OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell de la Tallada (Sant Guim de Freixenet)

Les restes del castell de la Tallada, actualment Cal la Piculina, són a la petita localitat de la Tallada, que es troba a la banda meridional del terme municipal de Sant Guim de Freixenet (Segarra).

## Història

El castell de la Tallada es degué originar a mitjan segle xi quan es repoblà la Segarra. A la darreria d'aquest segle consta que n'era senyor Bofill, fill de Jocelenda el qual la deixà en testament al comte de Barcelona Ramon Berenguer II.
A l'acta testamentària de Guerau Alemany de Cervelló de l'any 1193 es constata que el «castrum de Taiada», juntament amb altres castells com Veciana, Copons i Montfalcó eren d'aquest personatge el qual els deixà al seu net. L'any 1243, Sereno cedí a la seva filla Sibil·la i espòs B. de Santmartí tots els drets que posseïa del castell i el terme de la Tallada.
La Tallada tingué estrets lligams amb el castell de Vilalta, el qual era un terme adjunt al primer. Segons el fogatjament dels anys 1365-1370, La Tallada i Vilalta, amb 12 focs, eren d'en Castellolí, donzell, i l'any 1381 n'era senyor Ramon de Calders. El 1515, la Tallada era a mans dels Montargull i l'any 1554 havia passat a Asferri de Soldevila. El 1830 pertanyia a Antoni Miquel Queraltó.

## Arquitectura

És un edifici remodelat situat a la part alta del poble i perfectament integrat al nucli urbà. Presenta planta rectangular, estructurat a partir de planta baixa i primer pis, i amb coberta a doble vessant. La seva façana principal s'obre a l'interior del poble i s'accedeix a l'edifici mitjançant una porta d'arc de mig punt. Situada damunt seu es troba una finestra motllurada que recorda l'estil renaixentista amb els brancals i marc superior motllurats.
Destaca la torre semicircular situada a la façana posterior i perfectament integrada al parament de l'edifici. Es tracta d'una part d'una torre de defensa del primitiu castell del poble on s'hi observen diverses fases constructives. Els dos metres inferiors són de carreus regulars i de mida gran, col·locats la majoria al llarg formant filades horitzontals; per sobre hi ha un metre més de parament fet de manera més irregular, el qual sembla refet amb pedres originals. Aquests trams contrasten amb els tres metres restants d'estructura fet amb pedres diferents, més petites i barroeres.

## Referències

* 1 2 3 4 Bach i Riu, Antoni; Gonzalez i Pérez, Joan-Ramon; Rubio i Ruiz, Daniel; Rodríguez i Duque, Josep-Ignasi; Markalaín i Torres, juli. «Castell de la Tallada». A: Catalunya Romànica, vol. XXIV El Segrià Les Garrigues El Pla d'Urgell La Segarra L'Urgell. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1997, p. 457. ISBN 84-412-2513-3.
* 1 2 «Castell de la Tallada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# La Torreferrada

La domus de Torreferrada és un casal noble convertit en casa de pagès que està situat damunt d'una mena d'altiplà, al nord-oest de Santa Eulàlia de Riuprimer (Osona).

## Història

Segons consta a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, la casa forta de Torreferrada és documentada per primer cop el 1247. L'any 1320 es documenta que n'eren senyors Berenguer de la Torre, casat amb Andreua. Aquests devien ser els pares de Bertran de la Torre i de la seva germana Sibil·la, casada en 1335 amb Berenguer de Planell, de Tona.
L'any 1421 la domus era habitada per Constança, viuda de Romeu de la Torre, senyor de la domus de la Torre i mare de Joana, casada amb Gombau de Castellet, batlle senyorial del terme de Torroella i que fa promesa a l'ardiaca de Vic, per estar vacant el bisbat per mort d'Alfons de Tous, que recollirà tots els rèdits i drets de la batllia.
L'any 1463, Pere Roger de Castellet, àlies de la Torre, que en algun document es diu simplement Pere Roger de la Torre, va continuar amb l'exercici de la batllia del terme de Torroella, càrrec que tindrien tots els hereus perquè en altres ocasions és anomenat «batlle natural» pel bisbe de Vic i va fer arrendament d'aquesta batllia pel temps de set anys a raó de 42 lliures de moneda barcelonesa (1 lliura barcelonina equivalia a 240 diners).
El 1474, els senyors Galzeran de Vilanova, Antoni Freser, rector de Santa Eulàlia de Riuprimer i Bernat Sorts, de Sentfores, actuaven com a tutors de Constança, filla de Pere Roger de Castellet, senyor de la casa de la Torre.
Del segle xvi endavant la Torre figura ja només com un mas, que el 1553 era habitat per Jeroni Bosc i la seva família.

