OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Serra de Nogueroles

La serra de Nogueroles és alineació muntanyenca situada a la comarca aragonesa de Gúdar-Javalambre, en la unitat morfoestructural de la Serra de Gúdar.
Les principals altures són el Chaparroso (1.804 m), Nevera (1.772 m), Cerro Antona (1.722 m), el Cabezo de las Cruces (1.710 m) i la Piedra del Caballo (1.579 m). La serralada s'estén entre els municipis de Nogueroles (d'on pren el nom), Alcalà de la Selva i Llinars de Móra. A l'extrem sud-es fita amb el municipi valencià Cortes d'Arenós (Alt Millars) on es troba el cim del Cabezo de las Cruces.
El vessant est de la serra desguassa cap al riu Llinars o riu de Vilafermosa, així com el vessant nord que també ho fa a través del seu tributari el riu Paulella. Pel vessant sud les aigües corren pels diversos barrancs afluents del riu Millars.
# Roca Filanera (Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura)

La Roca Filanera és una muntanya de 333 metres que es troba als municipis de Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura, a la comarca catalana del Baix Empordà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Portador de càrrega

Portador de càrrega denota en física una partícula lliure (mòbil i no enllaçada) portadora d'una càrrega elèctrica. Com a exemple els electrons i els ions. En la física de semiconductors, els buits produïts per manca d'electrons són tractats com a portadors de càrrega.
En solucions iòniques, els portadors de càrrega són els cations i anions dissolts. De manera similar, els cations i anions dels líquids dissociats serveixen com a portadors de càrrega en líquids i en sòlids iònics fosos.
En el plasma, així com en el arc elèctric, els electrons i cations del gas ionitzat i del material vaporitzat dels elèctrodes actuen com a portadors de càrrega. En el buit, en un arc elèctric o en un tub de buit, els electrons lliures actuen com a portadors de càrrega.

## Referències

* ↑ Ashcroft, Mermin. Solid State Physics, p. 4.
* ↑ Pietro P. Altermatt, Andreas Schenk, Frank Geelhaar,Gernot Heiser «Reassessment of the intrinsic carrier density in crystalline silicon in view of band-gap narrowing». Journal of Applied Physics, vol. 93, 3, 2003, pàg. 1598. DOI: 10.1063/1.1529297.
* ↑ O. Madelung, U. Rössler, M. Schulz. «Germanium (Ge), intrinsic carrier concentration». A: Group IV Elements, IV-IV and III-V Compounds. Part b - Electronic, Transport, Optical and Other Properties, 2002, p. 1–3 (Landolt-Börnstein - Group III Condensed Matter). DOI 10.1007/10832182_503. ISBN 978-3-540-42876-3.
* ↑ Rössler, U. «Gallium arsenide (GaAs), intrinsic carrier concentration, electrical and thermal conductivity». A: Group IV Elements, IV-IV and III-V Compounds. Part b - Electronic, Transport, Optical and Other Properties, 2002, p. 1–8 (Landolt-Börnstein - Group III Condensed Matter). DOI 10.1007/10832182_196. ISBN 978-3-540-42876-3.

## Vegeu també

* Cèl·lula solar
* Díode làser
* Dispositiu semiconductor
# Sindicat de Treballadors Luxemburguesos Lliures

El Sindicat de Treballadors Luxemburguesos Lliures (STLL) (luxemburguès: Freie Lëtzebuerger Arbechterverband, FLA) fou una central sindical nacional a Luxemburg, activa entre el 1945 i el 1965.

## Història

El STLL va ser fundat el 1945, després d'una escissió al Lëtzebuerger Arbechterverband (LAV). Els fundadors del STLL es van rebel·lar contra l'actitud anticomunista dels dirigents del LAV.

### Vincles comunistes

Diversos líders del STLL eren també membres del Comitè central del Partit Comunista de Luxemburg, incloent el seu president Nic Momper i el secretari general Jos Grandgenet. Els opositors del STLL van acusar de ser un front comunista. El LAV va acusar el STLL d'haver estat una idea ordida pel líder comunista Dominique Urbany. El Sindicat de Treballadors Luxemburguesos Lliures estava afiliat a la Federació Sindical Mundial.

