OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Neu i els arbres màgics

Neu i els arbres màgics (francès: Neige et les arbres magiques) és una pel·lícula d'animació francesa estrenada l'any 2014. Inclou quatre contes sobre l'enginy, l'amistat, el respecte i l'alegria de viure amb la natura.
A Catalunya es va estrenar la versió doblada en català i en versió original subtitulada en català el 8 de juliol de 2016 amb el suport del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya.

## Quatre històries
### Tigres enfilats

* Direcció: Benoit Chieux
* País: França
* Any: 2014
* Producció: Les Films de l'Arlequin
* Premis: Premi especial del jurat de la competició films pels infants al festival SICAF 2015, Premi Trampoline al millor curt juvenil al Ciné Junior de París 2015, Menció especial al Festival KOT de Moscou 2015.
Argument: «Un noi molt mandrós, cansat que la seva mare el renyi perquè no fa res, es posa a treballar. El seu enginy, la seva paciència i unes llavors de sèsam, el faran immensament ric. La creativitat i astúcia del seu fill enorgulleixen la mare. Ara que ja tenen molts diners i els tigres enfilats, no els cal fer res més».

### El petit brot

* Direcció: Chaïtane Conversat
* País: França
* Any: 2015
* Producció: Production Folimage, Les Productions JMH i 10200 Z'images

### One, two, tree

* Direcció: Yulia Aronova
* País: França
* Any: 2014
* Producció: Production Folimage i Nadasdy Film
* Premis: Menció Honorable (categoria de films per la família) Festival Internacional de Cinema de San Francisco 2015.

### Neu

* Direcció: Antoine Lanciaux i Sophie Roze
* País: França
* Any: 2015
* Producció: Production Folimage, Nadasdy Film i Bayard Jeunesse animation
* Premis: Premi del Jurat dels cinemes de proximitat a Auitine 2015, curt favorit del jurat professional Les toiles filantes 2015, Premi al millor curt pels infants al International Animation Trickfilmfestival of Stuttgart, 2015.

## Distribució a Catalunya

Drac Màgic té els drets de distribució d'aquesta pel·lícula a Catalunya.

## Referències

* ↑ «Cinema en català - Cartells, espots i tràilers disponibles». Generalitat de Catalunya, 04-10-2022. [Consulta: 5 octubre 2022].
* ↑ «Dossier de premsa - Neu i els arbres màgics». Generalitat de Catalunya.
* ↑ «'El meu amic gegant', 'Neu i els arbres màgics' i 'Sutak. Nòmades del vent' s'estrenen divendres en català». Notes de premsa - Generalitat de Catalunya, 07-07-2016 [Consulta: 5 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Neu i els arbres màgics a la Base de dades de cinema en català
* Tràiler en català
* Neu i els arbres màgics - Pack Màgic
# Portada/efemèride gener 2

Nancy Kelly
« 1 de gener · 2 de gener · 3 de gener »
# Acestòrides (escriptor)

Acestòrides (grec antic: Ἀκεστορίδης, Akestorídēs, llatí: Acestorides) fou un escriptor grec que va escriure històries de llegendes mítiques barrejades amb fets reals sobre cada ciutat de Grècia (τῶν κατὰ πόλιν μυθικῶν), i els va titular μυθικὰ ('coses mítiques') per evitar calúmnies i per indicar el contingut agradable del llibre.
En van fer recopilacions Conó, Apol·lodor, Protàgores i altres, segons Foci.

## Referències

* ↑ Acestorides a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 7-8
# Cyril Mango

Cyril Mango (Constantinoble, 14 d'abril de 1928 - Oxford, 8 de febrer de 2021) Cyril Alexander Mango fou un bizantinista britànic. Era el tercer fill d'una família hel·leno-anglo-russa. Era germà del difunt historiador de Turquia i autor Andrew Mango. Després de completar la seva educació bàsica a Istanbul, on fou estudiant d'Ernest Mamboury, entre d'altres, estudià filologia clàssica a la Universitat de St Andrews.
En el transcurs de la seva carrera acadèmica, ocupà tres de les càtedres més destacades en estudis bizantins: fou Professor Koraís d'Història, Llengua i Literatura Gregues Modernes i Bizantines al King's College de Londres, entre el 1963 i el 1968; Professor d'Arqueologia Bizantina a Dumbarton Oaks (Harvard), entre el 1968 i el 1973; i Professor Bywater i Sotheby de Llengua i Literatura Bizantines i Gregues Modernes de la Universitat d'Oxford, entre el 1973 i el 1995.
Fou un dels pocs acadèmics que s'ocupa de totes les branques dels estudis bizantins, des de la filologia i l'epigrafia fins a la història i l'arqueologia, així com un dels principals bizantinistes contemporanis. El 1992 fou elegit membre de l'Acadèmia Americana de les Arts i les Ciències.

