OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Forn del Ros

El Forn del Ros és una obra de Horta de Sant Joan (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció d'origen medieval, molt reformada, que encara conserva l'aparell de carreus de pedra ben tallats als basaments i als elements de reforç. Cal destacar-ne la porta d'accés, amb arc de mig punt adovellat, i el ràfec de lloses de pedra.
La façana està molt refeta, amb portes i finestres allindades amb fusta i pedra que són d'obra recent.

## Referències

* 1 2 «Forn del Ros». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 març 2019].
# Radical de Bring

En àlgebra, un radical de Bring (pel professor suec Erland Samuel Bring) o ultraradical d'un nombre complex $a$ és l'arrel del polinomi
    $x^{5}+x+a.\,$
L'arrel s'escull de forma que el radical d'un nombre real sigui real i que el radical sigui una funció diferenciable de $a$ en el pla complex.
George Jerrard va demostrar que algunes equacions quíntiques es poden resoldre en forma tancada utilitzant radicals i radicals de Bring,

## Forma normal de la quíntica

És molt difícil obtenir solucions directes de l'equació quíntica amb cinc coeficients independents en la seva forma més general:
    $x^{5}+a_{4}x^{4}+a_{3}x^{3}+a_{2}x^{2}+a_{1}x+a_{0}=0\,$
Els diferents mètodes per resoldre la quíntica que s'han desenvolupat, intenten simplificar-la utilitzant una transformació de Tschirnhaus per reduir el nombre de coeficients independents.

## Forma Principal de la quíntica

La forma normal de la quíntica es pot reduir en la que es coneix com a forma principal de la quíntica, eliminant els coeficients de tercer i quart grau:
    $x^{5}+c_{2}x^{2}+c_{1}x+c_{0}=0\,$
Si les arrels d'una quíntica normal i una principal estan relacionades per una transformació de Tschirnhaus quadràtica
    $y_{k}=x_{k}^{2}+\alpha x_{k}+\beta \,$
els coeficients $\alpha$ i $\beta$ es poden determinar utilitzant resultants o per suma de les potències de les arrels. Això condueix a un sistema d'equacions en $\alpha$ i $\beta$, consistent en una equació quadràtica i una lineal, i qualsevol dels dos seus conjunts de solucions es pot fer servir per a obtenir els tres coeficients de la quíntica principal.
Aquesta forma va ser utilitzada per Felix Klein per solucionar la quíntica.

## Forma de Bring-Jerrard

És possible simplificar encara més i eliminar el terme quadràtic i obtenint la forma de Bring-Jerrard:
    $x^{5}+d_{1}x+d_{0}=0\,$
El intent no funciona utilitzant altre cop la fórmula de la suma de potències amb una transformació de Tschirnhaus cúbica, ja que el sistema d'equacions resultant conté una equació de sisè grau.
El 1796 Erland Samuel Bring va trobar un mètode utilitzant una transformació de Tschirnhaus quàrtica per relacionar les arrels de la quíntica principal amb les de la forma de Bring-Jerrard:
    $z_{k}=x_{k}^{4}+\alpha x_{k}^{3}+\beta x_{k}^{2}+\gamma x_{k}+\delta \,$
El paràmetre addicional que s'obté d'aquesta transformació de quart ordre va permetre Bring disminuir el grau dels altres paràmetres, proporcionant-li un sistema de cinc equacions amb sis incògnites en les que només hi ha equacions cúbiques i quadràtiques. Aquest mètode també va ser descobert per George Jerrard el 1852, però és probable que no estigués assabentat del treball previ de Bring en aquest aspecte.

## Referències

* ↑ Adamchik, Victor «Polynomial transformations of Tschirnhaus, Bring, and Jerrard». ACM SIGSAM Bulletin, Vol. 37, 2003. DOI: 10.1145/990353.990371.
* ↑ Klein, Felix. Lectures on the Icosahedron and the Solution of Equations of the Fifth Degree. Trübner & Co., 1888. ISBN 0-486-49528-0.
* ↑ Jerrard, George Birch. An essay on the resolution of equations. Londres: Taylor and Francis, 1859.
* ↑ Adamchik, 2003, pàgines 92 i 93
# Vaquer gegant

El vaquer gegant (Molothrus oryzivorus) és un ocell de la família dels ictèrids (Icteridae).