## Inici de la Guerra Freda

En el moment de la seva fundació, el STLL tenia al voltant de 10.000 membres. A partir de 1946, era el centre més gran entre els sindicats de treballadors obrers. Va ser el sindicat majoritari a les indústries del metall i mines -amb l'excepció de les mines a Dudelange, que el LAV va conservar la seva majoria -. Tanmateix, va començar a declinar amb l'inici de la Guerra Freda. Un factor important que va contribuir a aquest desenvolupament va ser l'exclusió del STLL de les negociacions col·lectives, una política sostinguda pels empresaris de Luxemburg, així com els competidors sindicals -el LAV i el LCGB-. Tanmateix va ser capaç de mantenir un equilibri a les petites indústries i mitjanes empreses a les zones rurals del país durant algun temps.
A la dècada de 1950 a les eleccions a la Cambra del Treball, es va quedar darrere del LAV i de la Federació de Sindicats Cristians Luxemburguesos (LCGB).

### Fase posterior i dissolució

El 1958 el STLL, juntament amb altres tres centres afiliats a la Federació Sindical Mundial a Europa Occidental (CGT, CGIL, EVC) van establir un Comitè d'Acció del Mercat Comú.
El 1965 el STLL es va dissoldre, tenint en aquell moment al voltant de 1.500 membres. La majoria d'ells es van unir al sindicat LAV.

## Referències

* 1 2 3 Campbell, 1992, p. 284.
* 1 2 «La vie syndical au lendemain de la guerre» (PDF) (en francès). Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 21 agost 2015].
* 1 2 Buschak, Willy. «The European Trade Union Confederation and the European industry federations» (PDF) (en anglès). [Consulta: 21 agost 2015].
* ↑ http://www.chd.lu/docs/pdf/1_e.pdf Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.forum.lu/pdf/artikel/3081_144_Thiel.pdf Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Campbell, Joan. European Labor Unions. Westport, Connecticut: Greenwood Publishing Group, 1992. ISBN 9780313263712 [Consulta: 21 agost 2015].
# Michel Paysant

Michel Paysant (Bouzonville, 27 de març de 1955) és un artista francès. És conegut pel seu OnLab (Laboratoire d'Oeuvres Nouvelles) projecte d'investigació en l'art, la ciència i la tecnologia. El seu projecte «Nusquam» va estar exposat al Museu d'Art Modern Gran Duc Joan de Luxemburg entre el 15 de desembre de 2007 i el 7 d'abril de 2008, i després al Louvre entre el 26 de novembre de 2009 i el març de 2010.
És un expert escultor, artista, participant i especialista en nanoscòpic que treballa amb èmfasi en la fusió de les arts i la ciència. Ell creu que el «món de la ciència i les arts mai no es creuen» i treballa per a «construir ponts entre aquests dos mons».

## Referències

* 1 2 «Michel Paysant» (en francès). Centre Pompidou. Arxivat de l'original el 2013-10-17. [Consulta: 28 gost 2015].
* ↑ «Les Nanopeintures de Michel Paysant, quand l'art rencontre la science» (en francès). [Consulta: 28 agost 2015].
* ↑ Menu, Michel. OnLab: le laboratoire d'oeuvres nouvelles de Michel Paysant ;exposition, Paris, Musée du Louvre, 26 novembre 2009 - 1er mars 93; (en francès). Editions Hermann, 2010. ISBN 978-2-7056-6926-3.
* ↑ «Hors Circuit - Michel Paysant». [Consulta: 28 agost 2015].
* ↑ «Michel Paysant : des labos en guise d'atelier». Le Republican Lorraine, 04-01-2013 [Consulta: 28 agost 2015].

## Enllaços externs

* Michel Paysant - Lloc web oficial
# Dominique Urbany

Dominique Urbany (Rumelange, 29 de març de 1903 - Ciutat de Luxemburg, 21 d'octubre de 1986) fou un polític luxemburguès, pare del també polític i periodista René Urbany.
Urbany era un els delegats al congrés socialista a Differdange, que va votar a favor de l'afiliació a la Internacional Comunista. Va ser fundador de la Unió de Joves Comunistes de Luxemburg. Es va convertir en secretari general del Partit Comunista de Luxemburg el 1936. Va ser elegit per a la Cambra de Diputats el 1945, en la facció comunista. Va romandre en la Cambra durant tres dècades. El 1965 es va convertir en president del Partit Comunista de Luxemburg fins al 1976.
Va ser ministre de Salut Pública en el Govern de la Unió Nacional sortit com a resultat de les eleccions legislatives de 1945.