## Referències

* ↑ «Mango, Cyril (Alexander) 1928- - Dictionary definition of Mango, Cyril (Alexander) 1928» (en anglès), 2009.
# Andròmeda (mitologia)

Andròmeda (en grec antic: Άνδρομέδη) era, segons la mitologia grega, la filla de Cefeu, rei d'Etiòpia, i de Cassiopea.
Els seus pares van ser castigats perquè Cassiopea es creia la més bella de les Nereides. Aquestes, geloses, van demanar a Posidó que les vengés d'aquell insult. El déu, per complaure-les, provocà inundacions, i envià la Balena (Cetus) a destruir les terres de Cefeu. El rei va consultar l'oracle d'Ammó, que va dir que Andròmeda havia de ser sacrificada al monstre marí per a evitar el càstig del qual era víctima el poble d'Etiòpia. Els etíops van obligar el rei a acceptar el sacrifici i la jove va ser lligada a una roca.
Quan Perseu tornava de matar la Medusa, volant gràcies a les seves sandàlies alades obsequi de les Nàiades, va veure Andròmeda i se'n va enamorar. Va baixar a la platja per parlar amb Cefeu i Cassiopea. Els va demanar de casar-se amb la seva filla si aconseguia matar el monstre. Els pares van acceptar. Perseu va lluitar amb el monstre marí i el va matar utilitzant el cap de Medusa que convertia en pedra tot aquell qui la mirava encara que estigués morta. Perseu i Andròmeda es casaren. Però Fineu, que havia estat promès a la noia, va organitzar una conjura contra Perseu. L'heroi la descobrí i va mostrar el cap de la Medusa als seus enemics, que van quedar convertits en pedra. En partir d'Etiòpia, Perseu s'endugué Andròmeda a Argos, i després a Tirint. En aquesta ciutat van tenir diversos fills i una filla, entre ells Heleu.
A la seva mort van ser col·locats dalt del cel com a les constel·lacions de Perseu i Andròmeda per Atena.

## Representacions

La figura d'Andròmeda encadenada a la roca representa un aspecte feble de la dona arquetípica que troba en l'home el seu defensor natural. Aquesta visió ha inspirat moltes obres d'art clàssiques. L'estructura del mite es repeteix també en moltes pel·lícules en les quals una dona indefensa és rescatada per l'heroi, atorgant a aquest l'oportunitat de lluir-se.
* Andròmeda; Pintura de Ticià
* Andròmeda Joachim Wtewael, Louvre
* Andromeda encadenada a les roques (Rembrandt, 1630)
* Pintura d'Edward Poynter
* Els pares d'Andròmeda remercien Perseu per haver-la salvat (1679) Pierre Mignard
* Andròmeda encadenada a la roca per les Nereides (1840) de Théodore Chassériau
* Andròmeda de Piero di Cosimo
* (1892) de M. Arosa
* Andròmeda. Escultura de Domenico Guidi.
* Andròmeda i Perseu de Giorgio Vasari,
* Dibuix d'Eugène Delacroix
* Andròmeda de Carlo Saraceni
* Paul Gustave Doré va pintar Andròmeda exposada al monstre marí el 1869
* «Perseu allibera Andròmeda» de Peter Paul Rubens (oli sobre plafó, 100x138,5 cm, Gemäldegalerie, Berlín)

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 33. ISBN 9788496061972.

## Bibliografia

* Biblioteca d'Apol·lodor, II, 4.3-5.
* Ovidi, Les Metamorfosis IV, 668-764.
* Edith Hamilton, Mythology, Part Three, 204-207
# Delfine

Delfine o Delfina (en grec: Δελφύνη) és una criatura de la mitologia grega. Se la descriu com un monstre o un dragó amb llengua de serp. Algunes vegades se l’assimila a Pitó, però sovint és un monstre diferent. Va ser escollida per la seva mare Gea per a guardar la font prop de la qual hi havia l'antic Oracle de Delfos i en algunes històries està acompanyada d'un drac mascle (Pitó o Tifó). De vegades es compara a Equidna, un monstre amb cap i tors de dona i la part inferior de serp, que és consort de Tifó.
Una versió diferent explica que Delfine guardava els tendons de Zeus en una caverna de Cilícia arrencats per Tifó. Però Hermes i Pan van aconseguir eludir la seva vigilància i van tornar a Zeus la força dels seus tendons. Va ser morta per Apol·lo. El títol d'Apol·lo Delfini s'interpreta com per haver mort Delfina (o per mostrar als colonitzadors cretencs el camí cap Delfos muntat en un dofí).

