremació, pràctica igualment combatuda per l'Església que al·legava que amb això la persona tenia una menor probabilitat de salvació de l'ànima en el moment del Judici Final per la qual cosa propugnava substituir-la per la realització d'un exorcisme. Altres pràctiques eren la decapitació, treure-li el cor i cremar-lo o canviar el cos a un lloc desert.

## Referències

* 1 2 3 Hartnup, Karen. «On the beliefs of the Greeks: Leo Allatios and popular Orthodoxy». A: Medieval Mediterranean. Volum 54. Editorial BRILL, 2004. ISBN 90-04-13180-9 - 9789004131804.
* 1 2 Cuthbert Lawson, John. Modern Greek Folklore and Ancient Greek Religion: A Study in Survivals.1909 (en anglès). Editor Kessinger Publishing, 2003. ISBN 0766176444 - 9780766176447.
* ↑ Bremmer, Jan N. El concepto del alma en la antigua Grecia (en castellà). Siruela, 2003. ISBN 84-7844-637-0 - 9788478446377.

## Vegeu també

* Vampirisme clínic
# Serdar (grau)

Serdar (turc otomà سردار, variant de Sardar, un rang persa) era un rang militar de l'Imperi Otomà i el Principat de Montenegro. Vol dir cap (ser) d'un lloc/terra (dar). Els serdars servien especialment a les fronteres de l'Imperi Otomà. Eren els responsables de mantenir la seguretat a les terres. És el cas de Yakup Ağa, que va ser el pare de Barba-rossa.

## Etimologia

Serdar és un nom compost per dues parts. Ser és un prefix que vol dir cap; dar és un sufix, que vol dir patriota. Ser és una paraula persa i dar és una paraula àrab.

## Usos

* Serdar és un nom popular masculí a Turquia.
* Serdar-ı Ekrem o (Serdar-ı Azam) vol dir comandant en cap amb el més elevat rang i, per tant, a vegades es refereix al Sadrazam de l'Imperi Otomà.
* Serdar també es fa servir com a nom (especialment per donar un sentiment de nostàlgia) amb el seu significat original, és a dir, comandant en cap, en turc. Per exemple, Ordunun serdarı yiğit savaşçılarına saldırı emrini verdi (en català, El comandant en cap de les forces va ordenar atacar als seus valents soldats).
* La paraula ha estat adaptada a l'anglès amb la seva escriptura original o una derivada, com són el cas de serdar, sardar i sirdar, totes elles volen dir comandant en cap d'un exèrcit. Malgrat això, aquestes paraules no es fan servir en la terminologia actual.

## Notes

* ↑ Sardār, Encyclopaedia of Islam
* ↑ Serdār i Serdar-ı Ekrem a Historical Dictionary of the Ottoman Empire per Selcuk Aksin Somel, p. 267-268

## Bibliografia

* Zygmunt Abrahamowicz, Kara Mustafa pod Wiedniem, Wyd. Literackie Kraków 1973
# Cal Rafel (Ulldemolins)

Cal Rafel és una obra d'Ulldemolins (Priorat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edificació de planta baixa i pis, bastida de paredat i arrebossat. El punt més interessant el constitueix la portalada, feta de carreus sobresortits.

## Història

Símbol d'una certa puixança econòmica durant el renaixement, tal com ho palesa la construcció d'ermites i el mateix temple parroquial, a Ulldemolins apareixen algunes portalades interessants i tipològicament infreqüents a la comarca, encara que se'n trobin també a Cornudella. Al mateix poble hom en pot trobar encara algunes restes en alguna altra casa enrunada per la Guerra Civil. Aquesta és, però, la més sencera. L'addició d'elements posteriors a la façana desvirtua el valor global de l'edificació.

## Referències

* 1 2 «Cal Rafel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2018].
# Atac per la força bruta

En criptografia, s'anomena atac de força bruta a la forma de recuperar una clau provant totes les combinacions possibles fins a trobar la que permet l'accés.
En altres paraules, defineix al procediment pel qual a partir del coneixement de l'algoritme de xifrat emprat i d'un parell text clar/text xifrat, es realitza el xifrat (respectivament, desxifrat) d'un els membres del parell amb cadascuna de les possibles combinacions de clau, fins a obtenir l'altre membre del parell. L'esforç requerit perquè la recerca sigui reeixida amb probabilitat millor que alhora serà $2^{n-1}$ operacions, on $n$ és la longitud de la clau (també conegut com l'espai de claus).
Un altre factor determinant en el cost de realitzar un atac de força bruta és els jocs de caràcters que es poden utilitzar en la clau. Contrasenyes que només utilitzen dígits numèrics seran més fàcils de desxifrar que aquelles que inclouen altres caràcters com lletres, així com les que estan compostes per menys caràcters seran també més fàcils de desxifrar, la complexitat imposada per la quantitat de caràcters en una contrasenya és logarítmica.
Els atacs per força bruta, ja que utilitzen el mètode de prova i error, són molt costosos en temps computacional. La força bruta se sol combinar amb un atac de diccionari.

