OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Torre de Fontdepou

La torre de Fontdepou és un edifici d'Àger (Noguera) declarat bé cultural d'interès nacional.
Torre de guaita o defensa de planta circular de tres plantes d'alçada que formava part del castell de Fontdepou. Hi ha una obertura per accedir-hi al segon nivell. Formava part de la xarxa de torres de guaita que es comunicaven entre elles controlant l'accés de les valls.

## Descripció

Actualment només es conserva la part inferior de la torre i l'arrencada del primer pis. Tots els nivells superiors i potser també alguna altra construcció propera es degueren enderrocar. S'hi entra per una porta, tancada amb una reixa, la qual dona pas a una escala de cargol metàl·lica que permet accedir actualment al terrat.
La torre és de planta circular amb un diàmetre intern de 3,4 m i gruix del mur de 140 cm. A l'interior és coberta amb una falsa cúpula. Fins a l'arrencada d'aquesta coberta fa 3,4 m. L'alçada total de l'edifici conservat és d'uns 6 m. Una obertura lateral triangular permetia passar al nivell principal, on hi devia haver la porta d'entrada. La torre quan fou construïda devia tenir almenys 10 m d'alçada.
Els murs són fets amb carreus de mida mitjana allargats (20 cm d'alt i 30 cm de llarg) ben arrenglerats i units amb morter. A la part baixa de l'edifici hi ha, si fa o no fa en les cinc primeres filades, alguns carreus més grans (30 cm per 40 cm), alguns dels quals quadrats.
La construcció s'ha de datar en principi cap al segle xi, potser a la primera meitat. Es pot comparar a altres edificis semblants com ara la torre del proper castell de Cas.

## Història

Encara que la torre no es documenti directament, hi ha força referències sobre l'indret, integrat dins la jurisdicció del castell d'Àger. El 1048 són esmentats l'església romànica de Sant Macari i el castell de Fontdepou. Una referència que ens arriba sobre aquest lloc data del 1066 i apareix en les afrontacions de la quadra de Montesquiu en el terme del castell de Cas, quan aquesta és atorgada pel vescomte Arnau Mir de Tost al seu home de confiança Galceran Erimany, senyor i cavaller, feudatari de diversos castells i veguer d'Àger. L'any 1072 o 1073, una tal Gerberga donà una peça de terra a Sant Pere d'Àger, situada a Fontdepou. El 1196 Joan Bret lliurà també a l'abadia d'Àger, certes cartes de compra i penyores de béns que posseïa en aquest lloc.

## Referències

* 1 2 «Torre de Fontdepou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
* 1 2 Fité i Llevot, Francesc[et al.]. «Torre de Fontdepou». A: La Noguera. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1994, p. 144 (Catalunya romànica, XVII). ISBN 84-7739-098-3.

## Enllaços externs

* Generalitat de Catalunya Patrimoni
# Ramón Fonst Segundo

Ramón Fonst Segundo (L'Havana, Cuba 1883 - íd. 1959) fou un tirador d'esgrima cubà, guanyador de cinc medalles olímpiques. Conjuntament amb José Raúl Capablanca i Alfredo de Oro fou la figura esportiva més important de Cuba durant les primeres dècades del segle XX.

## Biografia

Va néixer el 31 de juliol de 1883 a la ciutat de l'Havana, població que en aquells moments formava part de l'Imperi Espanyol i que posteriorment va esdevenir capital de Cuba.
Va morir el 9 de setembre de 1959 a la seva residència de la capital cubana.

