OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Palau de les Corts

El Palau de les Corts, construït pel rei Sanç I de Mallorca al segle xiv, és l'edifici que havia allotjat en època medieval les corts del Regne de Mallorca a la ciutat de Perpinyà de la comarca del Rosselló.
Està situat a la plaça dels Orfebres, al carrer de l'Argenteria, prop per la part del darrere del Teatre. Actualment és la seu de la Creu Roja a la ciutat de Perpinyà.

## Història

Cinc vegades, i sempre en condicions extremes, si no tràgiques, es reuniren les Corts Catalanes a Perpinyà:
* 1350 - 1351, convocades per Pere III, el Cerimoniós, poc després d'haver-se concedit a Perpinyà l'Estudi General (segona universitat catalana, després de la de Lleida) i poc abans de la Guerra de Sardenya i la lluita contra la República de Gènova.
* 1356, convocades pel mateix rei després de les confrontacions esmentades i abans del seu retorn a Barcelona,
* 1406, convocades per Martí I l'Humà, van coincidir amb l'edificació de la Llotja de Mar de Perpinyà.
* 1450, convocades per la reina Maria, esposa d'Alfons IV el Magnànim, regent dels territoris catalans mentre el seu marit era a Nàpols, Amb la pesta present a Perpinyà, les Corts continuaren a Vilafranca de Conflent.
* 1473, convocades per Joan II, el Sense fe, qui compta amb el suport de 4.500 homes, aproximadament, del rei de França Lluís XI per tal de fer front a la revolta contra la seva persona existent a tot Catalunya.

## L'edifici

Fou construït a principis del segle XIV sota el regnat de Sanç de Mallorca, en el barri dels orfebres i els argenters. Fou seu de diferents tribunals del Rosselló. Aquest bell monument gòtic fou després ocupat pel tribunal de comerç entre el 1792 i el 1925. Més vast al principi, molt dividit i transformat, restaurat d'ençà dels 70 del segle xx, només en sobreviu la llotja, elegant galeria gòtica de Rauli Valter, mestre d'obra de l'entorn de Guillem Sagrera, arquitecte de la catedral de Sant Joan Baptista. Una porta d'arc de mig punt de marbre de Baixàs s'obre al pati.

## Bibliografia

* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Perpinyà». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* De La Fabrègue Pallarès, Paul. Les Corts Catalanes de Perpignan. Perpinyà: Société Agricole, Scientifique et Litteraire des Pyrénées-Orentales, Ce volume, 1992. ISBN ISSN 0767-368-X.

## Referències

* ↑ L'antic Palau de les Corts en els ortofotomapes de l'IGN

## Enllaços externs

* El Palau de les Corts a la pàgina de Turisme de Perpinyà Arxivat 2016-11-20 a Wayback Machine.
# Plaça Roca Sastre (Granyena de Segarra)

La Plaça Roca Sastre és una plaça pública de Granyena de Segarra (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una plaça integrada dins del nucli urbà, de planta quadrada encaixada, en tres costats, per estructures de cases. S'accedeix a la plaça, mitjançant un portal d'arc de mig punt adovellat i tancat per una porta una doble fulla de ferro, ornamentada amb motius vegetals (fulles de parra). Un petit corredor, descobert, ens situa dins d'aquesta plaça. Plaça que ha estat reformada l'any "1999" i inaugurada al setembre del mateix any i dedicada al "Sr. Ramon M. Roca Sastre. Jurista Universal i fill adoptiu d'aquesta vila", tal com ens diu una placa commemorativa situada al costal esquerre del corredor d'entrada. Alguns elements decoratius i estructures constructives que són present aquesta plaça han sofert un canvi d'emplaçament respecte al seu lloc originari, d'altres s'han reconstruït a partir de les restes trobades i d'altres s'han fet de nova construcció. Al costat esquerre de plaça, està en contacte amb la part de darrere de l'ajuntament de Granyena de Segarra, on trobem un accés al seu interior.
Una estructura arquitectònica en forma d'aqüeducte d'un sol pis, travessa la plaça longitudinalment a partir de tres arcades, dues d'elles d'arc de mig punt i la tercera d'arc apuntat. Aquesta última es connecta amb el mur esquerre que dona a la part de darrere de les dependències de l'ajuntament. Longitudinalment aquesta última paret s'adossa un espai porticat amb una decoració arquitectònica, a partir de petits pilars que sustenten uns arcs de mig punt, sobre la base d'un mur que arrenca del paviment de la plaça. La paret de frontal que tanca la plaça, està integrada dins d'altres dependències de l'ajuntament. Aquesta façana se'ns presenta a partir de planta baixa, porta d'accés a l'interior amb arc rebaixat; primer pis, amb tres finestres, i golfes que presenta dues petites obertures. A la paret dreta de la plaça hi ha una cisterna adossada a la seva paret, així com, un banc corregut.
Tot el material constructiu de la plaça és obrat a partir de paredat amb pedra irregular rejuntat amb morter, carreus de pedra i pavimentat amb rajola de terra cuita.