## Referències

* ↑ Jon Erickson. Hacking: The Art of Exploitation. No Starch Press, 4 febrer 2008, p. 422–. ISBN 978-1-59327-144-2 [Consulta: 1r juliol 2012].

## Vegeu també

* Keygen

## Enllaços externs

* http://www.cl.cam.ac.uk/users/rnc1/brute.html
* http://www.distributed.net/des/
* http://www.keylength.com/
# Tanais Fossae

Tanais Fossae és una estructura geològica del tipus fossa a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 40.18 ° de latitud N i 274.04 ° de longitud E. Fa 172.95 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1991 i pren el nom d'una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Tanais Fossae". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.
# Bel·lusaure

El bel·lusaure (Bellusaurus, "llangardaix bell") és un gènere de dinosaure sauròpode petit i amb el coll curt que va viure al Juràssic mitjà. Feia uns 4,8 metres de longitud. Les seves restes fòssils foren trobades a les roques de la formació de Shishugou al nord-est de la conca Junggar a la Xina.

## Descobriment i espècies

L'espècie tipus (i única coneguda) és Bellusaurus sui, descrita per Chao l'any 1987. Es van trobar disset individus en una única pedrera, fet que suggereix que un ramat va ser eliminat per una riuada. Algunes característiques suggereixen que tots ells podrien haver sigut joves.

## Referències

* Dong Zhiming. Dinosaurian Faunas of China. China Ocean Press, Beijing, 1992. ISBN 3-540-52084-8.

## Enllaços externs

* Bellusaurus a la Dinosaur Encyclopedia Arxivat 2009-09-22 a Wayback Machine.
* Bellusaurus al Dino Directory
Sauropodomorpha :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia
Clade: Dinosauria :
Sauropodomorpha :
Sauropoda :
Neosauropoda :
Macronaria :
Titanosauria :
# Pàmpol (vinya)

El pàmpol o pàmpol de la vinya es fa servir a les cuines de diverses cultures, incloent la turca, grega, búlgara, àrab, romanesa i vietnamita. Algunes de les receptes que les usen són el dolma, el sarma i el luop vietnamita. A la seva majoria es prenen fresques del cep i es farceixen amb una barreja d'arròs, carn i espècies, cuinant-se aleshores al vapor. Els pàmpols farcits poden servir-se com a aperitiu o com a plat principal.

## Producció

Els pàmpols (fulles de la vinya) també poden vendre's envasades, habitualment en rotlles submergits en salmorra. Les conreades a Erbaa (Tokat) són famoses i tenen importància a la cuina turca.

## Vegeu també

* Etli yaprak sarma
* Sarma

## Referències

* ↑ «pàmpol». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Ayudantes Y Pinches de Cocina. Temario General Y Test. MAD-Eduforma, p. 158. ISBN 9788466522250.
* ↑ «How to Stuff Grape Leaves» (en anglès). About.com: Greek Foods. Arxivat de l'original el 2009-02-06. [Consulta: 15 gener 2014].
# Font Vella (Ulldemolins)

La Font Vella és una font d'Ulldemolins (Priorat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una font amb dos brolladors de pedra, un central i un altre lateral que surten d'una paret de carreus. El conjunt és protegit per una volta de mig punt, també de carreus.

## Història

La font és documentada des del segle xiv. Consta que fou reparada el 24 de juny del 1566, dictaminant el consell municipal amb anterioritat contra aquells que la malmetien i l'embrutaven. No deuria fornir massa quantitat d'aigua, ja que el segle xvi es construí una nova font per a la major provisió d'aigua al poble.
A finals de la dècada del 2010 es troba en estat d'abandó i força malmesa.

## Referències

* 1 2 3 «Font Vella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2018].
# Tempe Fossae

Tempe Fossae és una estructura geològica del tipus fossa a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 52.35 ° de latitud N i 309.86 ° de longitud E. Fa 2.116,24 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1973 i pren el nom d'una característica d'albedo localitzada a 40 ° de latitud N i 70 ° de longitud O.