## Carrera esportiva

Va participar, als 16 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1900 realitzats a París (França), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova individual d'espasa, en derrotar el francès Louis Perrée a la final. Amb aquesta victòria es convertí en el primer esportista llatinoamericà en guanyar un or olímpic. En aquests mateixos Jocs aconseguí guanyar la medalla de plata en la prova individual d'espasa amateurs-professionals. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1904 realitzats a Saint Louis (Estats Units) aconseguí revalidar la seva medalla en la prova individual d'espasa, guanyant així mateix una medalla d'or en la prova individual de floret i en la prova per equips de floret, si bé aquesta última sota la designació d'Equip Mixt. Participà vint anys després en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1924 realitzats a París (França), si bé no tingué èxit en la seva participació en les proves individual i per equips d'espasa.
Entre 1941 i 1946 fou el president del Comitè Olímpic de Cuba

## Referències

* ↑ Gómez, Miguel «Alfredo de Oro: La Historia no contada». El Veraz, 2013 [Consulta: 10 setembre 2020].
# Cal Gras de Cellers

Cal Gras és una casa de Cellers, al municipi de Torà (Solsonès), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa rural reformada, situada en un terreny desnivellat, dins el nucli urbà de Cellers. És la darrera casa del poble.
A la façana principal (sud), hi ha la porta d'accés amb llinda de pedra, on hi ha una inscripció i la data de 1770. Per la banda dreta s'hi troben dues espitlleres i per la banda esquerra una. Al primer pis hi ha quatre balcons, un dels quals té una inscripció a la llinda: "Joan Alavaquiol" i la data de 1855. A la zona de les golfes hi ha quatre finestres, i les dues del centre són de carreus. A la façana est hi ha diverses finestres senzilles. A la façana nord, només hi ha la planta de les golfes, pel fet de trobar-se adossada a un monticle, en aquesta façana hi ha una finestra a la part esquerra. La façana oest es troba adjunta a "Ca l'Oliva".
La coberta és de dos vessants (nord-sud), acabada amb teules.
El cobert que s'annexa a la façana est, té una sola planta. La coberta és a una sola vessant i d'uralita. És un espai destinat al garatge.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Gras de Cellers». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 març 2015].
# Francis Gailey

Francis "Frank" Gailey' (Brisbane, Queensland, 21 de gener de 1882 - Garden Grove, Califòrnia, 10 de juliol de 1972) va ser un nedador australià nacionalitzat estatunidenc que va prendre part en els Jocs Olímpics de 1904.
El 1904 va participar en quatre proves de natació, guanyant una medalla en cadascuna d'elles: la plata a les 220 iardes lliures, 440 iardes lliures i 880 iardes lliures i el bronze a la milla estil lliure.
Aquestes quatre medalles estan incloses dins el còmput oficial dels Estats Units, tot i que una investigació recent va demostrar que durant la disputa dels Jocs ell era un ciutadà australià. El Comitè Olímpic Australià va reclamar com a pròpies aquestes medalles, sumant-les al global nacional, però el Comitè Olímpic Internacional encara presenta Gailey com a estatunidenc.

## Referències

* ↑ «Unveiled: our lost Olympic champion». Sydney Morning Herald, 26-08-2012.
* ↑ Australia’s lost Olympian won four medals Arxivat 2010-05-11 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ IOC medal database listing
* «Frank Gailey» (en anglès). sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2009-08-08. [Consulta: 26 agost 2012].
# Histogènesi

Histogènesi o histogènia és la formació i desenvolupament del diferents teixits embrionaris d'un organisme a partir de cèl·lules indiferenciades Aquestes cèl·lules constiueixen les tres primeres capes germinatives: l'endoderma, el mesoderma i l'ectoderma. La ciència de les estructures microscòpiques dels teixits formats en la histogènesi s'anomena histologia.

## Capes germinatives

Una capa germinativa és un conjunt de cèl·lules formada durant l'embriogènesi dels animals. Les capes germinatives es destaquen en els organismes animals vertebrats. Els animals invertebrats cnidaria produeixen dues capes anomenades ectoderma i endoderma i són dipoblàstics. Els animals amb simetria bilateral produeixen a més la capa del mesoderma i, per tant, són triploblàstics.

## Vegeu també

* Organogènesi
# Cap de Sant Antoni

El cap de Sant Antoni és un cap situat a Xàbia, al País Valencià. És la part del país que més s'apropa a l'illa d'Eivissa, la qual s'hi pot veure en un dia clar. Es troba a l'extrem sud del golf de València.

