OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Llop de Viabrea

Sant Llop de Viabrea és una església romànica de Riells i Viabrea (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església de Sant Llop de Viabrea està situada en el turó de Sant Llop, a 246 metres d'altitud, entre la riera de Sant Llop i la de Riells.
Es tracta d'una petita ermita d'origen romànic amb la façana orientada a ponent precedida per un pati tancat al qual s'hi accedeix per unes escales.
La façana principal té un portal d'entrada refet el 1606. A sobre hi ha una capelleta i, més amunt, un ull de bou. El conjunt està coronat per un campanar d'espadanya de dos ulls d'arc de mig punt.
La construcció és d'una nau rectangular, lleugerament romboidal, que podria datar dels segles X o XI, capçada per la part de llevant per un absis semicircular, molt irregular, que s'obre per mitjà d'un simple plec, exterior i interior. Té una finestra d'una sola esqueixada, rectangular a l'interior, formada per quatre carreus i espitllerada a l'exterior. Al mur de migdia hi ha dues finestres cronològicament posteriors a l'edifici primitiu. Al mur de tramuntana té quatre cossos adossats que, des de l'exterior, semblen una nau lateral afegida.
A l'interior trobem la nau coberta amb volta de canó de rajols probablement del segle xvii.
Al costat de l'església, però a un nivell més baix, es troba el cementiri municipal de l'any 1982.

## Història

Durant l'edat mitjana, la població es concentrava al voltant de la parròquia de Sant Esteve de Sabruguera, que posteriorment es coneixerà com a Sant Llop de Viabrea i la primera notícia documental data de l'any 941. Es tracta d'una antiga parròquia rural documentada de 1246 en una butlla del papa Innocenci IV a favor del monestir Sant Salvador de Breda. Al segle xiv formava part del vescomtat de Cabrera, dins la batllia de n'Orri. A causa de l'escàs poblament va passar a ser sufragània de Riells entre els segles xvi i xviii. L'any 1508 es va afegir a l'altar de Sant Esteve un segon altar, aquest dedicat a Sant Llop, i en pocs anys va passar a ser-ne el titular. L'any 1957 passa a pertànyer al Bisbat de Girona.
L'ermita tenia un important retaule del segle xvii dedicat a sant Llop, sant Esteve i sant Sebastià que va ser destruït l'any 1936.
L'última restauració va ser realitzada l'any 1982.
L'ermita de Sant Llop va tenir ermitans fins als anys 30 del segle xx. El 1984, l'ajuntament va aprovar habilitar l'ermita com a residència per a un seminarista, Josep Badia, però va ser-hi poc temps.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Ermita de Sant Llop i Sant Esteve». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# La Torreponça

La Torreponça és una masia fortificada que dona nom al veïnat de Torreponça a mig camí dels nuclis de Franciac i Riudellots de la Selva declarada bé cultural d'interès nacional.

## Arquitectura

Es tracta d'una masia fortificada de dues plantes i golfes, vessants a laterals i cornisa catalana. La porta principal és amb arc de mig punt adovellada. La resta d'obertures són rectangulars amb llindes, brancals i ampits de pedra monolítica. Destaca la finestra central que a diferència de la resta és gòtica amb arc conopial tardà i dentat amb arquets, hi ha relleus de caps humans a les impostes. Per damunt d'aquesta hi ha dues petites finestres cegades que corresponen a les golfes, són rectangulars amb decoració esculpida simulant un arc conopial. Al costat de la porta i adossada a la paret es conserva una escala de pedra de quatre esglaons, utilitzada antigament per pujar damunt els cavalls. Hi ha també un parell de bancs de fusta. El més rellevant però, és la torre adossada a la casa que s'alça a la part dreta. És de planta quadrada amb obertures reduïdes, també envoltades de pedra i algunes espitlleres. Cal destacar la finestra de la segona planta d'estil renaixentista amb guardapols rematat amb petxines, a la llinda hi ha una inscripció i la data de 1566. A l'última planta hi ha una galeria més moderna, les finestres de la qual són tres a cada façana, més grans i amb arc de mig punt. La coberta d'aquesta torre és amb teula àrab i a quatre aigües, amb ràfec de quatre filades. Pel que fa al parament tan de la casa com de la torre, és arrebossat i pintat, deixant als extrems els carreus ben tallats vistos.
A l'altre costat de la casa, a l'esquerra, hi ha un cos adossat, de només una planta que correspon a les antigues quadres i magatzems. Té la coberta amb caiguda a la façana i les obertures són cinc amb impostes.