## Referències

* ↑ Apol·loni de Rodes, 2.694-2.713
* ↑ Nonnos de Panòpolis, Dionisíaques,13.22.
* ↑ Biblioteca d'Apol·lodor, I 6.3.
* ↑ Homer. Himne a Apol·lo, 474.
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 132. ISBN 9788496061972.
# Sabor

La sabor és la impressió que causa un aliment o una altra substància al sentit del gust, i està determinat principalment per sensacions químiques detectades pel gust (llengua) així com per l'olfacte (olor). El 60% del que es detecta com a sabor és procedent de la sensació d'olor. Es veu alterat per l'olor, ja que ambdós estímuls actuen conjuntament en l'ésser humà. La sabor pot venir dels components naturals de l'aliment o de substàncies químiques afegides per reforçar o reduir determinades sensacions i fer la ingesta més agradable. La temperatura de l'aliment, malalties o el tabac poden afectar la percepció de la sabor.
Existeixen diverses sabors essencials:
* salada
* dolça
* amarga
* àcida
* umami
* picant
* astringent

## Referències

* ↑ Wolfe, Jeremy; Kluender, Keith; Levi, Dennis. Sensation & perception. 3rd. Sinauer Associates, 2012, p. 7. ISBN 978-0-87893-572-7.
* ↑ Food Marketing Institute, de Estados Unidos, 1998.
Viccionari
# O Dia do Desespero

O Dia do Desespero és una pel·lícula dramàtica franco-portuguesa del 1992 basada en la vida de l'escriptor portuguès Camilo Castelo Branco. Va ser dirigit per Manoel de Oliveira. La pel·lícula va ser seleccionada com a entrada portuguesa per al Millor pel·lícula en llengua estrangera als Premis Oscar de 1992, però no va ser acceptada com a nominada.

## Argument

La pel·lícula tracta els darrers anys de Camilo Castelo Branco a partir de cartes de l'escriptor, analitzant els seus conflictes i drames, la relació amb Ana Plácido i la ceguesa angoixant que va provocar e lseu suïcidi. Filmada íntegrament a Casa de Camilo de S. Miguel de Seide, és una de les pel·lícules més austeres d'Oliveira.

## Repartiment

* Mário Barroso - Camilo Castelo Branco
* Teresa Madruga - Ana Plácido
* Luís Miguel Cintra - Freitas Fortuna
* Diogo Dória - Dr. Edmundo Magalhães

## Referències

* ↑ Margaret Herrick Library, Academy of Motion Picture Arts and Sciences
* ↑ «Foreign Oscar entries submitted». Variety. [Consulta: 20 setembre 2015].
* ↑ Cinemateca Portuguesa, Programação de Janeiro de 2019

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Província de Geòrgia

La província de Geòrgia (també coneguda amb el nom de colònia de Geòrgia) fou una de les colònies del sud de l'Amèrica del Nord britànica. És l'última de les Tretze colònies establertes pel regne de la Gran Bretanya sobre el territori que esdevindria els Estats Units,
A la dècada del 1730, James Oglethorpe va proposar que l'àrea al sud de les Carolines fos colonitzada per proporcionar un amortidor contra la Florida espanyola, i va formar part d'un grup de síndics als quals se'ls va concedir la propietat temporal de la província de Geòrgia. La carta de la colònia fou concedida a James Oglethorpe el 27 de gener de 1732 pel Consell privat; fou signada pel rei George II, a qui deu el seu nom. Oglethorpe i els seus compatriotes esperaven establir una colònia utòpica que prohibís l'esclavitud, però el 1750 la colònia romania poc poblada i Geòrgia es va convertir en una colònia de la corona el 1752. Després de la Revolució Americana, va esdevenir l'Estat de Geòrgia.

## Referències

* ↑ Alvin Rabushka. Taxation in Colonial America (en anglès). Princeton (N.J.): Princeton University Press, 2009, p. 946. ISBN 978-0-691-13345-4.
* ↑ Richter, Daniel. Before the Revolution : America's ancient pasts (en anglès). Cambridge, Mass.: Belknap Press, 2011, p. 358-359. ISBN 0674072367.