## Hàbitat i distribució

Habita les sabanes, bosc obert, terres de conreu i vegetació secundària de les terres baixes i muntanyes des de Mèxic, a Veracruz, nord d'Oaxaca, Tabasco, Chiapas i sud de Quintana Roo, cap al sud, pel vessant del Carib fins Hondures, ambdues vessants de Nicaragua, Costa Rica i Panamà i des de Colòmbia, Veneçuela, Trinitat i les Guaianes cap al sud, per l'oest dels Andes, fins al nord-oest del Perú i, fins l'est del Perú, Bolívia, est de Paraguai, nord-est de l'Argentina i l'Amazònia, centre i est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Vaquer gegant». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Casa Clua (Horta de Sant Joan)

La Casa Clua és una obra amb elements gòtics de Horta de Sant Joan (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció d'origen gòtic força modificada. Tant la façana com els basaments són fets amb carreus de pedra. La porta principal, originàriament d'arc de mig punt, fou substituïda per una altra d'estil modern. Les finestres van passar a ser balcons i l'accés central fou canviat.
El conjunt és coronat per un ràfec de fusta treballada i coberta de teula a dues aigües. L'interior és totalment reformat.

## Referències

* 1 2 «Casa Clua». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 març 2019].
# Mortis causa

Mortis causa és una expressió llatina que s'utilitza en Dret per referir-se a aquells actes jurídics que es produeixen o tenen efecte després de la defunció d'una persona. L'expressió literal significa "per causa de mort", és a dir, que té la causa en la defunció d'una persona.
S'oposa a l'acte jurídic inter vivos producte de la voluntat de dues o més persones vives.
Actes negocials típics amb caràcter mortis causa són els relatius a la successió, per exemple, el testament, la declaració d'hereus en cas de no existir testament, la posterior acceptació de l'herència del causant i el repartiment de la massa hereditària o cabal relicte entre els hereus.

## Referències

* Luna Serrano, Agustín. Elementos de derecho civil, Volumen 1; Volumen 3. Madrid: Dykinson, 2003.
# Referèndum sobre la ciutadania de Letònia de 1998

El Referèndum sobre la ciutadania de Letònia de 1998 va tenir lloc a Letònia el 3 d'octubre de 1998.
El Parlament letó (Saeima) havia fet esmenes a la llei al juny que va augmentar les oportunitats per a la naturalització i va proporcionar l'opció addicional d'obtenir la ciutadania letona dels no ciutadans i els apàtrides nascuts a Letònia a partir d'agost de 1991 en endavant. Als votants se'ls va preguntar: «Esteu a favor o en contra de la derogació de la llei "Modificacions a la Llei de Ciutadania"». Una majoria del 53,9% va votar en contra de la derogació de la llei.

## Referències

* ↑ Nohlen i Stöver, 2010, p. 1122.
* 1 2 Nohlen i Stöver, 2010, p. 1136.

## Bibliografia

* Nohlen; Stöver, P. Elections in Europe: A data handbook (en anglès), 2010. ISBN 978-3-8329-5609-7.
# Seu de l'Editorial Salvat

La Seu de l'Editorial Salvat és un edifici situat al carrer de Mallorca, 47-49 de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història

Va ser projectat pel 1912 per l'arquitecte i propietari de l'editorial Pau Salvat i Espasa. L'any 1916 es finalitzaren les obres i va guanyar el concurs d'edificis artístics de l'Ajuntament de Barcelona, fet destacat per una placa de bronze situada a la façana.
L'any 1962, els arquitectes Subias, Giráldez y López Iñigo, hi van projectar una ampliació i reforma duta a terme l'any 1967 amb la sol·licitud de llicència, concedida el mateix any.