## Història

Probablement els elements defensius que presenta la casa es van construir en una època d'inseguretat social al camp. És difícil saber l'origen del nom de les cases de pagès però si ens remuntem als segles xiii i xiv, veiem que molts masos prenien el nom d'una sola persona, és el cas de la Torreponça que era propietat d'un tal Ponç. Posteriorment però va passar a denominar-se com se la coneix actualment, Torreponça.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Torre Ponça». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Martí Sabrià i Deulofeu

Martí Sabrià i Deulofeu, (Palafrugell 1955), és un dels principals impulsors d'activitats turístiques i culturals a l'Empordà. Fou director del Grup Costa Brava Centre entre 1979 i el 2020. Des de l'Associació d'hostaleria de la comarca, va dissenyar, impulsar i dirigir diferents entitats empreses i organitzacions vinculades a l'activitat turística: La Unió d'Empresaris de Costa Brava centre, Costa Brava Centre Cooperativa, Costa Brava Hotels, Petits Grans Hotels de Catalunya, Costa Brava Hotels de Luxe i la Cuina de l'Empordanet.
Va dirigir el Patronat de Turisme de Palafrugell entre 1987 i 1996. Des d'allà va transformar i fer créixer la Cantada d'havaneres de Calella de Palafrugell que va dirigir entre el 1987 i el 2006. Fou el creador i impulsor del Festival de Jazz Costa Brava el 1990, i el seu director executiu fins al 1998. Aquest festival es va privatitzar dos anys més tard per a convertir-se en l'actual Festival de Cap Roig.
En el mon de la Cultura va impulsar i coordinar les Diades de Tardor de Palafrugell, entre 1983 i 1991, i amb altres amics van crear la Biennal Xavier Miserachs, el 1999 en record del fotògraf afincat a Esclanyà. D'ença el 2021 dirigeix la Fundació Jordi Comas Matamala, dedicada a la creació de pensament turístic.

## Referències

* ↑ Enric Serra i LLuís Poch. I com aquestes, mil. (en catlà). Institut de Promoció Economica de Palafrugell Setembre 2017, p. 207. ISBN 978-84-697-4678-3.
# Fundació Princesa d'Astúries

La Fundació Princesa d'Astúries (FPA) —fins al 2014 anomenada Fundació Príncep d'Astúries; en el moment de la seva creació, la Fundació Principat d'Astúries— es va constituir a la ciutat d'Oviedo el 24 de setembre de 1980 en un acte presidit pel llavors príncep Felip de Borbó, que comptava en aquell moment amb dotze anys.
El 19 de juny del 2014, amb la proclamació de Felip com a rei d'Espanya, la seva filla Elionor va assumir el títol de princesa d'Astúries com la seva hereva. A l'octubre d'aquell any el patronat de la fundació va aprovar un canvi de denominació tant de la institució com els premis homònims que passarien a ser Princesa d'Astúries. Els canvis es van fer efectius després del lliurament dels premis de l'edició de 2014.

## Referències

* ↑ «Creada la Fundación Principado de Asturias», El País (7 de agosto de 1980). Consultado el 30 de enero de 2018
* ↑ «Cambio de denominación de la Fundación Príncipe de Asturias y de los Premios Príncipe de Asturias», Fundación Príncipe de Asturias (23 de octubre de 2014). Consultado el 24 de octubre de 2014
# Mas Provençal

Mas Provençal és una masia de Riudellots de la Selva (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa de dues plantes amb vessants a laterals. Està totalment reformada i només manté l'estructura original, els elements de pedra de la façana no són els originals i els murs han estat arrebossats sense pintar. Les obertures són rectangulars amb brancals, ampit i llinda de pedra nova. La porta principal, al centre, és d'impostes i a la llinda hi ha la inscripció "Mas Provensal 1677", conserva la data tot i no sé la inscripció original.
Als extrems es veuen els carreus ben tallats i tot el voltant de la casa està pavimentat amb rajols. Cal destacar la finestreta que correspon a les golfes, és d'arc de mig punt de pedra, amb una reproducció en pedra de la verge de Montserrat al davant, com si es tractés d'una fornícula. A la part esquerra de l'edifici, hi ha un cos afegit que correspon a un altre habitatge, totalment de construcció nova. El que encara es conserva és el paller, a pocs metres de la casa, situat a la banda esquerra, s'aprecien els cairats i les bigues de fusta, i les parets són de rajol.