## Arquitectura

Molt modificada en diverses èpoques, fet que hom pot deduir de la factura romànica dels murs de l'edifici, l'estil gòtic de les arcades que són sobre la penya, la fisonomia barroca del cos de l'edifici i l'arquitectura tradicional popular de l'interior i dels afegits moderns. És de ressaltar el rudimentari ferrat de la porta principal de l'edifici, fet de ferros forjats, que és d'època romànica.
L'any 1915 l'arquitecte Josep Mª Pericas, calculà que inicialment la torre de defensa rectangular devia tenir tres o quatre pisos, separats amb trespols de fusta, sense voltes. No obstant, a la part baixa s'hi veuen arcs aparedats, juntament amb carreus de bona disposició que li feren suposar que l'obra original devia ser del segle xiii o de finals de l'època romànica. Fou reedificada l'any 1663.

## Referències

* ↑ «Generalitat de Catalunya. Inventari del Patrimoni».
* 1 2 «Santa Eulàlia de Riuprimer La terra i la gent al llarg de la seva història. Les cases fortes del terme». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 30 novembre 2014].

## Bibliografia

* Sarri i Vilageliu, Jordi; Vigué i Viñas, Jordi. «Domus de Torreferrada». A: Osona II. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1986, p. 555 (Catalunya romànica, III). ISBN 84-8519-477-2.

## Enllaços externs

* Casa forta de Torreferrada a Catalunya Medieval
# Cal Caelles (Torà)

Cal Caelles és una casa de Torà (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de tres plantes amb golfa que fa cantonada amb el carrer de la Creu.
A la planta inferior trobem dues portes amb arc escarser. Per la més petita accedim a la part habitada de l'edifici. La façana d'aquest primer nivell està formada per filades de carreus regulars que juguen amb diferents volums. A la primera planta podem veure-hi dues portes balconeres amb balcó i barana de forja. L'atractiu d'aquesta façana es troba en l'esgrafiat que decora la primera i segona planta, que juga formant una motllura a les portes i un gravat a la resta de la superfície. El segon pis presenta una porta balconera àmplia amb balcó i barana de forja. Igualment trobem una motllura que aprofita l'esgrafiat de la façana de colors torrats i beix.
La golfa està constituïda un ull el·lipsoidal al centre que il·lumina l'interior. I per acabar la cornisa, que es destaca amb un color grana.
La façana lateral que mira al carrer de la Creu no presenta gens d'interés especial: planta baixa de pedra amb quatre obertures rectangulars, un primer i segon pis amb quatre finestres quadrangulars i porta balconera amb barana de forja, i a la planta superior tres portes balconeres amb tres baranes de forja. A excepció de la planta baixa, aquesta façana està arrebossada i pintada de color beix.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Caelles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 març 2015].
# Sant Jaume de Sallent (nou)

Sant Jaume de Sallent o el Sagrat Cor és l'església parroquial del nucli de Sallent, al municipi de Pinell de Solsonès (Solsonès), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Va ser bastida el 1925 per a substituir l'antiga església de Sant Jaume de Sallent que estava en estat ruïnòs.

## Descripció

Església de planta rectangular, adossada a l'antiga rectoria. La porta principal és d'arc d'esquena d'ase, a sobre hi ha un relleu amb la data 1925 i la inscripció "Sans S.C. Jesu" i més amunt hi ha un òcul. La façana està rematada per un campanar de cadireta de dos ulls d'arc apuntat i decorat a la part superior per petits merlets i una creu. Tot el mur està rematat a la part superior per merlets escalonats. El parament a la part inferior fa un sòcol de grans pedres rugoses i la resta del mur és de carreus tallats de forma irregular formant filades més o menys uniformes.

