OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Barraca entre Venturer i el Ximbalar

Barraca entre Venturer i el Ximbalar és una construcció popular del municipi de Llançà (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada al sud-oest del nucli urbà de la població de Llançà, entre els paratges del Venturer i el Ximbalar.
Barraca de vinyataire bastida a l'extrem d'una feixa, entre dues altes parets travesseres. Les seves mides són d'uns dos metres d'alçada per un diàmetre interior de dos metres i mig. És de planta circular i presenta dos cossos de diferent amplada superposats, la base i la cúpula, tot i que ha perdut la clau que la cobria. La porta, orientada a migdia, presenta una grossa llinda monolítica, de granit. A l'interior hi ha un banc corregut i un petit forat de ventilació. La combinació de dos tipus de pedra, el granit de coloració grisa molt clara que predomina a la base, i la pissarra fosca de la cúpula, dona a aquesta barraca una imatge singular.
La construcció és enterament bastida amb la tècnica de la pedra seca.

## Història

L'origen històric de les barraques de pedra seca es remunta a èpoques ancestrals, no ben definides, i tradicionalment s'ha dividit funcionalment entre cabanes de pastors i cabanes de vinya i olivars.
Al Cap de Creus hom pot generalitzar que les cabanes de vinya van lligades al moment àlgid de l'explotació agrícola, especialment la vinícola a partir dels segles xviii i xix. El conreu de vinyes va ser impulsat pel monestir de Sant Pere de Rodes, propietari d'una bona part de les terres que formen el Cap de Creus.
A partir de 1865 quan la fil·loxera començar a afectar greument a les vinyes franceses, el conreu de la vinya empordanesa es veu afavorit incrementant les seves explotacions, principalment cap a Gènova i Roma. Aquest auge va davallar amb la introducció de la fil·loxera al país cap al 1865, fent estralls en l'economia empordanesa i provocant una gran crisi en el sector, continuada de diferents migracions cap a, principalment, Cuba i l'Argentina.
És a partir d'aquest moment en què, hom pot parlar que el conreu de vinyes passa a ser una activitat econòmica secundària i complementària a la pesca, l'horticultura o el conreu de les oliveres.
La funció bàsica de les cabanes de pedra seca era tant l'aixopluc en moments de mal temps, com a magatzem per guardar les eines de treball.
A l'Empordà, les barraques de pedra seca es troben en diversos sectors, però es poden agrupar en tres principals: el format per la Serra de l'Albera i el Cap de Creus, on destaca la construcció emprant llicorella; un altre que abastaria el massís del Montgrí, de substrat calcari; i l'últim format pel paratge de la Garriga i per la serra dels Tramonts, també calcari.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Barraca entre Venturer i el Ximbalar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Linealitat de la derivació

En matemàtiques, la linealitat de la derivació és una de les propietats fonamentals de la derivada. És un resultat directe de l'aplicació de la regla de la derivada de la suma i de la regla de la derivada del producte per una constant. Per tant, es pot dir que la derivació és lineal, o que l'operador derivada és un operador lineal.
Sian f i g funcions, amb $\alpha$ i $\beta$ constants. Es considera:
    ${\frac {\mbox{d}}{{\mbox{d}}x}}(\alpha \cdot f(x)+\beta \cdot g(x))$
Per la regla de la derivada de la suma, això és equivalent a:
    ${\frac {\mbox{d}}{{\mbox{d}}x}}(\alpha \cdot f(x))+{\frac {\mbox{d}}{{\mbox{d}}x}}(\beta \cdot g(x))$
Per la regla de la derivada del producte per una constant, queda:
    $\alpha \cdot f'(x)+\beta \cdot g'(x)$
És a dir:
    ${\frac {\mbox{d}}{{\mbox{d}}x}}(\alpha \cdot f(x)+\beta \cdot g(x))=\alpha \cdot f'(x)+\beta \cdot g'(x)$
O escrit d'una altra manera:
    $(\alpha \cdot f+\beta \cdot g)'=\alpha \cdot f'+\beta \cdot g'$

## Referències

* ↑ Blank, Brian E.; Krantz, Steven George. Calculus: Single Variable (en anglès). Springer Science & Business Media, 2006. ISBN 9781931914598.
# Samuel Plimsoll

Samuel Plimsoll (10 de febrer de 1824, 3 de juny de 1898) va ser un polític britànic, membre del parlament anglès i reformista social. Avui dia és recordat per haver enginyat la línia Plimsoll, clarament inspirada en la definició catalana contoval del s.XIII (una línia en el buc d'un vaixell indicant el nivell segur màxim i, per tant, el mínim francbord pel vaixell en diverses condicions operatives).