## Referències

* 1 2 3 «Plaça Roca Sastre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2015].
# Ratpenat vermell

El ratpenat vermell (Myotis ruber) és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. Viu a Bolívia, el Brasil, el Paraguai i l'Uruguai. No hi ha informació sobre el seu hàbitat i el seu estil de vida. Està amenaçat per la desforestació i la pèrdua d'hàbitat. Taxonòmicament, es creu que és un parent proper de M. riparius.

## Referències

* ↑ Barquez, R.; Díaz, M. Myotis ruber. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 2 octubre 2013.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Bernat de Périgord

Bernat († al voltant de 950) fou un comte de Périgord i Angulema de la casa Tallaferro. Era un fill del comte Guillem I de Périgord i la seva dona de Regilinda de Tolosa.
Va succeir al seu pare a un moment incert al començament del segle X (vers 920) com a comte del Périgord. A l'inici del seu regnat va matar el vescomte Lambert de Marcillac i el seu germà Arnald en revenja d'un atemptat organitzat per ells contra la seva tia Sància, la dona del comte Ademar d'Angulema. Després de la mort del seu cosí, Guillem I Tallaferro, l'any 945, Bernat potser encara era viu i va agafar també el control del comtat d'Angulema i va reunir així altre cop tota l'herència del seu avi Vulgrí. No és clar quan va morir doncs segons unes fonts fou vers 924 i altres el fan viure fins després del 945.
Es va casar successivament amb dues dames, Berta i Garsenda, amb les quals va tenir diversos fills:
Del primer matrimoni:
* Arnald I Voratio o Arnald I Barnabé (Arnaldus Voratio), comte de Périgord i Angulema
* Guillem II Talleyrand (Willelmus Talerandus; † 6 d'agost del 962), comte de Périgord i Angulema
* Gaubert o Gausbert (+975)
* Bernat (+ abans de 975)
* Emma (vivia el 988)
Del segon matrimoni:
* Ranulf, Raúl, Ramnul o Ramnulf anomenat "Bompar" (Rannulfus Bomparius; † 27 de juliol de 975), comte de Périgord i Angulema
* Ricard Insipiens (+ després del 27 de juliol de 975)
* Hilduí o Alduí (+ abans de 975)
* Heli de Périgord (+ vers 976)
* Jofré (+ abans de 975)
* Sància
Una acta del comte esmenta onze noms: Guillelmi, Arnaldi, Gauberti, Bernardi, Ramnulphi, Alduini, Gaufredi, Heliæ, Amalgerii, Fulcherii, Odolrici, però no és clar que tots siguin fills encara que ho serien els 8 primers. Un altre document del 942 identifica a "Odolrici vice comitis" junt a un Ademari vicecomitis i un Ademari comitis filii Guillelmi" (o sigui el comte Ademar fill de Guillem, per tant un germà de Bernat)

## Referències

* ↑ Ademar de Chabannes: Chronicon. III §23, hrsg. de Jules Chavanon, 1897, pàg. 145
* ↑ . Ademar de Chabannes: Chronicon. III §28, hrsg. de Jules Chavanon, 1897, pàg. 149
* ↑ Adhémar de Chabannes esmenta sis fills mascles de Bernardus comes Petragoricensis, per orde, però se sap que ni van haver més: "Arnaldus cognomento Borracio, Willelmus Talerandus, Rannulfus Bomparius, Richardus Insipiens"
# Safareig i font de Penedes

El Safareig i font de Penedes és una obra de Taradell (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Bassa, safareig i font situats a uns 50mts a llevant de la casa del Penedès, prop d'un gran roure. Consta de vuit pilars de base quadrada, on s'encaixen unes lloses de 2,5mts per 1mts i 0,20cm d'amplada de gres gris. A l'angle NW, damunt d'un basament, s'hi assenta una de club format per carreus i amb decoració al damunt d'on brolla l'aigua que es vessa a una pica que mena les seves aigües a la bassa. Tots aquests elements són de pedra, gresos grisos i grocs i formen un conjunt d'elements ja són poc freqüents a les nostres masies tan sovint reformades.