## Bibliografia

* Kenneth Coleman, Colonial Georgia : a history, Nova York : Scribner, 1976. (ISBN <span class="nowrap">978-0-684-14556-3</span>)
# Estadi Alejandro Villanueva

L'Estadi Alejandro Villanueva, també anomenat Matute, és un estadi de futbol de la ciutat de Lima, al Perú, al barri de La Victoria.
L'estadi és propietat del club Alianza Lima. Entre 1974 i 2000 va rebre el nom d'Estadi Alianza Lima. El començament de les obres de l'estadi fou el 30 de maig de 1969. Cinc anys més tard, el 27 de desembre de 1974, fou inaugurat amb una capacitat per a 36.966 espectadors amb el partit Alianza Lima 2 – Nacional 2. L'any 2000 se li va donar el nom de l'antic futbolista del club Alejandro Villanueva.
Hi ha prevista una renovació de l'estadi de cara a l'any 2025 per ampliar-ne la capacitat fins els 47.000 espectadors.

## Referències

* ↑ Castro, Roberto. «Sin HD: Clásicas costumbres». Dechalaca.com. [Consulta: 2 juliol 2013].
* ↑ DEPOR, NOTICIAS. «Alianza Lima: así seria el nuevo Estadio Alejandro Villanueva; para 2025 y de estilo europeo - Liga 1 | FUTBOL-PERUANO» (en castellà). Depor, 04-06-2024. [Consulta: 17 setembre 2024].
# Les Pallargues

Les Pallargues és una entitat de població i capital del municipi dels Plans de Sió a la comarca de la Segarra. El 2018 tenia 103 habitants. Situat a la dreta del riu Sió, al voltant de l'antic castell de les Pallargues, que es conserva en bon estat i té una notable arcada gòtica a la façana. El 1307 pertanyia al comte d'Urgell, posteriorment en tingué la senyoria el marquès d'Argençola.
El municipi comprenia els pobles de Pelagalls, Sisteró i Mont-roig de Segarra, els antics termes i masies de Queralt de Meca i Golonor, el despoblat de Claret i l'antiga quadra de Talarn. El 1974 li fou agregat el municipi de l'Aranyó i adoptà el nom oficial dels Plans de Sió.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ «Població Les Pallargues». Padró continu de població. Institut d'Estadística de Catalunya. [Consulta: 15 juliol 2019].
* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1860) (en català). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.
# Minoru Kawasaki

Minoru Kawasaki (河崎実) (Tòquio, 15 d'agost de 1958), és un director de cinema japonès, conegut per les seves comèdies paròdiques de baix pressupost on intriduce l'humor surrealista juntament amb el conegut sistema d'efectes especials artesanals japonesos conegut com "tokusatsu".

## Carrera

Kawasaki va començar la seva carrera amb productes autofinançats inspirant-se en la saga kyodai, abans de treballar en la productora Tsuburaya Production Ultraman Tiga (1996-1997). El seu primer llargmetratge va ser The Calamari Wrestler (2004), sobre un lluitador que inexplicablement es converteix en un calamar. Li va seguir el film Executive Koala (2005), sobre un coala homínid de classe mitjana que assassina a la seva dona i Kabuto-O Beetle (també en 2005), sobre un altre lluitador, que es converteix aquesta vegada en un escarabat. En 2006, dirigeix The World Sinks Except Japan (un spoof remake del film de Shinji Higuchi Nihon Chinbotsu de 1973) i Crab Goalkeeper (també 2006), un film surrealista on un cranc gegant que el director descriu com el seu Forrest Gump.
Kawasaki també va dirigir en 2008 Monster X Strikes Back: Attack the G8 Summit, una seqüela paròdica del film kaiju The X from Outer Space de la productora Shochiku. Va dirigir dues pel·lícules d'inspiració kaiju: Kaiju Bufó (2016) i Monster Seafood Wars (2020).