## Biografia

Plimsoll va néixer a Bristol, però va créixer a Sheffield i Penrith. El 1853 va intentar convertir-se en comerciant de carbó a Londres, però va fracassar.
En 1868 va ser elegit membre de la Cambra dels comuns pel Partit liberal, on aviat va ser conegut per la seva lluita contra els propietaris de vaixells que explotaven els mariners en condicions infrahumanes. El seu moviment va fallar al principi, però el 1872 va publicar amb gran èxit de vendes el llibre Our Seamen (Els nostres mariners), el que significava que la qüestió havia rebut molta atenció a tot el país.
D'acord amb una proposta de Plimsolls, el 1873 es va nomenar una Comissió Reial i el 1875 es va introduir un projecte de llei del govern que, tot i que Plimsoll va considerar que era insuficient, va decidir acceptar.
El 22 de juliol de 1875, el primer ministre Benjamin Disraeli va dir que el govern hauria de retirar el projecte de llei. Plimsoll llavors va originar un escàndol a la Cambra dels Comuns, quan va perdre el seu auto-control, aplicant el terme "villains" als membres de Cambra, arribant a colpejar amb el puny la cara del president.
Plimsoll va haver de disculpar-se, però tenia l'opinió pública al seu costat, fet que va obligar el govern a aprovar un projecte de llei que l'any següent va modificar la "Llei de transports mercantils" (Merchant Shipping Act).
Plimsoll finalment va passar a donar nom a l'anomenada línia Plimsoll que designa el mínim francbord d'un vaixell.

## Referències

* ↑ Orme, 1901.
* 1 2 http://hansard.millbanksystems.com/commons/1875/jul/22/parliament-breach-of-order-mr-plimsoll Arxivat 2017-03-09 a Wayback Machine.

### Atribució

Aquest article incorpora text d'una publicació ara en el domini públic: Orme, Eliza (1901). "Plimsoll, Samuel". Part de Sidney Lee. Diccionari de Biografia Nacional, 1901 suplement. London: Smith, Major & Co.

## Bibliografia

* "Our Seamen: An Appeal" by Samuel Plimsoll, 1873, a The Internet Archive.

## Enllaços externs

* "The sailor's friend" (book review), The Economist, Jul 6th 2006
* "The Bottom Line About Mr. Plimsoll", The Observer, 25 juny 2006
* Review of "The Plimsoll Sensation" in Bookworm on the Net, 2 juliol 2006
* Plimsoll-länge en suec) Nordisk familjebok (segona edició, 1915)
# Ctonioïdeus

Els ctonioïdeus (Chthonioidea) són una de les sis superfamílies de pseudoescorpins.
Es caracteritzen per tenir els tarsos de les potes anteriors fets d'un sol artell, i els de les posteriors, de dos. Són de mida petita, 1-2 mm. de llargada, tenen 4 ulls i els quelícers molt llargs.
Es troben arreu del món, especialment a les zones tropicals i subtropicals. Com la majoria dels pseudoescorpins, es troben al sòl, entre la fullaraca o sota l'escorça dels arbres. Alguns són cavernícoles.

## Sistemàtica

La superfamília dels ctonioïdeus se subdivideix en dues famílies:
* Els ctònids (Chthoniidae), presents a la fauna dels Països Catalans.
* Els tridenctònids (Tridenchthoniidae).

## Referències

* ↑ Història Natural dels Països Catalans. Enciclopèdia Catalana. Vol 9, "Artròpodes I", pp. 126.
* ↑ Chthonioidea
# Ca la Paula (Sant Feliu Sasserra)

Ca la Paula és una casa de Sant Feliu Sasserra (Bages) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici situat a la cantonada entre la Plaça Major i el carrer Balmes. Es tracta d'una construcció de tres altures, planta baixa, primer pis i golfes, amb els paraments de carreus força regulars. Destaca la seva sobrietat i la reduïda presència d'obertures, tot i que hi ha una finestra interessant, en la façana que dona al carrer Balmes. Es tracta de la finestra del primer pis, amb llinda dividida i en forma d'arc mixtilini tapiat amb maó. A banda i banda, les línies d'imposta apareixen decorades amb uns petits relleus florals. Tota la finestra és emmarcada per carreus de pedra. La coberta superior és un embigat de fusta i cobert de teula.