## Descripció

Es tractava d'una edificació industrial de gran extensió, de la qual només resta dempeus l'estreta part davantera del carrer de Mallorca.
La part de l'edifici original que es conserva, de planta rectangular, té semisoterrani, planta baixa i pis, cobert per un terrat pla transitable tancat per un coronament esglaonat i una barana de ferro forjat.
La façana s'articula en tres cossos diferenciats i respon a un eix axial situat a l'accés principal central. El cos central presenta el portal central emmarcat per un arc angular. A la part superior destaca la presència d'una gran obertura ogival dividida en una finestra triforada i un gran finestral. En el lloc més preeminent d'aquesta obertura s'ubica un escut amb l'inicial de l'editorial situada sobre una roda dentada. Aquesta obertura serveix de punt d'il·luminació a l'interior. El cos central té un coronament esglaonat més alt i és el que dona la forma característica de la façana.
El parament es presenta llis i recobert per estuc, excepte al sòcol de pedra de la planta baixa i els emmarcaments de les obertures, on es combina la pedra i el maó vist, donant-li una traça goticitzant. També hi ha alguns tocs de color en forma de trencadís. En conjunt es presenten a l'edifici uns elements formals propis d'un modernisme senzill.

## Vegeu també

* Casa Salvat

## Referències

* ↑ «Editorial Salvat». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Pablo Salvat. Mallorca (45-49) i Calabria (191-193). Construir edifici destinat a editorial i annexos a uns terrenys. (Coneguda com a casa Salvat)». Q127 Eixample 13484/1912. AMCB, 01-03-1912.
* 1 2 3 4 5 6 «Editorial Salvat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Enllaços externs

* «Editorial Salvat». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# L'Estanc de Dalt

L'Estanc de Dalt és una obra de Vilassar de Dalt (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa de planta baixa i dos pisos amb coberta a dos vessants i carener paral·lel a la façana. Els brancals, les llindes i els ampits de les portes i la finestra de la planta primera són de carreus. La planta segona és afegida. També s'ha practicat una nova porta a la planta baixa per accedir a l'habitatge de les plantes superiors.
Els motius pintats de la façana són del segle xix.

## Referències

* 1 2 «L'Estanc de Dalt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 21 desembre 2019].
# Ibn al-Awwam

Ibn al-Awwam, en àrab: ابن العوام, també conegut com a Abu Zacaria, Abu Zakariya´ Yahya b. Muhammad b. Ahmad Ibn al-`Awwam al-Ishbili (nascut a Sevilla, a la segona meitat del segle xii - mort a mitjans del segle xiii), era un agrònom andalusí d'època almohade, autor d'un famós tractat d'agricultura anomenat Kitab al-Filaha (El llibre de l'agricultura).
Aquesta obra recull tot el que se sabia sobre agricultura i zootècnia en la seva època, però no es va imprimir fins a l'any 1802 a Madrid (segons traducció del tortosí Josep Banqueri). Es va imprimir també traduïda al francès l'any 1865. Des d'aleshores, és una obra de referència en agricultura.
Ibn al-`Awwam té en compte les observacions i informacions d'altres científics de l'època com Al-Dinnouri i Al-Fadel Al Andalusi, i l'agricultura nabatea, a més d'autors clàssic grecs i llatins citant seves obres i reconeixent les seves contribucions. També recull les seves pròpies experiències. Descriu ja el sistema de reg per degoteig. Descriu un total de 585 plantes.
En general, la seva obra fa una descripció basada en l'experiència i defuig d'explicacions màgiques, excepte quan es refereix a la vinya i arbres fruiters en general, en què recomana l'ús d'amulets per a assegurar les collites. En aquest aspecte, l'obra és d'un nivell superior a la de fra Miquel Agustí del segle xvii, en què apareixen moltes observacions no basades en l'experiència. En les fumigacions, esmenta encertadament l'ús de l'arsènic, i també moltes preparacions a base de plantes que no s'han comprovat. En la predicció meteorològica, segueix Ptolemeu i tradicions àrabs que tampoc són efectives. Malgrat estar dins la tradició islàmica, explica la manera de fer vi. La destil·lació se centra a obtenir l'aigua de roses. Entre les plantes de conreu, cita les mongetes, les anomena al lubia del gènere Vigna, ja que les del gènere avui més habitual Phaseolus arribaren d'Amèrica. Una planta aleshores important que detalla és la coloquinta.

## Obra

* El libro de la agricultura de Ibn al-Awwam. Consejería de Agricultura y Pesca de Andalucía. ISBN 84-8474-088-9.