## Geologia

Geològicament, el cap de Sant Antoni és només part del massís del Montgó, que arriba fins a la mar mateixa i, per tant, produïx una costa molt abrupta. Forma una costa amb penya-segats molt accidentada. Tant el cap com el Montgó formen part de les Serralades Bètiques, que continuen a sota la mar fins a la Tramuntana de Mallorca.

## La plana

Entre el cap i el cim del Montgó hi ha una extensa plana, anomenada Plana de Sant Antoni, travessada per una carretera que connecta Dénia (al nord del cap) i Xàbia (al sud). Hi trobem un lloc d'esbarjo, uns molins històrics i una zona de tir. També hi ha un far per a la navegació marítima.

## Protecció

El cap va ser declarat reserva marina i s'inclou dins en la major part dins del Parc Natural del Montgó. És per això que goja d'un cert nivell de protecció. A més, hi podem trobar una microreserva de flora.

## Esport

És un espai molt utilitzat per a la pràctica del submarinisme i l'esport nàutic. El tir, la caça i el senderisme també són practicats a la plana.

## Vegeu també

* Reserva marina del cap de Sant Antoni.
* Massís del Montgó.
* Espais naturals protegits del País Valencià.
* Llista d'espais naturals del País Valencià.

## Enllaços externs

* La cova Tallada, la torre del Gerro i les Planes.
* Els molins de vent de la Marina Alta.
# Tuc de Mieidia

El Tuc de Mieidia és una muntanya de 2191,3 metres, situada a la comarca del la Val d'Aran (província de Lleida). Està situat entre les valls d'Era Artiga de Lin i la vall de Gèles. La vall de Gèles està travessada pel barranc de Gèles que desemboca en el riu Joeu a l'Era Artiga de Lin. A la vall de Gèles es troba Eth Santet de Gausac que està dedicada a la verge de les Neus situada prop de Les Bordes de Gèles, s'hi accedeix a través d'una pista forestal que parteix de la pista asfaltada que porta a la Bassa d'Oles.

## Referències

* ↑ Instituto Geográfico Nacional de España. «Centro de Descargas del CNIG (IGN)» (en espanyol europeu). Centro de Descargas del CNIG. [Consulta: 11 agost 2017].
* ↑ «ICGC - Vissir3». [Consulta: 31 desembre 2024].
* ↑ «Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya». www.icc.cat. [Consulta: 12 juliol 2017].

## Bibliografia

* Editorial Alpina, SL. Mapa Val d'Aran (2005-2006). Escala 1.40.000. Elaborat a partir de la Base Cartogràfica del Servei Geogràfic de l'Exèrcit. ISBN 84-8090-191-8
* Generalitat de Catalunya. Atles dera Val d'Aran, Atles comarcal de Catalunya (1994). ISBN 84-393-2928-8
# La Casanova (Clarà)

La Casanova és una casa del nucli de Clarà, al municipi de Castellar de la Ribera (Solsonès), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

Clarà es troba a l'extrem de llevant del terme municipal, als vessants ponentins del serrat de l'Hostal de les Forques, a la capçalera del barranc de Pinell. La Casanova destaca per les seves proporcions a l'entrada del nucli.
S'hi accedeix des de la Collada de Clarà, al punt quilomètric 98,5 de la C-26, on es pren la direcció ben indicada de "Clarà". Als 1,4 km. s'agafa el desviament a la dreta indicat "Sant Andreu de Clarà", on s'arriba als 2,8 km. Sempre per carretera asfaltada.

## Descripció

Planta quadrada i presència de contraforts en totes les cares de la casa fortificada. El parament està fet de carreus de rebles poc afilerats. La coberta exterior és a quatre vessants. A la façana principal, cara nord-est, sobresurt una estructura que segons sembla es tracta d'un escaldador (per a protegir la casa d'atacs).
La porta principal presenta un arc de mig punt adovellat. Les obertures són molt escasses a la part baixa de l'edifici, tot al contrari que a l'últim pis, on les obertures volten tot l'edifici i sembla que la seva utilitat consistia en la ubicació de canons.
Conserva en bon estat tota la planta baixa: entrada amb escala senyorial, grans portes, voltes de canó, la presó i diferents sales. A la primera planta, ens trobem una gran sala amb foc central i sales annexes. El sostre està fet amb bigues de fusta. En aquesta planta, hi ha un passadís secret. El segon pis, actualment les golfes, està voltat de petites finestres de mig punt (cobertes amb lloses petites i verticals).