## Referències

* ↑ "Tempe Fossae". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.
# Índexs de Miller

Els índexs de Miller són un conjunt de tres nombres enters $hkl$ que s'empren en cristal·lografia per designar els plans imaginaris d'un cristall. Si hom vol indicar un sol pla els índexs es posen entre parèntesis $(hkl)$; si es vol indicar tot un conjunt de plans paral·lels es posen entre claus $\{hkl\}$.
Aquest sistema de nomenclatura fou introduït el 1839 pel mineralogista britànic William Hallowes Miller (1801-1880).
Per a determinar quin índex de Miller cal assignar a un determinat pla s'han de seguir les passes següents:
* Cal disposar la cel·la unitat del cristall de forma que contengui els plans que es volen anomenar.
* Hom ha d'elegir el pla més proper a l'origen $O$ d'un sistema d'eixos $OX,OY,OZ$ sense que passi per ell. Els eixos tenen les direccions de tres arestes que convergeixen en un vèrtex de la cel·la cristal·lina, que és l'origen dels eixos. Aquests eixos no són necessàriament perpendiculars.
* S'han de determinar les seves interseccions u, v, w{\textstyle u, v, w} amb aquests tres eixos, en unitats a, b, c{\textstyle a, b, c} (longituds de cadascuna de les tres arestes en la direcció dels eixos). Si no en talla a algun d'ells hom suposa que el talla a l'infinit, $\infty$. Si no talla l'eix $OX$ tendrem el valor $u=\infty \cdot a$; si talla a la meitat de l'aresta l'eix $OY$ el valor serà v=1/2 ⋅b{\textstyle v={\tfrac {1}{2}}\cdot b}; i si talla al vèrtex de l'aresta $OZ$ el valor serà $w=1\cdot c$.
* Els inversos d'aquestes quantitats són els índexs de Miller. Si algun d'ells és negatiu s'indica amb una barra a sobre, per exemple $-1\Rightarrow {\stackrel {-}{1}}$. Amb els valors de l'apartat anterior hom té l'índex de Miller del pla $(021)$ a partir de les següents operacions:
$h={\tfrac {1}{\infty }}=0\quad k={\tfrac {1}{1/2}}=2\quad l={\tfrac {1}{1}}=1$

## Referències

* ↑ Miller, W.H. A Treatise on Crystallography. For J. & J. J. Deighton, 1839.
# Proemi

S'anomena proemi el preludi d'un cant, exordi d'un discurs o preàmbul d'una obra. És un terme o concepte proper al de pròleg.

## Literatura

Als poemes èpics clàssics o classicistes, sempre s'esmenta la temàtica de l'obra a l'inici del proemi. Exemples:
* proemi de la Ilíada: Μῆνιν ἄειδε θεὰ Πηληιάδεω Ἀχιλῆος ...
* proemi de l'Odissea: Ἄνδρα μοι ἔννεπε, Μοῦσα, πολύτροπον, ὃς μάλα πολλὰ ...
* proemi de l'Eneida: Arma virumque cano, Troiae qui primus ab oris ...

## Música

A l'antiguitat consistia el proemi en un fragment cantat que precedia les composicions que executaven els citaristes o, almenys, aquesta és l'accepció de la paraula grega emprada per Píndar. També s'anomenava així, no només el preludi en honor dels déus, especialment de Júpiter, sinó igualment de tot cant de caràcter religiós. Sembla que els himnes rebien de la mateixa manera el nom de proemis. Entre els autors principals d'aquest gènere de composicions se cita Terpandre (segle VII aC).

## Vegeu també

* Prefaci

## Referències

* ↑ DDAA. La Gran Enciclopèdia en català. Volum 16. Edicions 62, 2004. ISBN 84-297-5444-X.
# Shor

El shor és una de les llengües turqueses de la branca de Sibèria parlada per menys de 10000 persones i, per tant, en una situació amenaçada. El seu lèxic presenta manlleus del rus i del mongol, pel temps de dominació soviètica. S'escriu en alfabet ciríl·lic. Presenta harmonia vocàlica, un ordre canònic de la frase SOV (amb el verb al final de l'oració) i absència de gènere gramatical. És una llengua aglutinant, com altres de la seva família lingüística. El seu sistema conté 19 consonants i 16 vocals, que poden augmentar en algunes varietats dialectals.
# Cases d'habitatges a la plaça de la Bomba, 3-5 (Igualada)

Les Cases d'habitatges a la plaça de la Bomba, 3-5 és una obra de Igualada (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció neoclàssica de gran monumentalitat degut a les seves dimensions en comparació amb les cases del voltant. Es tracta d'un ample edifici de tres pisos d'alçada i totalment simètric pel que fa a la seva estructura en la qual cada element ocupa el seu lloc ben definit ja des d'un principi per les portes de la planta baixa i seguida fidelment per les finestres de la segona i tercera plantes. Destaquen les estructures portants de les arcades de les portes de planta baixa construïdes amb pedra llisa sense cap intent de decoració, i els carreus rectangulars de pedra picada que conformen l'estructura mural de l'edifici.