## Referències

* ↑ García Sánchez, E., "Ibn al-Awwam, Abu Zakariya´", Biblioteca de al-Andalus, vol. 2, p. 447, Fundación Ibn Tufayl de Estudios Árabes, Almería, 2009, ISBN 978-84-934026-6-2
* ↑ García Sánchez, E., "Ibn al-Awwam, Abu Zakariya´", Biblioteca de al-Andalus, vol. 2, p. 448-450, Fundación Ibn Tufayl de Estudios Árabes, Almeria, 2009, ISBN 978-84-934026-6-2
* ↑ Abû Zakaria Yakya; Josef Antonio Banqueri. Kitab al-filâha. Libro de agricultura. Imprenta Real, 1802, p. 2– [Consulta: 23 novembre 2010]. El "Llibre d'Agricultura" en àrab i traducció castellana de Josep Banqueri.Primera part
* El Llibre d'agricultura en àrab i traducció castellana de Josep Banqueri. Segona part.

## Bibliografia

GARCÍA SÁNCHEZ, E., "Ibn al-Awwam, Abu Zakariya´", Biblioteca de al-Andalus, vol. 2, pp. 444-451, Fundación Ibn Tufayl de Estudios Árabes, Almería, 2009, ISBN 978-84-934026-6-2.

## Enllaços externs

* Versió en francès del seu Llibre de l'agricultura.
# Boris Chatalbashev

Boris Chatalbashev (en búlgar:Борис Чаталбашев; 30 de gener de 1974) és un jugador d'escacs búlgar que té el títol de Gran Mestre Internacional des de 1997.
A la llista d'Elo de la FIDE del maig de 2020, hi tenia un Elo de 2517 punts, cosa que en feia el jugador número 8 (en actiu) de Dinamarca. El seu màxim Elo va ser de 2613 punts, a la llista de juliol de 2011 (posició 250 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

Chatalbashev ha estat quatre cops campió de Bulgària els anys 1991, 1998, 2007 i 2010, i ha guanyat més de trenta torneigs d'escacs. Dels darrers torneigs, destacar el segon lloc a Bad Liebenzeller (Alemanya), darrere de Vladislav Borovikov, subcampió a l'Obert Albena a Bulgària del 2010 i campió al 12è Internacional South Wales el 2015 amb 8 punts de 10. L'octubre de 2015 fou campió del torneig GM Xtracon a Køge (Dinamarca) amb 20 punts de 27 (la victòria es donava 3 punts), un punt per davant d'Eduardas Rozentalis i Nikita Maiorov.

### Participació en olimpíades d'escacs

Chatalbashev ha participat, representant Bulgària, en tres Olimpíades d'escacs entre els anys 1996 i 2004, amb un resultat de (+7 =7 –4), per un 58,3% de la puntuació. El seu millor resultat el va fer a les Olimpíada del 2004 en puntuar 4 de 6 (+3 =2 -1), amb el 66,7% de la puntuació, amb una performance de 2593.

## Notes i referències

* 1 2 «Nota biogràfica de Boris Chatalbashev» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 20 octubre 2015].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Dinamarca"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 24 maig 2020].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Boris Chatalbashev «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 20 octubre 2015].
* ↑ «12th South Wales International 2015». [Consulta: 20 octubre 2015]. (anglès)
* ↑ «GM Boris Chatalbashev wins Xtracon GM Tournament 2015». chessdom.com. [Consulta: 20 octubre 2015]. (anglès)
* ↑ La notació (+x -y =z) vol dir que el primer jugador va guanyar x partides, en va perdre y, i va fer taules en z.
# Federació de Repúbliques Balcàniques

La Federació de Repúbliques Balcàniques o Federació Balcànica va ser una proposta política per part dels partits polítics d'esquerres per crear una federació o confederació a la península dels Balcans.
El concepte de federació balcànica va sorgir a la fi del segle xix per part de diverses forces polítiques esquerranistes de la regió, amb l'objectiu d'establir una nova unitat política consistent en unificar els països de la península dintre del marc d'una república federal socialista, internacionalista i d'igualtat social i econòmica. Aquesta proposta va ser realitzada malgrat les diferències entre grups ètnics als Balcans que cercaven l'emancipació dels estats.
El procés polític va estar dividit en tres fases. A la primera, es va proposar una unió balcànica com a resposta al col·lapse de l'Imperi Otomà a començaments del segle xx. El segon pas va venir per part dels partits comunistes durant el període d'entreguerres (1919-36). I la tercera fase va estar caracteritzada per l'oposició de Iosif Stalin davant aquest projecte per part dels comunistes balcànics durant els anys esdevenidors al final de la Segona Guerra Mundial.