## Filmografia

* The Calamari Wrestler (いかレスラー Ika resurā?) (2004)
* Kabuto-O Beetle (兜王ビートル Kabuto-ō bītoru?) (2005)
* Executive Koala (コアラ課長 Koara kachō?) (2005)
* Crab Goalkeeper (かにゴールキーパー Kani gōrukīpā?) (2006)
* The World Sinks Except Japan (日本以外全部沉没 Nihon igai zenbu chinbotsu?) (2006)
* The Rug Cop (ヅラ刑事 Zura deka?) (2006)
* Monster X Strikes Back: Attack the G8 Summit (ギララの逆襲／洞爺湖サミット危機一発 Girara no gyakushū: Tōya-ko Samitto kikiippatsu?) (2008)
* Pussy Soup (猫ラーメン大将, Neko Ramen Taishō) (2008)
* Outer Man (アウターマン Autāman?) (2015)
* Kaiju Mono (大怪獣モノ?) (2016)
* Monster Seafood Wars (三大怪獣グルメ?) (2020)

## Referències

* ↑ An Evening with Minoru Kawasaki!, sidelongglancesofapigeonkicker.blogspot.com
* ↑ Nipponconnection.de 2006: Minoru Kawasaki
* Film Threat: Fantasia marches into its final week
# Filàret Bracami

Filàret Bracami (en grec: Φιλάρετος Βραχάμιος; en armeni: Փիլարտոս Վարաժնունի, Pilartòs Varajnuní; en llatí: Philaretus Brachamius) fou un general romà d'Orient d'origen armeni. Va manar un regiment d'infanteria i fou protoespatari i topotereta (subcomandant) al tema de Capadòcia, després fou dux i finalment curopalata i dux. Va arribar als més alts càrrec sota Romà IV Diògenes i després de la batalla de Mantziciert (1071) tenia el comandament de la fortalesa de Romanòpolis i fou l'únic general romà d'Orient que va quedar al sud-est d'Anatòlia després del desastre, cosa que li permeté establir un virtual regne autònom aprofitant l'emigració armènia que feia uns anys s'estava establint a la zona i estava disposada a donar-li suport.
El seu exèrcit el formaven uns vuit mil normands dirigits per Reimbau. El 1072 era a Tars i Mamistra. El 1078 es va autoproclamar dux d'Antioquia que incloïa Edessa de forta població armènia. Va tenir els títols de domèstic i protocuropalata, i després sebast, i fins i tot protosebast. El desembre del 1084 va perdre Antioquia enfront de Suleiman I, soldà seljúcida de Rum. El 1087, va perdre Edessa davant de Màlik-Xah I, i Filàret va fugir a la fortalesa de Germanícia (Maraix), que fou ocupada pels seljúcides. Els turcs diuen que Germanícia fou conquerida el 1084 i Filàret va fugir a Edessa, es va convertir a l'islam i fou un dels principals auxiliars de Màlik-Xah.

## Enllaços externs

* http://www.templiers.org/chronique-eng.php Arxivat 2012-12-14 a Wayback Machine.
# Marcel·lí (ministre)

Marcel·lí (en llatí Marcellinus) va ser ministre principal de l'emperador Magnenci. Apareix inicialment com Praefectus Orientis, l'any 340, i probablement és el mateix Marcel·lí que els Fasti esmenten com a cònsol el 341.

## Biografia

Sota Constant era Comes Sacrarum Largitionum, és a dir encarregat de la hisenda, i fou un actiu participant (potser l'inspirador) en la conspiració que va enderrocar a l'emperador el 350 i va portar al tron a Magnenci. Fou nomenat llavors Magister Officiorum i general en cap de l'exèrcit, i va reprimir la revolta de Flavi Popili Nepocià moment en què va exercir crueltats sobre algun habitants destacats de Roma. Després va encapçalar l'ambaixada que va oferir un acord de pau a Constanci II. Aquest el va detenir, però si així fou va ser alliberat al cap de poc, ja que dirigia l'exèrcit de l'Occident en la lluita que va seguir. Probablement va morir en la batalla de Mursa Major l'any 351.
Encara que no va portar el títol d'emperador, sempre va ser el verdader governant i sovint s'ha pensat que Magnenci estava sota el seu control.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/936?rgn=full+text;view=image;q1=MarcellinusSmith,+William+(editor).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+biography+and+mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 926. ]

### Fonts primàries

* Aurelius Victor, Epitome de Caesaribus.
* Zòsim, Historia Nova.