## Referències

* ↑ «Cases d'habitatges a la plaça de la Bomba, 3-5». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].
# Montpellerenc

El Montpellerenc (Montpelhierenc en occità, és un Parçan o comarca d'Occitània La seva vila principal és Montpeller, capital del departament de l'Erau.
Segons la proposta del diari Jornalet de divisió administrativa d'Occitània, basada en l'obra de Frederic Zégierman Le Guide des pays de France, el Montpellerenc estaria ubicat a la regió del Llenguadoc, subregió del Baix Llenguadoc.
La variant sub-dialectal de l'occità que s'hi parla també s'anomena montpellerenc.

## Notes

* ↑ Segons la classificacion de Frederic Zégierman.
* ↑ «Las encontradas d’Occitània» (en occità). Jornalet, 12-06-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «Lo trabalh de recuperacion de las encontradas d’Occitània contunha» (en occità). Jornalet, 30-10-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
# Echus Chasma

Echus Chasma és una estructura geològica del tipus chasma a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 5.74 ° de latitud N i 282.57 ° de longitud E. Fa 391.1 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1976 i pren el nom d'una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Echus Chasma". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.
# Làmpada Davy

La làmpada de Davy és una làmpada de seguretat inventada pel científic cornuallès Humphry Davy per evitar les explosions causades per la ignició de metà (grisú) a les mines de carbó.
Presentatda a la Royal Society de Londres el 1815, era una llanterna de querosè que tenia la flama protegida per una pantalla de malla metàl·lica fina, que impedia la propagació de la flama.
Una versió moderna d'aquesta llanterna s'utilitza per a transportar la flama olímpica.

## Notes

* ↑ BioMania.com.br - Biografia de Humphry Davy Arxivat 2016-03-13 a Wayback Machine. accedida el 21 de maig 2009
* ↑ Australian Broadcasting Corporation - Tecnologia de la Torxa Olímpica(anglès) [accés 21 maig 2009]
# Estrepsípters

Els estrepsípters (Strepsiptera, gr. "ales retorçades") són un ordre d'insectes que conté unes 600 espècies distribuïdes en deu famílies. Excepte pel seu estadi larval inicial i la dels imagos mascles que són de vida lliure, passen la seva vida com a endoparàsits d'altres insectes com ara abelles, vespes, peixets de plata i paneroles.

## Morfologia

Els mascles adults son de vida lliure i tenen ales, potes, ulls i antenes; la boca està en gran part modificada en estructures sensorials. Les ales anteriors estan molt reduïdes i recorden els halteris dels dípters, amb els què no estan relacionats; les ales posteriors són grans i membranoses. Las femelles son larviformes i en general romanen a l'interior de l'hoste.

## Història natural

Els mascles adults viuen només poques hores i no s'alimenten. Totes les femelles conegudes (excepte en la família Mengenillidae) mai abandonen els seus hostes i no tenen ales ni potes. Les larves sí que tenen potes i cerquen activament nous hostes. Els seus hostes inclouen els membres dels ordres Zygentoma, Orthoptera, Blattodea, Mantodea, Heteroptera, Hymenoptera, i Diptera. En la família Myrmecolacidae, els mascles parasiten formigues i en canvi les femelles són paràsites d'ortòpters.

## Taxonomia

Els estrepsípters es subdivideixen en dos grups principals: Stylopidia i Mengenillidia.
Mengenillidia inclou tres famílies extingides (Cretostylopidae, Protoxenidae i Mengeidae) i dues d'actuals (Bahiaxenidae i Mengenillidae; però aquesta darrera no és monofilètica. Aquest grup es considera més primitiu. L'altre grup, Stylopidia, inclou set famílies: Corioxenidae, Halictophagidae, Callipharixenidae, Bohartillidae, Elenchidae, Myrmecolacidae i Stylopidae. Tots els Stylopidia tenen femelles endoparàsites.