## Història

La història d'aquests elements va unida a la de la cabana i el mas. Aquest últim sabem que ja existia abans del 1325 i que va sobreviure a la despoblació provocada per la pesta negra. Es troba registrat en els fogatges del segle xvi i en el nomenclàtor de la província del 1860. Aquests elements es devien bastir en època moderna (s. XVIII) quan es realitzaren ampliacions a la masia.

## Referències

* 1 2 «Safareig i font de Penedes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Matriu de Walsh

La matriu de Walsh (i les funcions de Walsh) s'utilitzen per calcular la transformada de Walsh i tenen aplicacions en la implementació eficient de determinades operacions de processament de senyal. En matemàtiques, una matriu de Walsh és una matriu quadrada específica de dimensions 2$^n$, on n és un nombre natural particular. Les entrades de la matriu són +1 o -1 i les seves files i columnes són ortogonals. La matriu de Walsh va ser proposada per Joseph L. Walsh el 1923. Cada fila d'una matriu de Walsh correspon a una funció de Walsh.
Les matrius de Walsh són un cas especial de matrius Hadamard on les files es reorganitzen de manera que el nombre de canvis de signe en una fila sigui en ordre creixent. En resum, una matriu de Hadamard es defineix per la fórmula recursiva següent i està ordenada de manera natural, mentre que una matriu de Walsh està ordenada per seqüències. De manera confusa, diferents fonts es refereixen a qualsevol matriu com a matriu de Walsh.
La matriu de Walsh (i les funcions de Walsh) s'utilitzen per calcular la transformada de Walsh i tenen aplicacions en la implementació eficient de determinades operacions de processament de senyal.

## Fórmula

Les matrius de dimensió de Hadamard $2^{k}$ per $k\in \mathbb {N}$ estan donades per la fórmula recursiva (l'ordre més baix de la matriu de Hadamard és 2):
${\begin{aligned}H\left(2^{1}\right)&={\begin{bmatrix}1&1\\1&-1\end{bmatrix}},\\H\left(2^{2}\right)&={\begin{bmatrix}1&1&1&1\\1&-1&1&-1\\1&1&-1&-1\\1&-1&-1&1\\\end{bmatrix}},\end{aligned}}$
i en general
$H\left(2^{k}\right)={\begin{bmatrix}H\left(2^{k-1}\right)&H\left(2^{k-1}\right)\\H\left(2^{k-1}\right)&-H\left(2^{k-1}\right)\end{bmatrix}}=H(2)\otimes H\left(2^{k-1}\right),$
per 2 ≤ k ∈ N, on ⊗ denota el producte de Kronecker.

## Referències

* ↑ Kanjilal, P. P.. Adaptive Prediction and Predictive Control (en anglès). Stevenage: IET, 1995, p. 210. ISBN 0-86341-193-2.
* ↑ «A Compact Guide to the Hadamard and Walsh Matrices» (en anglès). [Consulta: 3 agost 2024].
* ↑ Kanjilal, P. P.. Adaptive Prediction and Predictive Control (en anglès). Stevenage: IET, 1995, p. 210. ISBN 0-86341-193-2.
* ↑ «Walsh matrix» (en anglès americà). [Consulta: 3 agost 2024].
# Fonologia àrab