## Referències

* ↑ «Ca la Paula». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 octubre 2017].
# Hermògenes de Tricca

Hermògenes (en llatí Hermogenes, en grec antic Ἑρμογένης) va ser un dels seguidors i admiradors d'Erasístrat, esmenta per Galè (De Simplic. Medicam. Temper. ac Facult. 1.29, vol. 11. p. 432), probablement el mateix metge que apareix en una inscripció trobada a Esmirna que diu que era fill de Caridem i que va escriure gran nombre d'obres mèdiques i històriques. El seu pare seria probablement el notable metge Caridem seguidor també d'Erasístrat i, per tant, hauria viscut al segle III aC i segle ii aC. Una altra inscripció parla d'un metge de nom Hermògenes, nadiu de Tricca a Tessàlia, que també podria ser aquest mateix personatge.

## Referències

* ↑ 3. Hermogenes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 421
# Ius puniendi

Ius puniendi és una expressió llatina utilitzada per referir-se a la facultat sancionadora de l'Estat. De forma desglossada trobem d'una banda que, l'expressió "ius" equival a dir "dret", mentre que l'expressió "puniendi" equival a "castigar" i, per tant, es pot traduir literalment com dret a penar o dret a sancionar. L'expressió es fa servir sempre en referència a l'Estat davant dels ciutadans.

## Referències

* ↑ Santiago MIR PUIG, Derecho Penal. Parte General, 8a Ed. Reppertor, Barcelona, 2008.
# San Sebastián de los Reyes

San Sebastián de los Reyes és un municipi i ciutat espanyola de la Comunitat de Madrid, situada a 18 quilòmetres al nord de la capital del país, Madrid. La superfici del terme municipal és de 59,26 km² i la seva població de 91 224 habitants (INE 2020). Popularment conegut com a "Sanse", també n'ha sigut referit amb la denominació de "La Pamplona chica" a causa dels encierros de les seves festes. En forma una unitat urbana amb la localitat contiga d'Alcobendas.

## Història

Va ser fundat el 1492, després de la fugida el 1488 de veïns de la localitat d'Alcobendas, per la pressió a la qual es veien sotmesos per part del senyor feudal Juan Arias de Ávila. Els Reis Catòlics, per a afavorir un major poblament dels territoris de realengo —és a dir, que depenien directament de la Corona—, van permetre la fundació de la nova població al costat d'una ermita propera dedicada a Sant Sebastià, situada dintre dels límits de la Vila de Madrid i, per tant, sota jurisdicció real. Així, a l'empara d'aquesta ermita i pel suport directe dels Reis de Castella i Aragó, va adoptar-ne el nom. Sant Sebastià dels Reis pren carta d'identitat definitiva l'any 1492, sota l'empara legal dels Reis Catòlics. La denominació «dels Reis» tan sols va canviar en una ocasió per la de «Sant Sebastià de la Sobirania», d'acord amb un bàndol d'efímers efectes, en plena revolució de 1868.
L'any 1967 s'hi construí un circuit de curses que va ser seu del Gran Premi d'Espanya de Fórmula 1 i del Gran Premi d'Espanya de motociclisme durant anys, el Circuit del Jarama.

## Geografia

La localitat es troba al peu del parc regional de la Cuenca Alta del Manzanares. El terme municipal, amb una superfici de 59,26 km², es creuat per diversos estanys: Valconejero, Quiñones, de la Vega, Valdelamasa y El Bodonal, tots aquests, afluents del riu Jarama, que també discorre pel seu terme municipal.
El municipi de San Sebastián de los Reyes limita al sud amb Alcobendas, separats només per un carrer, l'avinguda d'España. Limita també amb els municipis de Madrid, Colmenar Viejo, Algete, Cobeña i Paracuellos de Jarama.