## Condecoracions

* 1956 – Cavaller de l'Orde de la Corona de Roure (Luxemburg)
* 1973 – Orde de la Revolució d'Octubre (URSS)
* 1978 – Orde de l'Amistat (Txecoslovàquia)

## Referències

* ↑ «Thirty Years in Parliament Dominique Urbany». A: World Marxist Review, volum 19 (en anglès). Universitat de Michigan. digitalizat el 2007, 1979, p. 26.
# Robert Brasseur

Robert Brasseur (Ciutat de Luxemburg, 19 de novembre de 1980 - Ciutat de Luxemburg, 15 de febrer de 1934) va ser un polític, jurista i periodista luxemburguès. Brasseur va ser el primer president del Comitè Olímpic i Esportiu Luxemburguès (COSL), entre el 1912 fins a 1922.
Va ser membre de la prominent família Brasseur. El seu pare, Dominique, va ser diputat (1866-99) i alcalde de la ciutat de Luxemburg (1891 -1894). El seu oncle, Pierre, fou un industrial miner. El fill de Pierre, i cosí de Robert, Xavier, va ser un diputat socialista i membre del consell de la ciutat de Luxemburg, al mateix temps que Robert, fins a la seva mort el 1912. L'any 1914, Robert es va casar amb Jeanne de Saint-Hubert -germana d'Aline de Saint-Hubert-, que s'havia divorciat prèviament de Xavier.
Brasseur va ser educat en l'Ateneu de Luxemburg, abans d'estudiar dret a la Universitat d'Estrasburg i a París -a la Universitat de La Sorbona i al Collège de France-. Mentre a París, es va convertir en un bibliòfil, a partir d'una biblioteca on va continuar contribuint durant la resta de la seva vida. Va començar a treballar en el periodisme, en informar sobre el cas Dreyfus. Brasseur es va graduar el 16 de desembre de 1895.
Va seguir els passos del seu pare a la política, i va ser elegit per primera vegada a la Cambra de Diputats el 1899, representant la ciutat de Luxemburg. El 1904, va ser membre fundador de la Lliga Liberal de Luxemburg. Al mateix any, va ser elegit per al Consell comunal de la ciutat de Luxemburg. Va ocupar tots dos càrrecs tant a la Cambra de Diputats i l'Ajuntament de Luxemburg fins al 1925. Després va participar com a membre del Consell d'Estat.

## Referències

* 1 2 Mersch, 1959, p. 105.
* ↑ Mersch, 1959, p. 103.
* 1 2 Mersch, 1959, p. 108.

## Bibliografia

* Mersch, Jules. «Deux branches de la Famille Brasseur». A: Biographie nationale du pays de Luxembourg (en francès). Ciutat de Luxemburg: Victor Buck, 1959 [Consulta: 17 octubre 2015].
# Jacques Roux

Jacques Roux (1752 – 1794) va ser un clergue catòlic i polític radical de la Revolució Francesa. De manera hàbil va exposar els ideals de la democràcia popular i la societat sense classes als sans-culottes i a la classe treballadora, radicalitzant-los i convertint-los en una força poderosa.
Roux es va alinear amb la facció política dels Enragés, i va lluitar per a aconseguir un igualitarisme econòmic en la societat conduint també els sans-culottes contra els Jacobins.
Roux havia estat amic de Jean-Paul Marat, però aquest es girà contra ell en els seus escrits del periòdic L'Ami du peuple. El 7 de juliol de 1793 els enemics de Roux van utilitzar la vídua Elizabeth Marguerite Hébert contra ell. L'agost de 1793, Roux va ser arrestat pel càrrec de malversació dels diners de la vídua Hébert i d'una altra vídua, la senyora Beaurepaire. El 5 de setembre de 1793, Roux va ser portat a la presó.