## Vegeu també

* Dimítar Blagòev

## Referències

* ↑ Stavros Stavrianos, 1964, p. 149.
* ↑ Koutalis, Vangelis. «Internationalism as an Alternative Political Strategy in the Modern History of Balkans» (en anglès). Arxivat de l'original el 2019-10-29. [Consulta: 16 gener 2014].
* ↑ Rotschild, p. 126.
* ↑ Cook, 2001, p. 810.
* ↑ Coenen-Huther, 1996, p. 166.

## Bibliografia

* Stavros Stavrianos, Leften. Balkan federation: a history of the movement toward Balkan unity in modern times, Smith College studies in history. Archon Books, 1964.
* Rotschild, Joseph. The Communist Party of Bulgaria; Origins and Development, 1883-1936. Columbia University Press.
* Cook, Bernard. Europe Since 1945: An Encyclopedia. Taylor & Francis, 2001. ISBN 0-8153-4058-3.
* Coenen-Huther, Jacques. Bulgaria at the Crossroads. Nova Publishers, 1996. ISBN 1-56072-305-X.
* Deulonder, Xavier. Història dels Balcans. Barcelona: Llibres de l'Índex:, 2019. ISBN 9788479481674.
# Parròquia de Beļava

La Parròquia de Beļava (en letó: Beļavas pagasts) és una unitat administrativa del municipi de Gulbene, Letònia. Abans de la reforma territorial administrativa de l'any 2009 pertanyia al raion de Gulbenes.
L'edifici més important la Casa Senyorial de Beļava va ser construït al voltant de 1760 en arquitectura barroca. Actualment allotja l'escola primària Krišjānis Valdemars.

## Pobles, viles i assentaments

Els llogarets de la parròquia de Beļava són:
* Auguliena
* Auziņas
* Beļava (centre parroquial)
* Butāni
* Dumpji
* Gulbītis
* Letes
* Naglene
* Pilsskola
* Sīļi
* Spārīte
* Spriņģi
* Vanagi

## Hidrologia
### Rius

* Asarupe
* Cirstupe
* Dzēsupīte
* Kamaldiņa
* Melnupīte
* Mudaža
* Olekšupīte
* Pinteļupīte

### Llacs i embassaments

* Llac Augulienas
* Llac Sprīvuļu
* Pinteļu
* Sudalezers

## Referències

* ↑ Bremša, Laila. Latvijas mākslas vēsture. Pētergailis. ISBN 978-9984-33-045-7 [Consulta: 28 abril 2015].

## Vegeu també

* Organització territorial de Letònia
* Localitats de Letònia
# Ca l'Iglésies (Arbúcies)

Ca l'Iglésies és una masia d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Ca l'Iglésies és un edifici de planta rectangular, amb planta baixa, i dos pisos. Aprofitant el pendent del vessant es construeix un cos afegit com a solana, amb finestrals i baranes de fusta. A la façana principal, les obertures són rectes amb marc de rajol, i algunes amb gelosia. Hi ha dues portes d'accés, una és d'arc de mig punt en pedra, i l'altra, més a l'esquerra i tapada per la vegetació d'una parra, és d'arc rebaixat, també amb pedra. A la part dreta hi ha un cos afegit que correspon a la masoveria, és només de planta baixa i pis i presenta finestres amb rajol i d'altres emmarcades amb pedra monolítica.
El parament d'aquests dos edificis és de pedra vista però en el seus orígens es trobava arrebossat i pintat. Fa només quatre anys que es va repicar tota la façana.
Al davant de la façana principal hi ha l'era i varis edificis pel bestiar i la pallissa, que actualment s'han reformat per tal d'aguantar les estructures però que mantenen molts dels elements originals. A les corts, trobem una llinda de pedra amb la inscripció de 1793, i els interiors no han modificat. La pallisa manté les grans obertures i columnes de rajol així com els cairats i bigues de fusta. Algunes parts però s'han reforçat amb bigues de ferro deixant veure l'antic material a sota. El prament d'aquests annexes és arrebossat sense pintar.