## Enllaços externs

* Ajuntament de San Sebastián de los Reyes
# Línia de retard digital

Una línia de retard digital és un element discret en teoria de filtres digitals, que permet que un senyal es retardi en un nombre de mostres. Si el retard és un múltiple enter de mostres, les línies de retard digital s'implementen sovint com a buffers circulars. Això significa que els retards enters es poden calcular de manera molt eficient.
El retard en una mostra s'expressa com a $z^{-1}$ i els retards de $N$ mostres s'expressen com a $z^{-N}$ degut al paper que juga la Transformada Z en la descripció d'estructures de filtres digitals.
Si el retard no és un enter d'una mostra, s'apliquen filtres addicionals per compensar la fracció de retard diferent d'un enter. Per tant, les línies de retard amb retard no enter s'anomenen línies de retard fraccional.
Les línies de retard digital són blocs de construcció que s'utilitzen molt sovint en mètodes per simular acústica de la sala, instruments musicals i efectes d'àudio digital. La síntesi digital de guies d'ona mostra com les línies de retard digital poden utilitzar-se com a mètodes de síntesi sonora per a diversos instruments musicals com ara instruments de corda i instruments de vent.

## Fonts

* Smith, Julius O.; Lee, Nelson. «Computational Acoustic Modeling with Digital Delay», 01-08-2007. [Consulta: 21 agost 2007].
* Laakso, Timo I.; Välimäki, Vesa; Karjalainen, Matti; Laine, Unto K. Splitting the unit delay - tools for fractional delay filter design. 13, gener 1996, p. 30–60. DOI 10.1109/79.482137 [Consulta: 22 agost 2007].

## Referències

* ↑ Laakso, Välimäki, Karjalainen, Laine i 1996, 30-60.
* ↑ Smith i Lee, 2007.
# Sensitiva

La sensitiva, vergonyosa o dormilega (Mimosa pudica) és una planta d'origen americà de la família de les fabàcies. És fàcilment distingible por la seva reacció al tacte, desenvolupada com a defensa davant els depredadors. Originària del Brasil, és naturalitzada en moltes altres regions tropicals i es ven com ornamental pel tropisme de les fulles en ser tocades.

## Morfologia

És una planta herbàcia, perenne, de fins a un metre d'alçada i amb arrels molt desenvolupades. Les fulles són pinnaticompostes o bipinnades, formades per dos parells de pinnes que contenen de 15-25 parells de folíols lineals obtusos, amb una forma que recorda a la de les falgueres. Les flors són petites, de color rosat, malva o purpúries. El fruit és una llegum. La seva vida és relativament curta, fins a 5 anys aproximadament.

## Usos

La sensitiva és una planta medicinal coneguda per la seva acció sedativa (és recomanada per l'insomni i per relaxar un estat de nerviosisme). Es pren en infusió ja sigui de la planta sencera, o d'algunes parts de la planta com les arrels o les fulles. S'utilitza en homeopatia en solució sota el nom de Poconeol.
La sensitiva conté mimosina un compost que les diverses proves experimentals han demostrat què té certa activitat diürètica, promou la regeneració de teixit nerviós i redueix la menorràgia.

## Toxicitat

Totes les parts de la sensitiva són potencialment tòxiques, motiu pel qual el seu ús és desaconsellat en l'embaràs i en període de lactància. Pot provocar casos de dermatitis, i en rumiants pot donar problemes gastrointestinals.
* Mimosa pudica amb els foliols oberts
* Mimosa pudica amb els foliols tancats
* Mimosa pudica

## Enllaços externs

* Vídeos de la sensitiva Vídeos de la sensitiva
* Video-streaming de la planta Arxivat 2008-07-05 a Wayback Machine.
* Vídeo de la mimosa pudica a Borneo Arxivat 2009-09-13 a Wayback Machine.
# 144a Brigada Mixta (Exèrcit Popular de la República)

La 144a Brigada Mixta va ser una unitat de l'Exèrcit Popular de la República que va combatre a la Guerra civil espanyola. Al llarg de la contesa va combatre als fronts d'Aragó i Segre, intervenint també en la batalla de Catalunya.