## Mort

El 14 de gener de 1794, Roux va ser informat que el seu cas seria jutjat pel Tribunal Revolucionari. Roux, en sentir la notícia, es va intentar suïcidar amb un ganivet; i finalment ho aconseguí, a la presó, el 10 de febrer de 1794.

## Referències

* 1 2 Jacques Roux. Encyclopædia Britannica Online. Encyclopædia Britannica, 2011. Web. 04 Mar. 2011.
* ↑ Levy, Darline. Women in Revolutionary Paris 1789-1795. University of Illinois Press, 1 agost 1981, p. 145.
* ↑ Higonnet, Patrice. Goodness beyond Virtue: Jacobins during the French Revolution. Harvard University Press, 25 octubre 1998, p. 118.
* ↑ Rose, R.B. The Enragés: Socialists of the French Revolution. Londres: Cambridge University Press, 1965, p. 36-48.
* 1 2 Slavin, Morris «Jacques Roux: A Victim of Vilification». French Historical Studies, Vol. 3, No. 4, Autumn, 1964, pàg. 525-537.

## Enllaços externs

* Jacques Roux Archive al Marxists Internet Archive
# Robert Als

Robert Als (Kleinbettingen, 12 de febrer de 1897 - Ciutat de Luxemburg, 14 de febrer de 1991) fou un jurista, diplomàtic i polític luxemburguès.

## Biografia cronològica

* 1921-1922: President de l'Associació General d'Estudiants Luxemburguesos.
* 23 de febrer de 1944-14 de novembre de 1945: Ministre de l'Interior al Govern d'Alliberament.
* 14 de desembre de 1945-25 de març de 1947 (dimissió): Membre del Consell d'Estat de Luxemburg.
* 1947-1952: Ambaixador de Luxemburg a Brussel·les
* 1955-1962: Ambaixador de Luxemburg a París.
* 1963-1969: Membre del Banc General de Luxemburg.

## Honors

* Gran Oficial de l'Orde de la Corona de Roure.

## Referències

* ↑ «Membres depuis 1857 nº 91» (en francès). Conseil d'Etat du Grand-Duché de Luxembourg. Arxivat de l'original el 2009-11-03. [Consulta: 29 octubre 2015].
* ↑ «Odre de la Couronne de chêne Auszeechnungen 1960 Memorial A N° 17 vun 1960». Arxivat de l'original el 2014-04-21. [Consulta: 29 octubre 2015].

## Bibliografia

* Als, Georges. Robert Als (1897-1991) au service de son pays: à la recherche du temps perdu (en francès). Luxemburg: Rapid Press, 2003.
# Taylor Wane

Taylor Wane (27 d'agost de 1968, Gateshead, Anglaterra) és el nom d'escenari de Joanna Taylor, Wane és una actriu i directora pornogràfica anglesa. Taylor de jove volia ser model, i amb el suport de la seva mare, va participar en un concurs de modelatge, Taylor va guanyar, i això la va inspirar per emprendre una carrera com a model. Taylor dirigeix actualment la seva pròpia productora, Taylor Wane Entertainment. Taylor Wane és coneguda en el món del cinema pornogràfic per la mida de les seves mamelles i per la seva sexualitat.
Taylor Wane va arribar a ser model, i va començar a aparèixer en revistes eròtiques l'any 1989. Taylor va esdevenir noia Penthouse del mes de juny de l'any 1994, i va aparèixer en la versió britànica de la revista. Durant cinc anys, Taylor va col·laborar amb la revista Swank. Wane ha escrit per a les revistes Lips, Erotic Film Guide, i Busty Beauties, publicació especialitzada en models amb les mamelles grans. Taylor ha escrit articles, i ha estat entrevistada, aquestes entrevistes després s'han publicat en els diaris anglesos The Independent, The Daily Sport, Best, The Sun, Daily Star i News of the World.