L'àrab estàndard només té tres vocals, /i, a, u/, en les seves varietats llarga i curta. Naturalment hi ha al·lofonies. Aquesta pot ser la raó que a la premsa hi hagi tantes versions diferents a l'hora de transcriure els noms de gent com en Bin Ladin/Ben Laden/Bin Laden o en Iàssir/Iàsser Arafat.
Fonemes consonàntics de l'àrab :
| | | Bilabials | Inter- dentals | Dental | Dentals emfàtiques | (Alveolo-) Palatals | Velars | Uvulars | Farin- geals | Glotals |
| Oclusius | Sords | | | t | tˤ | | k | q | | ʔ |
| Oclusius | Sonors | b | | d | dˤ | dʒ¹ | (g) | | | |
| Fricatius | Sords | f | θ | s | sˤ | ʃ | x | | ħ | h |
| Fricatius | Sonors | | ð | z | ðˤ | | ɣ | | ʕ | |
| Nasals | Nasals | m | | n | | | | | | |
| Laterals | Laterals | | | l² | | | | | | |
| Vibrants | Vibrants | | | r | | | | | | |
| Semi-vocals | Semi-vocals | w | | | | j | | | | |
* [dʒ] és [g] per a alguns parlants (oclusiva). És sobretot característic del dialecte egipci. A molts llocs del nord d'Àfrica i al Líban, és [ʒ] (no africada).
* [l] es pronuncia [l̴] només al mot /ʔallaːh/, el nom de Déu (Al·là).
[ ̴] s'usa per a indicar velarització i faringalització (consonants emfàtiques).
Als dialectes hi ha més fonemes. Al Magrib i al llenguatge escrit (normalment en noms) existeix la [v].
Les vocals poden ser (fonològicament) llargues o curtes.

## Vegeu també

* Convenis de transliteració àrab a català.
# Neobatracis

Els neobatracis (Neobatrachia) són un subordre de l'ordre Anura amb més de 5.000 espècies diferents i que engloba el 96% del total d'espècies de granotes existents.
El nom suggereix i classifica aquest subordre com és el més nou ("neo") del tres subordres d'anurs, per bé que la diferenciació entre Archaeobatrachia, Mesobatrachia i Neobatrachia és polèmica, i a mesura que s'investiga es descobreix que moltes de les característiques que s'usaren per a diferenciar d'aquest grup, s'aplicaren a altres (les diferències principalment anatòmiques basades sobretot l'estructura d'esquelet, així com diverses característiques visibles i conductuals).

## Taxonomia

El subordre dels neobatracis conté cinc superfamílies:
* Hyloidea (= Bufonoidea)
* Microhyloidea
* Myobatrachoidea
* Ranoidea
* Sooglossoidea

## Referències

* ↑ San Mauro, Diego; Miguel Vences, Marina Alcobendas, Rafael Zardoya i Axel Meyer: Initial diversification of living amphibians predated the breakup of Pangaea. American Naturalist, 165: 590-599. Maig del 2005.
* ↑ http://beta.uniprot.org/taxonomy/8416
* ↑ http://www.amphibiatree.org/?q=taxonomy/term/52 Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine.
# Bunostegos akokanensis

Bunostegos (que significa 'crani amb bonys') és un gènere extint de pararèptils pariasaures del Permià tardà de la regió Agadez del Níger. L'espècie tipus Bunostegos akokanensis va rebre el nom de la Formació Moradi el 2003. Era un animal de la mida d'una vaca amb un crani amb grans protuberàncies, similar als d'altres pareeiasaures però més grossos. Sembla que aquesta espècie vivia al desert al centre del supercontinent de Pangea.
El 2015 es va confirmar que caminava alçat sobre les seves quatre potes. Amb aquesta informació es suggereix que podria ser el primer tetràpode a caminar completament alçat sobre les quatre potes

## Relacions

| Parareptilia | Millerettidae Procolophonia Owenetta Pareiasauromorpha Bashkyroleter bashkyricus Bashkyroleter mesensis Emeroleter Nycteroleter Rhipaeosaurus Macroleter Pareiasauria "Bradysaurus" seeleyi Bradysaurus baini Nochelesaurus Embrithosaurus Bunostegos Parasaurus Deltavjatia Velosauria Nanoparia Provelosaurus Pumiliopareia Anthodon Shansisaurus Shihtienfenia Pareiasuchus nasicornis Pareiasuchus peringueyi Arganaceras Elginia Obirkovia Pareiasaurus Sanchuansaurus Scutosaurus |