### Fonts secundàries

* Morris, John; Arnold Hugh Martin Jones; John Robert Martindale. The Prosopography of the Later Roman Empire. Cambridge University Press, 1971, p. 546. ISBN 0-521-07233-6.
# Catedràtic d'Escola Universitària

Un Catedràtic d'Escola Universitària (CEU), en el sistema universitari espanyol, és un professor que pertany al cos de funcionaris de l'estat, que té plena autonomia docent i investigadora. A aquest nivell, el docent ja té certa llibertat a l'establiment de les matèries que imparteix.
Segons la LOU, per accedir a la plaça de Catedràtic d'Escola Universitària cal passar prèviament per un procés d'habilitació, un examen a nivell estatal que habilita el candidat a presentar-se a places de catedràtic a qualsevol universitat espanyola. Un requisit imprescindible per accedir al procés d'habilitació és ser doctor, és a dir, haver realitzat la tesi doctoral en la disciplina corresponent.
Ser Catedràtic d'Escola Universitària (CEU) és també requisit previ per accedir al procés d'habilitació per a Catedràtic d'Universitat (CU). A diverses universitats, a més, s'estableixen proporcions obligatòries entre uns i un altres.
La diferència entre un Catedràtic d'Escola Universitària (CEU) i un Titular d'Universitat (TU) és pràcticament onomàstica, ja que tenen la mateixa capacitat investigadora, similar autonomia docent i sou equivalent.

## Vegeu també

* Titular d'Escola Universitària
* Titular d'Universitat
* Catedràtic d'Universitat
* Professor emèrit

## Enllaços externs

* LOU al Boletín Oficial del Estado (castellà)
# Augusto Pestana

Augusto Pestana (Rio de Janeiro, 22 de maig de 1868 - 29 de maig de 1934) va ser un enginyer i polític brasiler. Nascut en una família de funcionaris d'origen portuguès, Pestana va estudiar a l'Escola Politècnica de Rio de Janeiro. En la seva joventut, es va unir al moviment republicà i positivista del Brasil, que va ajudar a enderrocar la monarquia brasilera el 1889 en un cop d'estat militar encapçalat pel general Deodoro da Fonseca. Després de mudar-se a finals dels anys 1880 a Rio Grande do Sul, l'estat més al sud de Brasil, Pestana es va convertir en especialista en enginyeria ferroviària i administració pública, així com un dels principals dirigents del Partit Republicà Rio-Grandense. L'any 1898 va ser nomenat director de la colònia de Ijuí, un dels millors exemples d'integració racial i cultural al sud del Brasil. Quan Ijuí es va convertir en un municipi l'any 1912, Pestana ser el seu primer alcalde. El 1915, 1918, 1928 i 1930 va ser elegit diputat Federal per Rio Grande do Sul. Va ser Secretari d'Estat de Transport i Obres Públiques entre 1926 i 1928. La ciutat brasilera d'Augusto Pestana, a l'estat de Rio Grande do Sul du el seu nom.

## Referències

* 1 2 SPALDING, Walter. Construtores do Rio Grande. Livraria Sulina, Porto Alegre, 1969, 3 vol., 840pp.

## Enllaços externs

* http://www.pmaugustopestana.com.br Arxivat 2016-09-01 a Wayback Machine.
* http://www.unijui.edu.br/content/category/36/358/3277/lang,iso-8859-1 Arxivat 2008-07-23 a Wayback Machine.
* http://www.ceap.g12.br/site Arxivat 2011-05-18 a Wayback Machine.
# Comitè per a les Relacions Culturals amb els Països Estrangers

El Comitè per a les Relacions Culturals amb els Països Estrangers (en coreà 대외문화련락위원회, i transliterat a l'alfabet llatí Daeoe munhwaryeollak wiwonhoe) és un òrgan cultural amb seu a Corea del Nord que s'encarrega de controlar el desenvolupament d'una àmplia àrea d'esdeveniments culturals emmarcats en les relacions internacionals de Corea del Nord amb diversos països del món.
Quan funcionaris nord-coreans realitzen visites d'estat, incloent trobades d'alt nivell, oficials d'aquest comitè acostumen a estar presents. Degut a això, la premsa occidental els ha equiparat amb comissaris polítics.

## Vegeu també

* Alejandro Cao de Benós de Les i Pérez
# Puig Castellar (Serra de Marina)

El puig Castellar, també conegut com a turó del Pollo, que deriva de 'polló', és una muntanya de 303 metres que es troba entre els municipis de Santa Coloma de Gramenet, a la comarca del Barcelonès i de Montcada i Reixac, a la comarca del Vallès Occidental. Aquest turó servia de punt de referència als pescadors badalonins. Al cim un vèrtex geodèsic (codi 290122001) i el jaciment del poblat ibèric del Puig Castellar.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* ↑ Font i Cussó, Joaquim. 69 Articles. Badalona: Museu de Badalona, 1980, p. 150.
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].