## Biografia

La unitat va ser creada entre maig i juny de 1937 a partir dels batallons de Muntanya de la guarnició de Girona, passant a formar part de la 44a Divisió del XII Cos d'Exèrcit. Durant el període d'instrucció el comandament de la unitat va recaure en el comandant d'infanteria Leopoldo Ramírez Jiménez, passant després comandant d'infanteria Álvaro Cruz Urruti. Durant l'ofensiva de Saragossa la 144a BM va romandre situada en reserva en l'àrea d'Híjar-Albalate del Arzobispo, sense arribar a intervenir en els combats. Després del final de les operacions va tornar als seus aquarteraments a Girona.
Al començament de març de 1938 la brigada estava composta per uns 2.669 homes.
L'11 de març de 1938, al començament de la campanya d'Aragó, la unitat cobria el front a Mediana, on es va veure desbordada per atacs enemics en els seus dos flancs, i fou obligada a retrocedir. El llavors cap de la Brigada, Cruz, va aprofitar això per a travessar les línies franquistes i passar-se a l'enemic —uns dies abans el cap del 3.$^{er}$ batalló també s'havia passat a l'enemic—; el seu lloc va passar a ser ocupat pel major de milícies Manuel Alonso Martínez. Reagrupada a Quinto, el 23 de març va tornar a ser derrotada per forces enemigues, replegant-se cap a Fraga —que tampoc va aconseguir defensar— i posteriorment a Llardecans.
Posteriorment va passar a cobrir el front del Segre. El 21 de maig es trobava defensant el cap de pont de Vilanova de la Barca, passant posteriorment al front de pont de Seròs, on assaltaria —sense èxit— la «Costa de la Barca» i rellevaria a la 135a Brigada Mixta. La unitat va arribar a intervenir en la batalla de l'Ebre, si bé no va tenir un paper rellevant i es limità a llançar propaganda sobre un batalló del Regiment «San Marcial» de la 4a Divisió de Navarra.
Durant la campanya de Catalunya la unitat va defensar Juncosa, on va sofrir un important crebant que li va provocar nombroses baixes.

## Comandaments
### Comandants

* Comandant d'infanteria Leopoldo Ramírez Jiménez;
* Comandant d'infanteria Álvaro Cruz Urruti;
* Major de milícies Manuel Alonso Martínez;

### Comissaris

* Santiago Álvarez Gómez, del PCE;
* «Soler», del PSUC;
* Gumersindo Marfil Martín;

## Referències

* ↑ Maldonado, 2007, p. 340.
* 1 2 3 4 5 Engel, 1999, p. 125.
* ↑ Maldonado, 2007, p. 517.
* ↑ Alpert, 1989, p. 358.
* ↑ Gálvez Yagüe, 2000, p. 25.

## Bibliografia

* Alpert, Michael. El ejército republicano en la guerra civil. Siglo XXI Editores, 1989.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
* Gálvez Yagüe, Jesús. José Herrera Petere. Vida, compromiso político y literatura. Librería Rayuela, 2000.
* Maldonado, José M.ª. El frente de Aragón. La Guerra Civil en Aragón (1936–1938). Mira Editores, 2007. ISBN 978-84-8465-237-3.
# Casa Mayol

La Casa Mayol és una obra noucentista de la Garriga (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa entre mitgeres que consta de planta baixa, amb dues plantes pis i torre mirador. Segueix el mateix estil que l'edifici del costat, casa Raspall.
En la façana principal s'han utilitzat diferents tipus d'aparell constructiu. La planta baixa trobem carreus recolzats damunt d'un sòcol de paredats capserrat acabat amb una motllura de pedra. Les altres plantes són d'obra vista i entre elles hi ha un una sanefa de perfil dentat. Les obertures -dues per planta- són d'arc deprimit convex de pedra, excepte les de la torre. Els tancaments tenen persianes de llibret decorades a la part superior amb motius geomètrics. Del pla de la façana sobresurt el balcó galeria que arrenca de tres mènsules situades sobre les obertures del primer pis i es prolonguen amb tres columnes de perfil quadrat fins a arribar al ràfec.
L'edifici acaba en un ràfec de voladís; l'espai entre les mènsules que el subjecten està decorat amb rajoles blaves i grogues de motius florals. La coberta de la torre és a quatre vessants amb arestes de teules àrabs de ceràmica de color verd, i el carener decorat amb uns crestallera de ferro forjat. A la dècada de 2010 es va integrar a Can Raspall i allotja l'Àrea de Cultura de l'Ajuntament de la Garriga.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Mayol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2017].
# George Furey