## Història

Casa-castell fortificada construïda al segle xvi. Era la casa del priorat dels Colls de Sant Llorenç de Morunys. La casa està construïda en un pla, ja que a partir del segle xvi, molts pagesos no tenien inconvenient en construir-la en un espai així, però sempre apartada dels fondals dels torrents.

## Referències

* 1 2 3 4 «La Casanova». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 abril 2015].

## Enllaços externs

* La Casanova, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Nigel Barker

Nigel Chase Barker (Petersham, Sydney, 26 de febrer de 1883 - Sydney, 31 de juliol de 1948) va ser un atleta i jugador de rugbi australià que va competir a començaments del segle xx. És considerat el primer atleta australià en aconseguir un rècord del món, en 400 iardes, i guanyà dues medalles olímpiques.
Nascut a Sydney, estudià al Newington College (1895-1901) i a la Universitat de Sydney. Jugà a rugbi amb la selecció de Nova Gal·les del Sud. El 1904 fou seleccionat per prendre part en els Jocs de St Louis, però una lesió al turmell jugant a rugbi impedí la seva presència.
El 1906 va prendre part en els Jocs Olímpics disputats a Atenes. En ells guanyà dues medalles de bronze en les proves dels 100 i 400 metres llisos.

## Referències

* ↑ «Athletics Gold». Arxivat de l'original el 2009-10-27. [Consulta: 28 abril 2016]. Consulta 30 setembre 2007
* ↑ Newington College Register of Past Students 1863-1998 (Syd, 1999) pp9
* ↑ Sydney University Sport Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine. Consulta 30 setembre 2007
* ↑ Australian Canoeing online Arxivat 2012-02-05 a Wayback Machine. Consulta 30 setembre 2007
* ↑ http://www.geocities.com/geetee/history/topten_m400.html&date=2009-10-25+22:32:32 Athletics Gold Arxivat 2015-04-03 a Wayback Machine. Consulta 30 setembre 2007
* ↑ «Nigel Barker Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 de setembre 2011. [Consulta: 28 abril 2016].
# Capacitat d'obrar

La capacitat d'obrar s'adquireix amb la majoria d'edat i és la possibilitat que tots els actes o accions amb conseqüències jurídiques tinguin els efectes previstos.
Per tant, podem dir que no disposen de plena capacitat d'obrar:
* els menors,
* els menors emancipats,
* les persones incapacitades.
Els menors es considera que no tenen la suficient maduresa per contractar i realitzar actes jurídics i, per tant, necessiten completar la seva capacitat d'obrar amb la representació legal dels pares o, a falta d'ambdós, del seu tutor.
Pel que fa als menors emancipats, l'emancipació habilita el menor per regir la seva persona i béns com si fos un major d'edat, però hi ha determinats actes jurídics que no pot dur a terme, com demanar un préstec, alienar els seus béns immobles, establiments mercantils o industrials, o objectes d'extraordinari valor, sense el consentiment dels seus pares o tutor. El menor emancipat sí que pot comparèixer per ell mateix en judici.