## Referències

* ↑ «Sant Jaume de Sallent». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 juliol 2015].
# Castell d'Anglesola

El castell d'Anglesola és un edifici d'Anglesola (Urgell) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

El primer esment conegut del lloc i el castell d'Anglesola data del 1079 en què els comtes de Barcelona Ramon Berenguer II i Berenguer Ramon II feren donació a Berenguer Gombau i la seva muller Sança del castell d'Anglesola, situat al comtat d'Osona, al costat del terme de Tàrrega per a la repoblació del territori. Aquest matrimoni fou el fundador del llinatge dels Anglesola, senyors del castell i la baronia del mateix nom que tingué un paper molt destacat en la història de Catalunya durant l'edat mitjana. Els Anglesola es dividiren al segle xii en tres branques: la línia de Vallbona, la línia de Bellpuig i la línia principal, la dels barons d'Anglesola, senyors del castell i la vila d'Anglesola. En el seu testament del 1175, Bernat d'Anglesola deixà el castell al seu fill Arnau Berenguer. Segons el fogatjament de 1365-70, el terme del castell sota domini de Ramon d'Anglesola, tenia 163 focs. En extingir-se la branca principal del llinatge, el 1417, el senyoriu passà als Erill. Felip d'Erill, primer comte d'Erill, hagué de vendre la baronia al seu germà Francesc el 1597. El seu fill heretà la meitat de la baronia el 1616. Al segle xvii consta que Anglesola era tinguda en indivís entre una branca dels Erill i els Rocabertí, comtes de Peralada. El 1663, una sentència confirmà Anglesola als Rocabertí. El 1831, en l'abolició dels senyorius jurisdiccionals, la vila i el castell d'Anglesola encara pertanyien als comtes de Peralada.

## Arquitectura

De l'antic castell no en resta gairebé res. A banda d'alguns paraments exteriors, es conserva una sala coberta amb volta de canó lleugerament apuntada i amb abundants signes de pedrapiquer. Aquesta sala, de forma totalment rectangular, podria ser un antic celler a jutjar per unes boques de pedra que provenen d'un cub o sitja, encara que d'època més recent. Bona part de les pedres del que fou muralla del castell foren aprofitades per restaurar l'actual església parroquial de Sant Pau de Narbona. En la façana principal d'aquest castell s'hi poden apreciar tres tipus de parament diferent. Un fet amb carreus disposats en filades regulars, un amb pedres unides amb argamassa disposades en filades molt desiguals i un últim parament, que està a les parts superiors de l'edifici que és en carreus de pedra de mides molt diferents, però intentant formar filades. Aquesta part és on s'hi veuen obertures de finestres. Sembla que sigui un edifici amb diferents etapes constructives.

## Referències

* ↑ «Castell d'Anglesola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 gener 2017].
* 1 2 Gonzalvo i Bou, Gener]. «Castell d'Anglesola». A: El Segrià Les Garrigues El Pla d'Urgell La Segarra L'Urgell. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1997, p. 346 (Catalunya romànica, XXIV). ISBN 84-412-2513-3.

## Enllaços externs

* Generalitat de Catalunya. Patrimoni
* Llinatge dels Anglesola a Gran Enciclopèdia Catalana
# Santa Maria de Granyena de Segarra

Santa Maria de Granyena de Segarra és una església de Granyena de Segarra (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església parroquial de Santa Maria és un edifici aïllat de les cases però integrat plenament dins del nucli de la vila. Una impressionant escalinata aporta majestuositat i elegància a la seva façana principal. De planta rectangular, s'estructura a partir de tres naus i teulada a doble vessant. L'edifici es va construir amb pedra local propera a la vila i se'n presenta amb de carreus de pedra ben escairats i aparellat amb morter de calç. A la seva façana principal hi troben la porta d'accés a l'edifici amb d'arc carpanell. Adossats ambdós costats d'aquesta porta, uns pilars de secció quadrada i presenten decoració amb motius vegetals. Per sobre de la porta d'accés i damunt del seu arc carpanell hi trobem, en relleu, l'escut de la vila, una garba d'espigues de gra, envoltada amb decoració vegetal. Una cornisa ens separa aquesta estructura descrita fins ara, de la fornícula que devia acollir l'advocació a qui anava adreçada la parròquia i que actualment no hi ha cap imatge. Per sobre hi troben un òcul, tot seguint el seu eix vertical. La imatge d'aquesta façana principal es completa amb la presència de quatre pilastres adossades a la paret i que abrasen la seva longitud fins a arribar al timpà que corona aquesta façana. Dins del timpà s'hi troba una obertura en forma de creu grega, seguint l'eix vertical de la portada (porta, òcul i creu). El timpà ve rematat per cinc pinacles.
Un campanar octogonal, situat al costat esquerre, ens dibuixa la totalitat de la seva fisonomia. Està format per tres cossos separats per motllures. L'últim cos té quatre obertures d'arc de mig punt, on es resguarden les campanes. La part superior d'aquest campanar està rematat per una balustrada.