## Televisió

A més de treballar en pel·lícules eròtiques, Wane ha aparegut en diverses sèries de la televisió, algunes d'aquestes sèries són programes de notícies o bé programes d'entrevistes. Aquestes aparicions a la televisió han estat en els següents programes; 60 Minuts, El show de Jerry Springer, 48 Hores, i Jenny Jones, a més de fer la promoció del programa dels premis MTV amb Samuel L. Jackson. Taylor Wane va aconseguir el que molt poques actrius de la indústria del porno aconsegueixen, formar part de l'equip d'un programa de televisió anomenat Cyber-Kidz que va ser retransmès al voltant del món. Com si aparèixer en els crèdits d'un show de televisió no fos prou difícil per a una estrella del porno retirada, cal recordar que Cyber-Kidz és un programa per a nens.

## Vídeos musicals

Wane ha aparegut també en videos musicals amb artistes com ara el grup Danzig, i amb Gene Simmons. Addicionalment, ha aparegut en la portada d'un àlbum del grup The Nobodys, l'àlbum també conté una cançó anomenada Perfect, que la banda va escriure sobre Taylor Wane, a més de participar en el videoclip de la cançó. L'any 2003 Taylor va aparèixer com a ballarina en la gira de Kid Rock "American Bad Ass". Taylor també ha participat en programes de ràdio com a presentadora del programa The British Are Cumming a l'emissora KSEX Radio des de l'any 2005, en l'emissora esportiva 1400wwge.com, en programes amb Howard Stern i Howard Brown, en l'emissora de ràdio de Playboy, i en altres mitjans.

## Enllaços externs

* www.taylorwane.com Arxivat 2013-06-20 a Wayback Machine. (anglès)
# Fructuós Piqué Salvat

Fructuós Piqué Salvat (Reus, 1875 - 1958) va ser compositor, pianista i mestre de música.

## Biografia

Va estudiar al Conservatori del Liceu, a Barcelona, on va obtindre diversos premis musicals en composició i harmonia. Va estudiar també amb el músic reusenc Miquel Planàs, pare del conegut violoncel·lista i compositor Antoni Planàs, i va fer diversos cursos a l'Escola Municipal de Música de Barcelona. Els anys 1904 - 1906 dirigí concerts de corals barcelonines, i el 1907 fou el director de la nounada societat coral "Escola Orfeó Canigó". Tornat a Reus, va ser professor de solfeig i piano a l'Escola del Treball i obrí simultàniament una acadèmia particular. Va fundar i dirigir l'orfeó de la societat Foment Nacionalista Republicà i, el 1913, si més no, dirigí l'orfeó del Centre de Lectura.
Fou autor d'una abundant producció musical des del 1902 fins al 1948: va compondre música religiosa, cançons, himnes, peces corals, sardanes i marxes. També fou professor del músic i compositor riudomenc Joan Guinjoan, del reusenc Josep Casanovas i Marca i del director d'orquestra cambrilenc Àngel Recasens i Galbas. Va col·laborar amb escrits de temàtica musical al Diari de Reus i en la postguerra al Diario Español. Els seus fons musicals es guarden a l'Arxiu Municipal de Reus.

## Obres

Selecció
* Entre flores, vals (1917), per a piano
* Himne de l'Orfeó Canigó (1906), per a cor
* Himno al libro, per a veu i piano, amb lletra de Jaume Sardà i Ferran
* La Marruixa (1905), per a cor
* Salve (1913), per a cor
* La sardana dels infants, enregistrada en disc per la cobla Reus Jove
* Vals expresivo, per a piano

### Publicacions

* Piqué Salvat (professor de música), F «La música como expresión objetiva». Ritmo, nº 183, Enero 1945, pàg. 5. ISSN: 0035-5658.

## Referències

* 1 2 «Notas locales». La Vanguardia, 03-10-1905, pàg. 2.
* ↑ «Notas locales». La Vanguardia, 28-09-1907, pàg. 2.
* 1 2 «Crónica telegráfica de provincias: Reus». La Vanguardia, 30-12-1913, pàg. 11.
* ↑ Piqué compongué pel cap baix una sardana, La sardana dels infants («Fructuós Piqué, al web "Boig per la sardana"». [Consulta: 15 desembre 2015].)
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 521.
* ↑ «"Entre flores vals lento", digitalitzat». [Consulta: 15 desembre 2015].
* ↑ cobla Reus Jove. Els que som del Camp (CD). Barcelona: Edivox, 2001.
* ↑ Piqué Salvat, F. Miniaturas juveniles. colección de bailes fáciles para piano. vol. 1. Barcelona: Casa Mozart, s.a..
# Vestit de flamenca