## Referències

* 1 2 «Mas Provençal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Can Poll

Can Poll és una masia de Sils (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de dues plantes i coberta a dues aigües de vessants laterals i cornisa catalana. Les obertures de la façana estan emmarcades amb pedra i una d'elles, a la planta baixa i al costat esquerre de la porta principal, té una reixa de ferro forjat quadriculada que la protegeix. El portal, a diferència de les finestres, té una llinda monolítica d'arc molt rebaixat amb la inscripció: "AÑ. 1825". A la façana, a l'esquerra, hi ha una placa de ceràmica vidriada amb el nom de "Can Poll" i a l'altre costat el número 36, amb el mateix tipus de rajola. La casa ha estat restaurada però es conserven a la vista, sense ser rebossats, els angles amb grans carreus ben tallats per reforçar. De la construcció destaca adossat perpendicularment a la façana l'antic forn, també restaurat. El parament és de maçoneria arrebossada i pintada de color crema. Al costat esquerre s'hi ha afegit un cos que fa de garatge.

## Referències

* ↑ «Can Poll». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Sant Ermengol d'Abrera

Sant Ermengol d'Abrera és una ermita d'Abrera (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Les seves restes són a la part de tramuntana, vora la riera de Masquefa o Magarola, a ponent del pont de Magarola. Queden dempeus alguns murs d'una alçada considerable i alguns contraforts. Sembla que la seva construcció es va fer en dues etapes constructives perquè la cara nord és de carreus i la sud, i els murs laterals, de tàpia.

## Història

De l'origen d'aquesta ermita no es té cap document que en parli. Es va construir al segle xvi però algunes restes pertanyen a una ampliació que es portà a terme a mitjans del segle xviii. Era custodiada per un ermità que hi vivia permanentment: cap al 1612 Ramon Bayso era l'ermità i el 1670 era un tal Miquel Permànyer.

## Referències

* 1 2 «Sant Ermengol d'Abrera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 17 gener 2019].
# (8430) Florey

(8430) Florey és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides, descobert el 25 de desembre de 1997 per Frank B. Zoltowski des de l'Observatori de Woomera, a Austràlia.
Inicialment es va designar com 1997 YB5. Més endavant va ser anomenat en honor del farmacòleg australià Howard Walter Florey (1898-1968).
Orbita a una distància mitjana del Sol de 2,8070 ua, podent acostar-s'hi fins a 2,5206 ua i allunyar-se'n fins a 3,0935 ua. Té una excentricitat de 0,1020 i una inclinació orbital de 3,6694° graus. Triga a completar una òrbita al voltant del Sol 1717 dies. Pel que fa a les característiques físiques, la seva magnitud absoluta és 13,8.

## Vegeu també

* Llista d'asteroides del (8401) al (8500)
* Cos menor del sistema solar
* Cinturó d'asteroides

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=8430.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 29 novembre 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «(8430) Florey» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 20 juny 2018].
* ↑ «(8430) Florey» (en anglès). JPL. [Consulta: 20 juny 2018].
# Can Savalls (Corçà)

Can Savall o Can Savalls és una masia fortificada al veïnat de Planils al municipi de Corçà, a la comarca catalana del Baix Empordà. Està declarada com a bé cultural d'interès nacional. Aquest casal a mitjans del segle XX es trobava en estat de ruïna però l'any 1989 es van fer unes obres de restauració i reconstrucció. L'origen del nom del mas es relaciona amb el fet que fou adquirit a principis del segle xix per Joan Savalls i Barella i Joaquima Savalls i Massot, pares del militar carlí empordanès Francesc Savalls i Massot.
És un casal de planta rectangular amb una torre a banda i banda. Està construït en pedra volcànica sense escairar. El cos central té teulada a dues aigües amb el carener paral·lel a la façana principal. A la planta baixa s'obre un gran arc rebaixat. Al primer pis hi ha tres finestres i al segon una, totes elles amb la llinda i els brancals formats per grans carreus de pedra. Una de les torres és de planta baixa i dos pisos amb la teulada a dues aigües que segueix el mateix sentit que la del cos central; una fina cornisa separa les dues plantes superiors. L'altra torre està formada per planta baixa i tres pisos i està coronada per merlets; al primer pis s'obre una finestra coronella amb dos arcs trevolats i als dos pisos superiors s'obren dues finestres per nivell amb arc trevolat. També s'obren petites espitlleres.