## Història

La parròquia de Granyena es va instituir en temps anteriors als Templers i aviat va prendre preponderància de forma parella a què el poble començava a gaudir. Comptava amb una certa autonomia respecte dels àmbits monacal i episcopal, ressaltant la seva posició de parròquia i tenint la direcció i responsabilitat de l'escrivania, i més tard de la notaria en què aquesta es va convertir. El rector va lliurar-se una àmplia competència econòmica, fent partícip la seva família.
Pel que fa a la construcció se sap que fou bastida el 1786 (data que apareix a l'escut de la portalada) i finalitzada el 1804 gràcies a les aportacions econòmiques dels veïns.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Església parroquial de Santa Maria de Granyena de Segarra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2015].
# Font de Montserrat

La Font de Montserrat és una obra de Campins (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Element rectangular adherit al mur. Dues pilastres amb capitell sostenen una llinda amb cornisa i al damunt decoració amb volutes. Al centre un escut oval amb les quatre barres i un cercle a cada costat: en el de la dreta hi ha la data inscrita (1930) i en el de l'esquerra, les lletres "FI". El parament central està format per carreus de 20 x 45cm. El centre està decorat per un plafó de rajola de València d'1 x 0,60 m amb una imatge de la Mare de Déu de Montserrat amb el fill a la falda i la bola a la mà, sobre un altar i envoltada d'escolanets. Al fons, les muntanyes de Montserrat i la imatge del monestir, avui destrossada. La inscripció de la rajola: "NTRA. SRA. DE MONTSERRAT".

## Història

Els Ponç de Can Ponç, foren distingits al segle xvi per l'abat de Montserrat, en conferir-los el càrrec de Batlles de sac. És possible que aquesta relació sigui la causa de l'homenatge a la Mare de Déu de Montserrat i al seu monestir en la font de Can Ponç (que és a pocs metres de la casa). Aquesta font, així com la que es troba al Passeig de les tres germanes al centre de Campins, l'hem de relacionar amb la rajoleria del mateix poble.

## Referències

* 1 2 «Font de Montserrat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Can Cambó Vell

Can Cambó Vell és una masia de Gualba (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del patrimoni Arquitectònic de Catalunya i del Patrimoni Históric Espanyol.

## Descripció

Es tracta d'un edifici aïllat, una masia de planta quadrangular, pati al davant i torre de planta quadrada adossada (de principis del segle XX). La casa té tres pisos i la torre cinc. Les cantonades estan reforçades per grossos carreus i té un pati tancat per balustrada. La coberta d'aigües a quatre vessants és típica de les riques masies renaixentistes, no de caràcter popular sinó senyorial (Llobet, p. 390). Les finestres bilobulades amb columneta centrat també són típiques del segle xvi (Llobet, p. 390). La torre central de la masia, tot i imitar l'estil de la casa, és posterior.

## Història

El nom Cambó apareix ja en el fogatge de 1497 amb el nom de "En Cambó" i a la Vegueria de Barcelona-Sant Vicenç de Gualba, de 1515, apareix com a Francesch Cambó (Llobet, 1947, p. 466 i Iglesias, 1991, p. 176). La datació s'ha fet per l'estil. La datació de la torre és de tradició oral (Can Claerns, Gualba). La casa ha estat tan restaurada que no conserva res de l'original (Concepció Ragué, de Can Sibina, Gualba).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Can Cambó Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Can Ferrer Fàbrega

Can Ferrer Fàbrega és una casa de Camallera, al municipi de Saus, Camallera i Llampaies (Alt Empordà), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situda dins del nucli urbà de la població de Camallera, a la part de ponent del terme, darrere l'església parroquial de Sant Bartomeu.

## Descripció

És un edifici aïllat de planta més o menys rectangular, amb la coberta de teula de dues vessants i distribuït en planta baixa i dos pisos. La façana principal, orientada a llevant, presenta dos portals d'accés a l'interior, el principal de mida més gran i d'arc de mig punt adovellat. L'altre portal és d'arc rebaixat també adovellat, tot i que les dovelles li proporcionen un emmarcament de mig punt. Al primer pis hi ha un gran balcó corregut amb la llosana motllurada sostinguda per quatre mènsules, al que li donen sortida dos finestrals rectangulars, un d'ells emmarcat amb carreus de pedra i l'altre amb l'emmarcament arrebossat. A la segona planta hi ha dos balcons exempts amb els finestrals de sortida rectangulars emmarcats en pedra. Al mig del parament, a la planta noble, destaca un carreu gravat amb la data 1683. La resta d'obertures de l'edifici són majoritàriament rectangulars, amb els emmarcaments de pedra o bé arrebossats. Tot i això, cal destacar una finestra geminada d'arc de mig punt situada a la façana sud i quatre badius de mig punt, amb barana d'obra inclosa, situats a la part superior de la façana de ponent. L'interior de l'edifici presenta, a la planta baixa, estances cobertes amb voltes de canó seguit de maó pla, la del vestíbul amb llunetes i un arc former. A la planta noble es conserven algunes de les voltes originals, de diverses formes.
La construcció està totalment arrebossada, llevat dels carreus de pedra desbastats de les cantonades de l'edifici.