## Referències

* ↑ Sidor, C.A.; Blackburn, D.C.; Gado, B. «The vertebrate fauna of the Upper Permian of Niger — II, Preliminary description of a new pareiasaur». Palaeontologica Africana, 39, 2003, pàg. 45–52. Arxivat de l'original el 2015-11-07 [Consulta: 21 setembre 2015]. Arxivat 2015-11-07 a Wayback Machine.
* ↑ Turner, Morgan L.; Tsuji, Linda A.; Ide, Oumarou; Sidor, Christian A. «The vertebrate fauna of the upper Permian of Niger—IX. The appendicular skeleton of Bunostegos akokanensis (Parareptilia: Pareiasauria)». Journal of Vertebrate Paleontology, 2015, pàg. e994746. DOI: 10.1080/02724634.2014.994746.
* ↑ «Pre-reptile may be earliest known to walk upright on all fours» (en anglès). [Consulta: 18 setembre 2015].
Parareptilia :
Parareptilia :
Ankyramorpha :
Procolophonia :
# Creu al Valor (Polònia)

La Creu al Valor (polonès:Krzyż Walecznych) és una condecoració militar polonesa. Va ser creada pel Consell de Defensa de l'Estat l'11 d'agost de 1920, i és atorgada als membres de les Forces Armades Poloneses per accions de valentia en combat. En casos excepcionals, pot ser atorgada a civils o a soldats aliats. Pot ser atorgada un màxim de 4 cops (si bé les atorgades el 1920 compten independentment de les de 1940). Només s'atorga en temps de guerra o poc després. Se situa entre l'Orde al Mèrit de la República de Polònia i la Creu del Mèrit amb Espases
Té una única classe. Seria equivalent a l'Estrella de Plata (USA), la Creu de Guerra (França) o la Creu de Ferro (Alemanya).

## Història

Va ser introduïda el 1920, enmig de la Guerra Polonesa-Soviètica, poc abans de la decisiva batalla de Varsòvia. Inicialment era atorgada personalment pel Comandant en Cap de l'Exèrcit Polonès, si bé posteriorment es delegà el privilegi als comandants de front i divisió.

### Guerra Polonesa-Soviètica

Fins al 29 de maig de 1923, data en què s'atorgà la darrera medalla de la Guerra Polonesa-Soviètica, la Creu al Valor havia estat atorgada en unes 60.000 ocasions (es va fer retrospectiva a l'Alçament de 1863 i a la I Guerra Mundial)

### II Guerra Mundial

El gener de 1940, el Comandant en Cap polonès, Władysław Sikorski, publicà un orde reintroduint la Creu al Valor. El 20 de setembre, el President de Polònia aprovà condecir la medalla a tots aquells que l'haguessin rebuda 4 cops durant la Guerra Polonesa-Soviètica.

### República Popular de Polònia

El 1943, després de la batalla de Lenino, el General Zygmunt Berling, comandant del 1r Cos Polonès (d'influència soviètica), atorgà la Creu al Valor a molts soldats. La medalla va ser aprobada per una ordre del Consell Nacional de l'Estat el 22 de desembre de 1944. Fins al 1947, va ser atorgada en unes 40.000 ocasions als soldats polonesos que lluitaven amb l'Exèrcit Roig.

## Disseny

Una creu de bronze amb els 4 braços iguals, amb els braços lleugerament còncaus. Sobre els braços hi ha una inscripció "Na : Poly : Chwaly : 1920" (Al camp de glòria 1920). Al centre de la creu hi ha un escut heràldic, amb una àliga coronada (l'escut polonès). Al revers, sobre els braços verticals apareix una espasa apuntant cap a dalt amb una branca de llorer al centre. Sobre els braços horitzontals apareix la inscripció Wale : Cznym (Als valents). Penja d'un galó marró amb amples franges blanques als costats. Les atorgades pel govern a l'exili invertien els colors del galó, per tal de distingir les medalles de preguerra de les de la II Guerra Mundial. Les condecoracions següents s'indicaven amb una franja de bronze amb fulles de roure al galó (a la República Popular s'indicaven amb un segon galó)
# Hans von Bartels

Hans von Bartels (Hamburg, 25 de desembre de 1856 - Múnic, 5 d'octubre de 1913) va ser un pintor alemany.