## Història

Apareix per primera vegada al 1284. Més endavant ens apareix en els fogatges de la Batllia de n'Orri de 1497 i 1515.
En la presa de possessió del vescomtat de Cabrera de l'any 1527 per l'almirall Federique Henríquez, ens apareix Andreu Església de Joanet.
L'any 1557 trobem dos contractes sobre ruscs o abellers en la parròquia de Joanet: Salvi Iglésies ha empenyorat a carta de gràcia 20 abellers a Antoni Masó, tots dos de dita parròquia de Joanet, pel preu de sis lliures. I Andreu Iglésies vengué a Miquel Masó 17 abellers amb el rusc sense abelles que posseïa al so del Serrat dels Forns, en la dita parròquia de Joanet, pel preu de 7 lliures i 2 sous.
En el padró de 1883 apareix habitada per dues famílies, la dels amos amb 9 membres i la dels masovers amb 4. L'any 1940 hi consta una família de 15 membres.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Ca l'Iglésies». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Casa Benet (la Masó)

La Casa Benet és una obra de la Masó (Alt Camp) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres, de planta baixa, pis i golfes. La planta baixa la forma una gran porta d'arc de mig punt que ocupa tot l'ample de la façana i la meitat de l'alçada total. Aquesta porta està emmarcada per carreus de pedra regulars, i l'arc el formen dovelles radials, també de pedra. A la part superior s'obre una finestra rectangular, centrada, amb un ampit motllurat. L'obertura de les golfes és també rectangular, però es troba molt malmesa. L'edifici acaba en una cornisa sobresortint. Els materials emprats són la pedra, el maó i la teula en la coberta.

## Història

És la casa més antiga del poble. El seu interès és tipològic. Podria ser la Masó del Rourell.

## Referències

* 1 2 «Casa Benet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 maig 2020].

## Enllaços externs

* «Casa Benet». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Rhovànion

Rhovanion és un territori de la Terra Mitjana, el món imaginari creat per J.R.R. Tolkien. És el nom genèric que es dona a les terres entre les Muntanyes Boiroses i el Riu Corrent. En llengua comuna també reben el nom de Terres Aspres.

## Referències

* Foster, Robert. Guia Completa de la Tierra Media (H-Z). Planeta de Agostini, 2002. ISBN 84-395-9623-5.
# Oniscomorpha

Els oniscomorfs (Oniscomorpha) són un superordre de diplòpodes quilognats de la infraclasse Pentazonia. El seu nom prové de la seva similitud amb els oniscideus (porquets de Sant Antoni), per bé que aquests últims són crustacis i, per tant, no hi guarden cap relació.

## Característiques

Els oniscomorfs tenen el cos curt en comparació amb la majoria dels altres diplòpodes, amb només 11-13 segments corporals. Poden enroscar-se formant una bola quan se senten amenaçats, com a mètode de defensa en front els depredadors. Aquesta habilitat va evolucionar per separat en cadascun dels seus dos ordres, essent un cas de evolució convergent, i no d'homologia. Como defensa també poden exsudar un líquid càustic y tòxic, para repel·lir a los depredadores.

## Història natural

Els oniscomorfs són detritívors, s'alimenten de matèria vegetal en descomposició, generalment en entorns humits.

## Taxonomia

El superordre inclou dos ordres:
* Ordre Glomerida Brandt, 1833 - Hemisferi nord.
* Ordre Sphaerotheriida Brandt, 1833 - Hemisferi sud.

## Referències

* ↑ «A new species of the diplopod Amynilyspes (Oniscomorpha) from the Stephania lagerstätte of Montceau-les-Mines, France». Journal of Paleontology, 78, 1, 2004, pàg. 221-229. 10.1666/0022-3360(2004)078<0221:ANSOTD>2.0.CO;2.
* ↑ «Defining Features of Nominal Clades of Diplopoda». Arxivat de l'original el 2015-12-26. [Consulta: 22 diciembre 2016].
* ↑ «Pill millipedes». Arxivat de l'original el 29 de agosto de 2007. [Consulta: 22 diciembre 2016].
* ↑ Shear, W. «Class Diplopoda de Blainville in Gervais, 1844». A: Zhang, Z.-Q.. Animal biodiversity : an outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness. 3148, 2011, p. 159–164.