George Furey (Saint John's, 12 de maig de 1948) és un polític canadenc. Actualment és senador del Canadà en representació de Terranova i Labrador, també és president d'aquesta mateixa cambra.
Furey va néixer a Saint John's. Va obtenir una Llicenciatura en Arts i una Llicenciatura en Educació a la Universitat Memorial de Terranova l'any 1970. Un cop graduat, va treballar com a mestre per a la Junta Escolar Catòlica Romana a la seva ciutat natal. Més endavant, l'any 1983 va titular-se en Dret per la Universitat de Dalhousie. Posteriorment, va ser soci del bufet d'advocats Furey & Hurley. Va ser nomenat conseller de la reina l'any 1996.
Va ser nombrat senador del Canadà l'11 d'agost de 1999 pel primer ministre Jean Chrétien. Va ser membre de diversos comitès del Senat i va ser president del Comitè Permanent d'Economia Interna, Pressupostos i Administració, i també de la Comissió Permanent d'Afers Jurídics i Constitucionals. El 29 de gener de 2014, Justin Trudeau, líder del Partit Liberal, va anunciar que tots els senadors liberals i, per tant, també Furey, serien eliminats del partit i continuarien la legislatura com a independents. El 3 de desembre de 2015 va ser nomenat president del Senat pel primer ministre Justin Trudeau, substituint al senador Leo Housakos.

## Referències

* ↑ Canada, Sénat du. «Sénat du Canada - Sénateur George J. Furey» (en francès), 27-10-2016. [Consulta: 3 març 2022].
* ↑ Canada, Senate of. «Senate of Canada - Senator George J. Furey» (en anglès), 13-10-2016. [Consulta: 3 març 2022].
* ↑ «Profile - Furey, George J.» (en anglès). [Consulta: 3 març 2022].
* ↑ «Justin Trudeau removes senators from Liberal caucus» (en anglès). [Consulta: 3 març 2022].
* ↑ «George Furey named as Senate Speaker, replacing Conservative Leo Housakos» (en anglès). [Consulta: 3 març 2022].
# Capparis

Capparis és un gènere de plantes amb flor dins la família de les caparàcies.

## Particularitats

Les espècies de Capparis es troben en una gran diversitat d'hàbitats a les zones subtropicals i tropicals del planeta.
La més coneguda és la taperera (Capparis spinosa), que produeix les tàperes i que és una espècie que és autòctona als Països Catalans amb les subespècies canescens i rupestris. D'altres com la C. decidua, C. mitchellii i el Mabinlang (C. masaikai) també són comestibles. El mabinlang és molt important a la medicina tradicional xinesa.
Algunes espècies de Capparis són difícils de trobar en estat salvatge degut a la destrucció d'hàbitat i d'altres es troben en perill d'extinció.

## Espècies

* Capparis arborea
* Capparis baducca
* Capparis crotonantha
* Capparis cynophallophora taperera de Jamaica
* Capparis decidua (= C. aphylla), karir o kirir
* Capparis discolor
* Capparis fascicularis
** Capparis fascicularis var. fascicularis
* Capparis flexuosa
* Capparis frondosa
* Capparis grandis
* Capparis hastata
* Capparis heterophylla
* Capparis heyneana
* Capparis humistrata
* Capparis indica
* Capparis lasiantha
* Capparis lucida
* Capparis masaikai, Mabinlang
* Capparis micracantha
* Capparis mirifica
* Capparis mitchellii
* Capparis mollicella
* Capparis monii
* Capparis nobilis
* Capparis ornans
* Capparis pachyphylla
* Capparis panamensis
* Capparis prisca
* Capparis pyrifolia
* Capparis roxburghii
* Capparis sandwichiana, maiapilo
* Capparis sepiaria
** Capparis sepiaria var. citrifolia
** Capparis sepiaria var. subglabra
* Capparis shanesiana
* Capparis spinosa, tàpera
** Capparis spinosa ssp. nummularia
* Capparis sprucei
* Capparis thozetiana
* Capparis tomentosa
* Capparis uniflora
* Capparis zeylandica, kapchip

### Espècies que ja no pertanyen al gènere Capparis

* Boscia oleoides (ex Capparis oleoides)

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans Barcelona 1980
* Capparis