## Biografia

Va néixer a Hamburg, fill del Dr. N. F. F. von Bartels, un funcionari del govern rus. Va estudiar primer amb el pintor marí R. Hardorff a Hamburg, després amb C. Schweitzer a Düsseldorf i Carl Oesterley a Hamburg, i finalment a l'Escola d'Art de Berlín. Després de viatjar extensament, especialment a Itàlia, es va establir a Múnic el 1885 i va ser nomenat professor de pintura el 1891. Va morir a Múnic.
Bartels està associat amb l'escola de pintura de Düsseldorf. Encara que pintor a l'oli de gran potència, és també un dels principals pintors alemanys de color a l'aigua, principalment de marines i escenes de la vida pesquera, pintat amb un vigor rude i una gran mostra d'habilitat tècnica. Bartels va fer una gran contribució al desenvolupament de l'aquarel·la. Va ser el primer a utilitzar pintura d'aquarel·la de grans formats sense les convencions anteriors. Des de 1887 Von Bartels va arribar cada estiu a la costa holandesa, especialment a Katwijk aan Zee, per pintar els pescadors i la seva feina. Destaca en escenes de tempesta i en la representació dels forts i sans pescadors de les costes del nord. Es va convertir en un membre honorari de les principals societats d'art angleses, alemanyes, holandeses, belgues i austríaques.

## Llegat

Entre les seves obres principals hi ha:
* "Puntària Solitària"
* "Potato Harvest - Rügen"
* "Storm - Bornholm"
* "Llum de lluna en el Zuyder Zee"
Té pintures en col·leccions públiques a Londres i Paisley.

## Referències

* ↑ «Künstleratelier Hans von Bartels (1856-1913), Maler holländischen Fischerlebens | Carl Teufel | Bildindex der Kunst & Architektur - Bildindex der Kunst & Architektur - Startseite Bildindex». [Consulta: 4 agost 2023].
* ↑ «Bartels, Hans von». Encyclopædia Britannica, Volume 3.
# Kérem Xalom

Kérem Xalom (hebreu: כרם שלום, en català: Vinya de la Pau) és un quibuts del Consell Regional Eixkol i un pas fronterer prop de la frontera d'Israel amb Egipte i amb la Franja de Gaza.

## Quibuts

El Quibuts va ser fundat l'any 1966 pels membres de ha-Xomer ha-Tsaïr. El seu nom inclou la paraula xalom, ja que els seus membres creuen que aquest indret es important per l'establiment de la pau i per posar fi al Conflicte araboisraelià.

## Pas fronterer

Des del 20 de març de 2006, el pas fronterer de Kérem Xalom s'ha utilitzat per portar materials i queviures des d'Egipte fins a la Franja de Gaza. Els camions que arriben des d'Egipte es descarreguen a Kérem Xalom, i posteriorment son portats a la Franja de Gaza. El temps necessari per al trasllat és d'uns 45 minuts, això permet que entre 15 i 50 camions circulin diàriament per aquest indret. El pas fronterer de Kérem Xalom és administrat per l'Autoritat Aeroportuària Israeliana. Els observadors europeus de la Unió Europea, fan servir el pas fronterer de Kérem Xalom per viatjar fins a Rafah.

### Atac i segrest d'un soldat

El 25 de juny de l'any 2006 el caporal Gilad Shalit va ser segrestat per militants palestins de Hamàs prop de Kérem Xalom després aquests travessessin la frontera des de la Franja de Gaza cap a Israel a través d'un túnel. Dos soldats de les Forces de Defensa d'Israel van ser assassinats i tres més van resultar ferits, a més de Shalit. En resposta i amb la missió de rescatar a Shalit, les FDI van entrar a la Franja de Gaza per realitzar l'Operació Pluja d'Estiu. 2006

## Referències

* ↑ Kassam materials caught at border Jerusalem Post, 14 January 2008
* ↑ Settler's body believed found CNN, 29 June 2006

## Enllaços externs

* Kerem Shalom: Negev Information Center Arxivat 2013-09-27 a Wayback Machine. (anglès)
# Barraca de carro

Les barraques de carro són barraques amb coberta a dues vessants, amb una biga central i un entramat de troncs que aguanten un sostre de lloses. A sobre s'hi pot posar una capa de terra argilosa. Ja que la seva funció és amagar el carro i l'animal, aquest tipus de barraca manquen d'una de les parets curtes. La seva coberta és de teula àrab, disposada damunt un canyís sostingut per bigues d'ullastre o olivera, normalment. En aquestes construccions predomina la planta rectangular. Aquestes construccions són molt comuns a la Serra de Tramuntana i estan construïdes en pedra en sec.

## Referències

* ↑ La pedra en sec. Materials, eines i tècniques tradicionals a les illes mediterrànies (en català i anglès). Palma: Consell Insular de Mallorca FODESMA, 2001, p. 273.