## Notes

* ↑ Mancebo, Sílvia «De Llorenç Savalls a Francesc Savalls. Una aproximació a l'entorn familiar del general carlí» (pdf). Els Apunts. Arxiu Històric de Girona, 4, 2007, pàg. 3 [Consulta: 21 agost 2020].
* ↑ «Can Savall de Planils». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 abril 2012].
# Ratpenat groc de Michoacán

El ratpenat groc de Michoacán (Rhogeessa mira) és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. És endèmic de Michoacán (Mèxic). El seu hàbitat natural són les zones semiàrides de plana, on se'l troba a complexos de cactus i mesquit, així com a boscos de galeria. Es tracta d'un animal insectívor. Està amenaçat per la destrucció del seu hàbitat a causa del desenvolupament de la presa Infiernillo.

## Referències

* ↑ Arroyo-Cabrales, J.; Ticul Álvarez Castañeda, S. Rhogeessa mira. UICN 2012. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2012, consultada el 27 gener 2012.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Aleida Greve

Aleida Greve (Zwolle, 1670 - 1742), fou una pintora neerlandesa del segle xviii, coneguda per les seves pintures i per haver estat fundadora de la casa d'asil per a dones Vrouwenhuis en Zwolle.

## Biografia

Va ser la filla del major fabricant de cervesa de Zwolle, Geurt Greve (1634-ca.1680), i Lamberta Holt (d. 1691). La seva mare era la vídua d'Herman van Marle, l'anterior propietari de la fàbrica de cervesa «Gouden Kroon» que es va fusionar després del seu segon matrimoni. Aleida tenia una germanastra més gran del primer matrimoni de la seva mare, Cornelia van Marle. Juntes les dues noies van ser alumnes del pintor de Dordrecht, Wilhelmus Beurs en 1686, i amb les seves cosines Anna Cornelia Holt i Sophia Holt.
El 1686 cada alumne va haver de realitzar una pintura sobre un llenç gran -el major va ser fet per Sophia Holt-. Aleida i la seva cosina Anna Cornelia tenien 16 anys quan van fer aquestes pintures. El seu professor Beurs estava molt orgullós de les seves alumnes i va dedicar a ellas, el seu llibre sobre pintura de l'any 1692.
Una casa al carrer Melkmarkt va ser comprada als hereus del seu marit el 1706 per Aleida Greve i les seves germanes menors. Una tia soltera va venir a viure amb elles i l'any 1718, als 49 anys Greve, va redactar el seu testament, on va esbossar el seu pla per utilitzar el seu llegat per crear una casa d'asil de 17 dones de la fe reformada holandesa. En 1742, Greve va morir sense fills, i va ser creada la llar per a les dones ancianes; aquest fet està commemorat amb una placa de pedra en la part davantera de casa.

## Fons d'art

En la voluntat de Aleida Greve es va estipular que la seva sala d'estar amb totes les seves pintures i mobles havia de romandre intacta, i aquesta és la raó per la qual aquesta col·lecció d'art amb totes les seves curiositats encara existeix íntegrament com una «càpsula del temps» de la galeria d'art d'una dama. No és clar si les pintures que s'exhibeixen a la casa estaven totes o van ser recollides per les germanes o si algunes de les pintures havien estat donades per Aleida Wolfsen. El pintor més famós representat en la col·lecció, a més de les pròpies pintores és Peter van den Velde, que va signar la seva Vista de Gibraltar i és probable que també siguin del pintor altres dues vistes de marines de la col·lecció.
* Autoretrat amb mirall, es creu que la persona que està servint el te és Aleida.
* Habitació amb mirall i altres pintures.
* Placa de pedra en Vrouwenhuis, Melkmarkt 53, commemorant la seva fundació.

## Referències

* 1 2 «Aleida Greve» (en neerlandès). historici.nl. [Consulta: 15 abril 2016].
* 1 2 «Aleida Greve» (en neerlandès). Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie. [Consulta: 15 abril 2016].
* ↑ Kloek i Peters Sengers, 1998, p. 62.
* ↑ «50736 View of Gibraltar». RKD.
* ↑ «106882 Seascape with a few ships». RKD.