## Història

Can Ferrer Fàbrega és una casa pairal del segle xvii. A l'altura del primer pis de la façana principal es pot apreciar la data del 1683 en un dels carreus. L'edifici ha experimentat diverses modificacions al llarg del temps, que han alterat la seva estructura original. La darrera reforma va tenir lloc vers el 1940.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Ferrer Fàbrega». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Casa de Cultura (Camallera)

La Casa de Cultura és un edifici al nucli urbà de la població de Camallera, al bell mig del terme i formant cantonada entre la plaça de la Vila i el carrer del Mig. L'edifici que allotja el Centre d'Estudis Comarcals Josep de Ribot, conegut popularment com la Casa de Cultur", va ser bastit a les darreries del segle xviii, segons consta en el diverses inscripcions que apareixen incises a les llindes, i que es poden apreciar en les façanes: 1779-1789-1792. Sembla que en el seu origen, la casa va hostatjar una comunitat de monges dedicades a l'ensenyament. Actualment el centre s'encarrega d'organitzar activitats culturals i festes populars i conté una biblioteca pública.
Edifici cantoner de planta rectangular, format per quatre cossos adossats, corresponents a diferents ampliacions. L'edifici original presenta la coberta de dues vessants de teula i està distribuït en planta baixa i pis. Presenta la façana principal orientada al carrer del Mig, amb un portal d'accés d'arc rebaixat bastit amb maons i els brancals bastits amb carreus de pedra, els inferiors decorats. La resta de finestres són rectangulars i també estan emmarcades amb carreus. Les dues de la primera planta tenen els ampits motllurats. A la façana encarada a la plaça hi ha tres finestres per planta, totes elles emmarcades amb carreus i llindes planes, en una de les quals hi ha l'any 1779 gravat. L'edifici és bastit amb pedra desbastada de diverses mides, lligat amb morter i amb carreus escairats a les cantonades.
Envers el nord, la casa presenta un cos rectangular adossat, distribuït en planta baixa i pis, amb coberta a un sol vessant a la part posterior i terrassa davantera. A la planta baixa, un portal d'arc rebaixat dona accés a l'interior. Destaca una inscripció gravada amb la data 1789 i situada a l'extrem nord - oest del parament.
A ponent de l'edifici principal, encarat davant la plaça, hi ha un cos adossat més recent, actualment destinat a les dependències de l'ajuntament de la població, el qual també ocupa part de l'edifici original.

## Història

* 1 2 3 4 5 «Casa de Cultura». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Can Requesens

Can Requesens és una masia de Saus, Camallera i Llampaies (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada dins del nucli urbà de la població de Camallera, a la part de migdia del terme, al veïnat de Sant Sebastià, davant la capella.

## Descripció

L'edifici té planta rectangular amb jardí lateral i és format per tres crugies i distribuït en planta baixa i pis, amb la coberta de teula de dues vessants. Presenta un porxo adossat a la façana de ponent, amb embigat de fusta i coberta d'un sol vessant.
La façana principal presenta, a la planta baixa, el portal principal d'accés a l'interior, d'obertura rectangular emmarcat amb carreus de pedra i la llinda plana gravada amb una inscripció il·legible. Als costats hi ha una finestra rectangular emmarcada en pedra i un portal d'arc rebaixat bastit amb maons. Al pis hi ha tres finestres rectangulars bastides amb carreus de pedra ben desbastats i els ampits motllurats i sobresortits. La de l'extrem dret de la façana és d'arc conopial decorat amb una petita roseta en relleu. La resta de façanes presenten moltes modificacions i rehabilitacions posteriors.
La construcció és bastida amb pedra desbastada de diverses mides, disposada formant filades irregulars.

## Història

La masia data dels segles XVI-XVII, i és l'única que es conserva actualment de les cinc que formaven el nucli sorgit al voltant de l'ermita de Sant Sebastià en el segle xvi. L'any 1988 es considerava que l'estat de conservació era molt deficient, perquè feia anys que es trobava deshabitada. Actualment es troba habitada.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Requesens». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].