## Vegeu també

* Declaració d'incapacitació
# Bad education

Bad Education és una pel·lícula dramàtica nord-americana de 2019, dirigida per Cory Finley i escrita per Mike Makowsky. La pel·lícula està basada en la història real del desfalc escolar públic més gran en la història nord-americana. Aquesta adaptació va ser realitzada a partir d'un article a la revista de Nova York Magazine, per Robert Kolker. Presenta un repartiment que inclou Hugh Jackman, Allison Janney, Geraldine Viswanathan, Alex Wolff, Rafael Casal, Stephen Spinella, Annaleigh Ashford i Ray Romano.
La pel·lícula està ubicada al poble de Roslyn, a l'estat de Nova York, durant la dècada del 2000. Explica la història del carismàtic i preat Dr. Frank Tassone (Jackman) i Pam Gluckin (Janney), que roben milions de dòlars del mateix districte escolar públic. El guionista, Makowsky, breument va conèixer Tassone com a nen, abans que esclatés l'escàndol, i va assistir a l'Escola Secundària Roslyn al final de la dècada del 2000.
La cinta es va estrenar el 8 de setembre de 2019, al Festival Internacional de Cinema de Toronto i va ser retransmesa a HBO el 25 d'abril de 2020. Va ser ben rebut pels crítics, amb elogis en particular per al guió de Makowsky i les actuacions de Jackman i Janney. Ha estat doblada i subtitulada al català.

## Referències

* ↑ Miller. «The Unbelievable New York School Scandal That Inspired Hugh Jackman’s New Movie». Vanity Fair, 08-09-2019. [Consulta: 19 maig 2020].
* ↑ Kolker. «The Bad Superintendent». New York, 17-09-2004. [Consulta: 24 maig 2020].
* ↑ West. «Hugh Jackman will play Frank Tassone in film written by Roslyn alum - Great Neck News» (en anglès americà), 03-10-2018. [Consulta: 25 març 2019].
* ↑ Miller. «The Unbelievable New York School Scandal That Inspired Hugh Jackman’s New Movie - Vanity Fair» (en anglès americà), 08-09-2019. [Consulta: 21 febrer 2020].
* ↑ «La estafa (Bad Education)». Goita què fan, ara!. [Consulta: 23 desembre 2022].
* ↑ Bad Education a la Base de dades de cinema en català

## Enllaços externs

* Web oficial (anglès)
# Rune Bertil Nordenstam

Rune Bertil Nordenstam (Nyköping, Suècia, 20 de febrer de 1936) és un botànic i docent suec.

## Biografia

Fill de Bengt Torgny i Greta Hulda Sofia (Lundh) Nordenstam. Casat amb Gunilla Madeleine Lindberg, el 5 d'abril de 1966. 1 fill, Felicia.
Doctorat en Filosofia a la Universitat de Lund el 1968. Docent a la Universitat de Lund des del 1969. Actualment és professor emèrit del Museu Suec d'Història Natural, Departament de Botànica Fanerogámica.
Ha treballat amb Colchicaceae, Senecioneae i Calenduleae. Va ser l'editor del butlletí de notícies Compositae Newsletter des de 1990 i és coordinador tribal de 'The International Compositae Alliance' amb responsabilitat de les tribus Calenduleae i Senecioneae.
Ha realitzat treballs de camp a Grècia, Suècia, Turquia, Mongòlia, Egipte i Namíbia.
Condecorat amb el Premi Linné de botànica, Royal Physiographic Society, 1980; Membre del Smuts Memorial del Jardí Botànic Nacional, Kirstenbosch, Sud-àfrica, 1962-1963; vicepresident directiu de la junta Directiva Natur och Kultur, 1995.
Ha publicat, en solitari o amb altres autors, nombrosos llibres i articles botànics.

## Referències

* ↑ «Rune Bertil Nordenstam». Prabook.
* ↑ «B. Nordenstam». Semantic Scholar.
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Charles Buchwald

Charles von Buchwald (Sahl, Viborg, 22 d'octubre de 1880 – Hørsholm, Hovedstaden, 19 de novembre de 1951) va ser un futbolista danès que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. Jugà com a defensa i en el seu palmarès destaquen dues medalles de plata en la competició de futbol dels Jocs Olímpics de Londres de 1908 i d'Estocolm de 1912 i la d'or als Jocs Intercalats d'Atenes el 1906.
A la selecció nacional jugà un total de 7 partits, en què no marcà cap gol.