## Filogènia

Posició filogenètica suggerida dels Strepsiptera:
| Neoptera | Megaloptera Raphidioptera Neuroptera Coleoptera ? Strepsiptera Stylopidia ?Mengenillidae Diptera Mecoptera Siphonaptera Trichoptera Lepidoptera Hymenoptera |

## Referències

* ↑ Zhang, Z.-Q. 2011. Phylum Arthropoda von Siebold, 1848. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness. Zootaxa, 3148: 99–103.
* 1 2 3 4 Whiting, M. F in Resh, V. H. & R. T. Cardé (Editors) 2003. Encyclopedia of Insects. Academic Press. pp. 1094-1096
* ↑ Borror, D.J., Triplehorn, C.A. Johnson. (1989) Introduction to the Study of Insects. 6th ed. Brooks Cole.
* ↑ Kathirithamby, Jeyaraney. 2002. Strepsiptera. Twisted-wing parasites. Version 24 September 2002. «Enllaç». in The Tree of Life Web Project
* Grimaldi, D. and Engel, M.S.. Evolution of the Insects. Cambridge University Press, 2005. ISBN 0-521-82149-5.

## Enllaços externs

* http://tolweb.org/tree?group=Strepsiptera
* Els ulls dels Strepsitera comparats amb els ulls dels trilobits Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
* Family outline: Strepsiptera Arxivat 2015-03-21 a Wayback Machine.
# Hydrae Chasma

Hydrae Chasma és una estructura geològica del tipus chasma a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -6.31 ° de latitud N i 298.47 ° de longitud E. Fa 55.18 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1985 i pren el nom d'una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Hydrae Chasma". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.
# Principi de l'horitzontalitat original

El Principi de l'horitzontalitat original fou proposat pel geòleg danès Niels Stensen (1638-1686). El principi postula que les capes de sediments es dipositen originàriament de forma horitzontal. Aquest principi resulta important per a l'anàlisi del plegaments i dels estrats inclinats.
D'aquestes observacions sorgí la ideaque la Terra no ha estat estàtica i que ha estat influenciada per grans forces que han estat treballant durant llargs períodes, i d'aquí s'arribà a les conclusions que proposa la cìencia de la tectònica de plaques, on el moviment i les col·lisions de grans plaques de l'escorça terrestre són les causants dels plegaments dels estrats.
Tot i que aquest principi fou molt útil en els principis de la geologia, actualment se sap que no totes les capes sedimentàries es dipositen purament horitzontalment. Per exemple, els sediments amb grans més gruixuts com la sorra es poden dipositar fent un angle de fins a 15 graus, sostinguts per la fricció interna entre els grans que evita que rellisquin fins a angles més baixos, això es coneix amb el nom d'angle de repòs, i un exemple clar d'aquest fet és la superfície de les dunes d'arena del desert.
De la mateixa manera, els sediments poden reposar penjats en una superfície inclinada prèviament existent adaptant-se a la forma de la superfície preexistent.
El principi de l'horitzontalitat original és àmpliament, encara que no universalment, aplicable a l'estudi de la sedimentologia, estratigrafia i la geologia estructural, això no obstant, sempre s'han de tenir presents les anteriors situacions abans d'acceptar l'horitzontalitat original com un fet.

## Vegeu també

* Principi de superposició d'estrats

## Referències

* ↑ Brookfield, Michael E. Principles of Stratigraphy. Blackwell Publishing, 2004, p. 116. ISBN 140511164X.
# Abu-Bayhas

Abu-Bayhas (segle VII - Medina, 713 $^{(Gregorià)}$) Abu-Bayhas al-Hàysam ibn Jàbir fou un cap kharigita, del clan Banu Sad ibn Dubaya. Fou el fundador del grup dels bayhasiyya, una de les sectes kharigites en posició mitjana entre els azraquites (extremistes) i els sufrites i ibadites (més moderats). Encara que consideraven infidels als musulmans que no eren kharigites, considerava lícit viure en comú, fer-hi aliances matrimonials i heretar-los. Després la secta es va fraccionar en diversos subgrups. Per escapar de les persecucions d'Al-Hajjaj ibn Yússuf va fugir a Medina però fou empresonat pel governador local, Uthman ibn Hayyan i executat de manera cruel.

## Referències

* ↑ «Abū Bayhas» (en anglès). Encyclopaedia of Islam. [Consulta: 15 agost 2013].
* ↑ Watt, William Montgomery. The formative period of Islamic thought (en anglès). Oneworld, 1998, p. 26. ISBN 1851681523.