Vestit de flamenca és el vestit que utilitzen les balladores de flamenc durant les seves representacions i el que es porta amb caràcter popular a les festivitats i fires relacionades amb Andalusia.
El model més comú el compon una peça de roba entallada i llarga fins al turmell; s'adorna amb diversos volants o farbalans que es col·loquen tant a la faldilla com a les mànigues. Es confecciona en alegres colors tant en dissenys llisos com estampats, estant els més típics els vestits de llunes. Es confon habitualment amb l'anomenat «vestit de sevillana». Es complementa amb algun tipus de mantell o mantó, estant el més típic i emblemàtic el mantó de Manila; també és tradicional portar els cabells recollits en un monyo i sabata de taló ample. Té el parell masculí en el vestit curt andalús per a home.

## Origen

El vestit inicialment utilitzat per les dones d'ètnia gitana s'ha popularitzat com vestit típic andalús i uniforme popular a les fires que se celebren en moltes localitats d'Andalusia. L'origen de l'abillament es remunta a la fi del segle xix i principis del xx, quan les venedores acudien a la fira amb els tractants de bestiar vestides amb modestes bates de percala adornades amb volants. Després, les classes riques van copiar el vestit de les treballadores del camp. A partir de la Feria de Abril celebrada a Sevilla l'any de 1929, el vestit es va consagrar com la vestimenta oficial per acudir a l'esdeveniment, tradició que continua.

## Vestit de flamenca i la moda

El vestit de flamenca ha experimentat modificacions segons la moda de cada època. Així, als anys 1960 i 1970 del passat segle, impulsats per l'expansió econòmica a Espanya, les seves dimensions es van escurçar fins a la mitja cama o el genoll. A partir dels anys 70, el vestit tornaria al llarg tradicional cobrint la cama fins als turmells.
Existeix gran varietat de dissenys de vestit de flamenca, tant per a dones com per a nenes en diversos colors, ja siguin llisos o estampats, amb mànigues curtes o llargues o més o menys recarregats de volants. Aquesta indumentària folklòrica ha inspirat alguns modistes com Victorio & Lucchino, que ha arribat a crear una línia pròpia de vestits de flamenca, o a Yves Saint Laurent; i les seves línies inspiren col·leccions de John Galliano, Valentino o Tom Ford. Els dissenys de vestits de flamenca s'exposen al Salón Internacional de la Moda Flamenca (SIMOF), certamen anual que té lloc a començaments de cada any a Sevilla. En aquest lloc exposen les seves creacions tant dissenyadors consagrats com nous talents de la moda. A l'edició de 2009, es van presentar mil dos-cents models elaborats per trenta-dos dissenyadors i noranta firmes.

## Referències

* ↑ Sousa Congosto, 2007, p. 289.
* 1 2 «Traje de flamenca en la feria de Abril» (en castellà). altur.com. [Consulta: 20 desembre 2015].
* ↑ Agencia EFE. «La única pasarela de moda flamenca mostrará 1.200 vestidos de 32 diseñadores». SIMOF 2009.

## Bibliografia

Sousa Congosto, Francisco de. Introducción a la historia de la indumentaria en España (en castellà). Madrid: AKAL-Itsmo, 2007. ISBN 978-84-7090-429-5.
# Partit Democràtic Progressista del Nord

El Partit Democràtic Progressista del Nord fou un partit polític a Luxemburg.
El partit va ser establert pels liberals al nord de Luxemburg i es va vincular al Partit Radical Liberal. Va ser dirigit per l'ex líder del Partit Nacional Independent Nicolás Mathieu.
A les eleccions legislatives luxemburgueses de 1931 va rebre el 5.3% dels vots, guanyant un sol escó. No es va presentar a les eleccions parcials de 1934, ja que el seu escó no era en elecció. Per les eleccions de 1937 Mathieu va ser líder d'un nou partit, el Partit Liberal.

## Referències

* 1 2 3 Nohlen i Stöver, 2010, p. 1249.

## Bibliografia

* Dieter, D; Stöver, P. Elections in Europe (en anglès), 2010. ISBN 978-3-8329-5609-7.