## Referències

* ↑ «Charles Buchwald Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'agost 2011. [Consulta: 17 febrer 2016].
* ↑ Fitxa de Charles Buchwald a eu-football.info
# Carles XV de Suècia

Carles XV de Suècia i IV de Noruega (Estocolm, 3 de maig de 1826 - Malmö, 18 de setembre de 1872). Rei de Suècia i de Noruega, tercer sobirà suec de la dinastia Bernadotte.
Fill primogènit del rei Òscar I de Suècia i de la princesa Josefina de Leuchtenberg. Era net per part de pare del rei Carles XIV Joan de Suècia i de la francesa Desirée Clary, i per part de mare d'Eugeni de Beauharnais, 1r duc de Leuchtenberg, i de la princesa Augusta de Baviera. Precisament la seva àvia materna era descendent dels reis suecs Gustau I i Carles IX de la casa de Vasa, circumstància que li aportava una certa legitimitat dinàstica.
Es casà el 19 de juny de 1851 amb la princesa Lluïsa dels Països Baixos, neta del rei Guillem I d'aquest país i del rei Frederic Guillem III de Prússia, i besneta del tsar Pau I de Rússia. La parella tingué dos fills:
Manifestava aversió vers la seva muller, amb la qual s'havia casat per simples raons d'estat. De fet, tingué diverses amants i dues llargues convivències amb les actrius Hanna Styrell i Elise Jakobsson-Hwasser, amb aquesta darrera fins al final dels seus dies. Tanmateix sentia una abrandada afecció per la seva filla Lluïsa, que feu extensiva al marit d'aquesta, el rei Frederic VIII de Dinamarca.
Fou creat duc de Skåne el dia del seu naixement. Durant el període 1856-1857 fou virrei de Noruega. L'any 1857 es convertí en regent del seu pare, a la mort del qual el 8 de juliol de 1859 esdevingué rei de Suècia i Noruega.
Tot i que el seu caràcter obstinat i esquerp no semblava un bon presagi quan era príncep hereu, un cop esdevingut rei fou molt estimat pel poble i tingut per un dels millors monarques de la història de Suècia. Fou un rei d'autèntiques idees liberals i democràtiques. Introduí importants reformes que fixaren, tot modernitzant-les, normes municipals (1862), eclesiàstiques (1863) i penals (1864. Afavorí una reforma profunda del Riksdag, l'assemblea de notables del regne. El monarca era un important defensor de l'escandinavisme com a política que pretenia unir els diferents pobles i estats que formen la unitat geogràfica denominada Escandinàvia. Feu costat al seu gendre Frederic VIII de Dinamarca en la guerra d'aquest país amb Prússia (1864) i li prometé ajut militar, però l'escassa preparació de l'exèrcit suec li en feu desistir.
Carles fou un artista polifacètic, dedicat sobretot a la pintura i a l'escriptura.
Quan morí, la seva filla Lluïsa, l'única sobrevivent, ja era reina de Dinamarca i, per tant, no podia heretar la corona dual de Suècia i Noruega. Aquesta passà al germà del rei difunt, Òscar II. Curiosament, poques setmanes abans de la mort de Carles, Lluïsa infantava el seu segon fill, el príncep Carles de Dinamarca, el qual temps a venir (1907) esdevindria el primer rei de la Noruega desvinculada de Suècia. La nissaga de Carles XV s'extingí en el seu país, però a través de la seva filla havia de nodrir els trons de Dinamarca, Luxemburg, Grècia, Bèlgica i Noruega.
Morí a la ciutat meridional de Malmö, però el sepultaren al Panteó Reial de la basílica de Riddarholmen, a Estocolm.
# Zdeněk Žemla

Zdeněk "Jánský" Žemla va ser una tennista bohemi que va competir a començaments del segle xx.
El 1906 va prendre part en els Jocs Intercalats d'Atenes, on guanyà la medalla de bronze en les proves del programa de tennis individual masculí i dobles masculins, formant parella amb Ladislav Žemla.

## Referències

* ↑ «Zdeněk Žemla Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 7 de gener 2011. [Consulta: 12 juny 2016].