## Bibliografia

* Kloek, Els; Peters Sengers, Catherine; Tobé, Esther. Vrouwen en kunst in de Republiek. Hilversum, 1998, p. 62. ISBN 9065505725.
# Turó de la Miloca

El Turó de la Miloca és una muntanya de 132 metres que es troba al municipi de Caldes de Malavella, a la comarca de la Selva.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cap de Crabèra

El Cap de Crabèra és una muntanya de 2.301 metres que es troba al municipi de Naut Aran, a la comarca de la Vall d'Aran.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cap dera Sèrra (Naut Aran)

El Cap dera Sèrra és una muntanya de 2.248 metres que es troba al municipi de Naut Aran, a la comarca de la Vall d'Aran.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# EnChroma

EnChroma és una companyia independent dedicada al desenvolupament de lents oculars per a facilitar la vista a les persones amb deficiència visual. L'empresa, situada a Berkeley, Califòrnia, va ser fundada pel doctor, matemàtic i científic Don Mc Pherson. EnChroma ha aconseguit posicionar-se capdavanterament en el mercat internacional i ha rebut el premi SIB de l'Institut Nacional de la Salut i el Tibbets Award 2016 de l' US Small Bussiness Administration per les seves contribucions en la neurociència, la tecnologia i el món empresarial.

## Test de ceguera del color

EnChroma realitza tests per a detectar alguna deficiència visual de color. Es tracta d'un test online que determina el grau i tipus de deficiència visual que es pateix. Aquest test utilitza el mètode Ishihara, on s'amaguen uns dígits de punts de tonalitats color dins d'esferes amb punts de tonalitats d'altres colors. Un cop dut a terme el test, l'ordinador utilitza uns algoritmes per a donar un resultat precís.

## Ulleres de daltonisme

EnChroma fabrica lents que filtren selectivament les ones dels colors per a eliminar la desviació en la mala percepció de la longitud de l'ona, la qual produeix confusió en les persones afectades. També accentuen la intensitat de les ones dels colors verd i vermell. Malauradament, aquestes ulleres només funcionen per a persones amb tricromatisme anormal i, tot i que aquesta és l'afecció més comuna, no abasta altres deficiències visuals del color més greus.

## Controvèrsia

Científics de la Universitat de Granada van fer un estudi per a comprovar el funcionament de les ulleres EnChroma. Per a realitzar-ho, van fer que 48 persones daltòniques duguessin a terme el test d'Ishihara i el test de matisos de color de Farnsworth-Munsell amb ulleres i sense. Després es va analitzar el funcionament de les lents en diferents observadors simulats mitjançant la transmitància espectral per a veure els canvis que teòricament produïa en les ones de color.
L'estudi conclou que les ulleres EnChroma tenen una veracitat poc fiable, ja que no permeten veure els colors que l'afectat no detecta, sinó que canvien la manera de percebre els colors que ja podien veure. El mètode de funcionament dels filtres de les ulleres d'EnChroma són similars als utilitzats en les ulleres per a activitats de tir i caça i permeten veure millor els colors a causa de l'augment de la seva intensitat. Gairebé cap dels participants en l'experiment van patir una millora en la percepció dels colors i no van aprovar les proves de visió del color i ordenació de matisos. Només un participant va experimentar una millora visual i es tractava d'una persona amb daltonisme lleu.
Els científics que van realitzar el projecte són Luis Gómez Robledo, Eva Valero Benito, Rafael Huertas Roa, Miguel Angel Martínez Domingo i Javier Hernández Andrés.

## Vegeu també

* Percepció del color
* Ulleres de daltonisme
# Malh Ròi

El Malh Ròi és una muntanya de 2.162 metres que es troba entre els municipis d'Es Bòrdes, a la comarca de la Vall d'Aran i França.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Tuc de Colomèrs

El Tuc de Colomèrs és una muntanya de 2.651 metres que es troba entre els municipis de Naut Aran, a la comarca de la Vall d'Aran i França.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Tuc de Meddia

El Tuc de Meddia és una muntanya de 2.207 metres que es troba al municipi de Vielha e Mijaran, a la comarca de la Vall d'Aran.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Tuc de Tarterau

El Tuc de Tarterau és una muntanya de 2.641 metres que es troba entre els municipis de Naut Aran, a la comarca de la Vall d'Aran i França.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Tuc dera Coma d'Auran

El Tuc dera Coma d'Auran és una muntanya de 2.429 metres que es troba al municipi de Vielha e Mijaran a la Vall d'Aran.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya