OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Operació Fritz

L'Operació Fritz fou el nom en clau que usaren les Brigades Roges en l'operació en la qual segrestaren i assassinaren el polític italià Aldo Moro.

## Preparatius de l'operació

L'operatiu terrorista que acabaria amb el segrest de Moro, es va començar a gestar quan el brigadista Franco Bonisolo va veure per casualitat a Moro dirigint-se a l'església de Santa Clara, i va informar al grup estratègic que havia estat designat per dur l'operació que es venia preparant a Roma format per brigadistes de totes les columnes. Els brigadistes van comprovar que Moro feia el mateix recorregut cada matí i, per tant, van poder traçar una línia estratègica per a dur la intervenció, descartant atacar a prop de l'església per l'acumulació de gent i preferint la Via Mario Fani al nord-oest de la ciutat.

## Segrest

A les nou i dos minuts del matí del 16 de març de 1978 el cotxe en que viatjava Moro fou interceptat a Via Fani, tal com havien planejat els brigadistes. En només quatre minuts van realitzar el segrest eliminant als cinc membres del seu cos de seguretat (els agents de Raffaele Iozzino i Giulio Rivera, el mariscal dels Carabinieri Oreste Leonard, l'agutzil Domenico Ricci i el vicesergent Francesco Zizzi). En una posterior reconstrucció dels fets es va arribar a la conclusió que els terroristes sabien amb precisió la ubicació de cadascun dels membres de l'escorta i el lloc on estava assegut Moro.
Durant el seu captiveri, Moro va ser jutjat per les Brigades Roges segons el que ells anomenaren la justícia proletària i condemnat a mort, després que l'estat italià es negués a fer un intercanvi de presoners. Durant el segrest, Moro escrigué diferents missives a la seva família, a companys de la Democràcia Cristina i fins i tot, demanà la intermediació del sant pare Pau VI.

## Assassinat

El 9 de maig de 1978, després de quasi dos mesos de captiveri Moro seria executat, tal com dictava la sentència emesa dies abans per les Brigades Roges. El seu cos fou trobat amb metralla en el portaequipatge d'un cotxe, abandonat a Via Caetani, un cèntric carrer de Roma on s'entrecreuava la direcció de la seu de l'antiga Democràcia Cristiana i també de l'antic Partit Comunista Italià, amb el qual es diu que el polític volia arribar a un acord.

## Referències

* 1 2 3 «Operazione Fritz - Cronologia del caso Moro». Arxivat de l'original el 2011-02-08. [Consulta: 19 maig 2011].
* ↑ ¿Quien mató a aldo Moro?
* ↑ «5 Maggio 1978, Comunicato n° 9 - Sequestro Aldo Moro». Arxivat de l'original el 2011-02-10. [Consulta: 19 maig 2011].
# Nasal alveolar sonora

La consonant nasal alveolar sonora es transcriu [n] en l'AFI, és a dir, la lletra Ena minúscula. És un dels sons més freqüents en les llengües del món.

## Característiques

* És un so nasal perquè l'aire surt alhora pel nas i per la boca.
* És alveolar quant al punt d'articulació perquè la punta de la llengua toca la part del darrere de les dents.
* És un so de la parla sonor, ja que hi ha vibració de les cordes vocals.

## En català

El català té aquest fonema, que usualment representa el so de la lletra ena, com a nen. A vegades, però, pot ser una assimilació d'una altra grafia (usualment ema) davant d'un so alveolar.
Alfabet fonètic internacional :
Vocals :
Anterior
Quasi- anterior
Central
Quasi- posterior
Posterior
Tancada
•iy
•ɨʉ
•ɯu
•ɪʏ
•ɪ̈ʊ̈
ʊ
•eø
•ɘɵ
•ɤo
•e̞ø̞
•əɵ̞
•ɤ̞o̞
•ɛœ
•ɜɞ
•ʌɔ
•æ
ɐ
•aɶ
•äɒ̈
•ɑɒ
Quasitancada
Semitancada
Mitjana
Semioberta
Quasioberta
Oberta :
Consonants :
Les taules contenen símbols fonètics que potser no es mostrin correctament en alguns navegadors. :
# Ca l'Estany (plaça Orpí)

Ca l'Estany o Cal Gareny és un edifici del municipi de Piera (Anoia) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa composta de planta baixa, pis i golfes, aquestes amb galeries d'arcs escarsers suportats per pilars amb capitell i basament i resseguits per un balcó de fusta. Els balcons del primer pis són de ferro colat. A la planta baixa hi ha una porxada amb arcs de mig punt i un arc apuntat a la cantonada de la plaça Joan Orpí. La façana és de mamposteria arrebossada i les cantonades són de pedra tallada.

## Història

S'han trobat restes de ceràmica romana als soterranis de la casa. També se sap que va haver-hi un convent de Trinitaris que ocupaven diverses de les cases de la plaça; en algunes parets encara es conserven creus esculpides a la pedra.
El soterrani és l'única part de la casa que conserva un aire medieval, amb les seves arcades gòtiques. La primera planta correspon a les millores que es van fer al segle XVII; les altres són obra del segle xix.
És important el plafó ceràmic que està situat a l'entrada, datat al segle xvii, d'autor desconegut.
L'edifici, que estava en molt mal estat, ha estat reformat per acollir les dependències de l'Ajuntament.

## Referències

* 1 2 «Cal Gareny». POUM de Piera: catàleg de béns protegits. Ajuntament de Piera. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 19 octubre 2016].
* 1 2 «Ca l'Estany». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Can Maret (Banyoles)

Can Maret és una masia de Banyoles (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antiga masia de planta rectangular amb un volum afegit per la banda de migdia que conté un porxo en planta baixa i una àmplia galeria coberta a la planta principal. La fàbrica és de maçoneria, amb carreus a cantonades i hi ha algunes obertures. Inicialment hauria anat arrebossat per l'exterior. Els sostres són amb cairats en mal estat. La porta principal és feta de carreus i arc rebaixat. Hi ha un portal d'arc de mig punt al porxo, que té la teulada amb cairats, llates i encanyissat, i teula.

## Referències

* ↑ «Can Maret». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].
# Amynodontopsis

Amynodontopsis és un gènere extint de mamífers perissodàctils de la família dels aminodòntids que visqueren durant l'Eocè, fa entre 37,2 i 41,3 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils als Estats Units, Hongria, Mèxic, Romania i la Xina. Sorgiren a Àsia i des d'allí passaren a Nord-amèrica. Són el tàxon germà de Cadurcotherium, del qual es diferencien pel fet de presentar tres dents incisives a cada rengle de dents. Probablement tenien una probòscide ben desenvolupada.

## Referències

* 1 2 Entrada «Amynodontopsis» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 2 desembre 2023].
* ↑ Tissier et al., 2018, p. 28.
* ↑ Prothero, 2017, p. 196.
* ↑ Veine-Tonizzo et al., 2023, p. 125.
* ↑ Veine-Tonizzo et al., 2023, p. 123.
* ↑ Tissier et al., 2018, p. 25.
* ↑ Veine-Tonizzo et al., 2023, p. 124.

## Bibliografia

* Prothero, D. R. The Princeton Field Guide to Prehistoric Mammals (en anglès). Princeton University Press, 2017. ISBN 978-0-691-15682-8.
* Tissier, J.; Becker, D.; Codrea, V.; Costeur, L.; Fărcaş, C.; Solomon, A.; Venczel, M.; Maridet, O. «New data on Amynodontidae (Mammalia, Perissodactyla) from Eastern Europe: Phylogenetic and palaeobiogeographic implications around the Eocene-Oligocene transition» (en anglès). PLoS One, 13, 4, 2018, pàg. e0193774. DOI: 10.1371/journal.pone.0193774.
* Veine-Tonizzo, L.; Tissier, J.; Bukhsianidze, M.; Vasilyan, D.; Becker, D. «Cranial morphology and phylogenetic relationships of Amynodontidae Scott & Osborn, 1883 (Perissodactyla, Rhinocerotoidea)» (en anglès). Comptes Rendus Palevol, 22, 8, 2023, pàg. 109-142. DOI: 10.5852/cr-palevol2023v22a8.
# Cadafal

Un cadafal, catafalc, o cadafalc (del llatí cadafalcum, amb derivats en moltes altres llengües romàniques: fr. échafaud, ang. scaffold...) era una estructura generalment de fusta que s'aixecava per un acte solemne enmig d'una església amb finalitats religioses o a la plaça principal d'una població (per exemple per rebre al rei).

## Execucions públiques

Una aplicació molt popular del cadafal, era una plataforma provisional construïda, generalment de fusta, a la plaça principal d'una ciutat, per executar públicament una pena de mort com a escarment.

## Usos religiosos

Per a efectes religiosos a l'edat mitjana es descriu com un tauler de grans dimensions, elevat del sòl més o menys la talla d'un home mitjà, connectat amb un passadís també alçat on s'asseien les autoritats.

## Exèquies

Per aquest ús el cadafal té una forma de plataforma elevada sobre una estructura de fusta o tarima allargada, curosament adornada, que se situa als temples o llocs on se celebren les exèquies o sepultures de cos present, per col·locar les restes mortals d'una persona ja sigui directament al damunt, o bé, dins d'un taüt (sarcòfag, o similar), el qual es deixa obert perquè les despulles siguin visibles als concurrents a la cerimònia. Aquest arranjament es fa durant les cerimònies prèvies a la sepultura per rendir honors fúnebres al finat. El cadafal acostuma a decorar-se en negre o en els colors propis del càrrec del difunt, com en el cas de reis i papes, quan es decora en vermell.

## Vegeu també

* Patíbul
* Costell
* Guillotina
* Forca (estructura)
* Penjat, arrossegat i esquarterat

## Referències

* ↑ cadafal a Optimot
* ↑ cadafal-coromines
* ↑ Joan Aliaga Morell. Documents de la pintura valenciana medieval i moderna II.: Llibre de l'entrada del rei Martí I. Universitat de València, 28 novembre 2011, p. 304–. ISBN 978-84-370-8713-9 [Consulta: 17 octubre 2012].
* ↑ Luis Quirante Santacruz. Del teatro del Misteri al misterio del teatro. Universitat de València, 2001, p. 100–. ISBN 978-84-370-5149-9 [Consulta: 17 octubre 2012].
Viccionari
# Bienosaure

El bienosaure (Bienosaurus) és un gènere de dinosaure tireòfor que va viure al Juràssic inferior. Les seves restes fòssils es van trobar a la formació del baix Lufeng a la província de Yunnan, Xina.

## Referències

Dong Zhiming. «Primitive Armored Dinosaur from the Lufeng Basin, China». A: Tanke, Darren H. & Carpenter, Kenneth (ed.). Mesozoic Vertebrate Life. Indiana University Press, 2001, p. 237–243. ISBN 0-253-33907-3.

## Enllaços externs

* Bienosaurus a DinoData (anglès)
* Thescelosaurus! Arxivat 2014-10-07 a Wayback Machine. sobre Bienosaurus (anglès)
# Les Oliveres (Porqueres)

les Oliveres és un mas a l'oest del terme Porqueres (el Pla de l'Estany). Es tracta d'una masia de planta rectangular amb coberta a dos vessants. Consta de planta baixa, pis i golfes. A la façana principal hi ha la porta d'entrada, que té forma rectangular amb llinda i brancals de carreus de pedra ben escairada, i al costat una finestra rectangular de grans dimensions; en el primer pis hi ha, seguint l'eix de la porta, una petita finestra de volta rebaixada i, a l'altre costat, dues finestres de grans dimensions amb arc de mig punt i separades per un pilar. A la resta de façanes es combina les obertures d'arc de mig punt i les rectangulars. El parament del mur és de pedres sense escairar unides amb morter.

## Referències

* ↑ «Mas les Oliveres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].
# Mònica Usart i Rodríguez

Mònica Usart i Rodríguez (Molins de Rei, 4 de maig de 1984) és una física i meteoròloga catalana.
Després de fer les pràctiques com a estudiant a TV3, el 2008 va fer un càsting per treballar al canal 3/24 de Televisió de Catalunya els caps de setmanes. També s'hi va presentar Gemma Puig i les dues van ser acceptades per alternar-se els caps de setmana com a «dones del temps».
Va treballar també a Barcelona TV, entre altres mitjans de comunicació. Després va entrar a treballar a RAC 1 i RAC 105, on és la cap de meteorologia.
També s'ha dedicat a la divulgació, per un públic general i per a la mainada, mitjançant llibres, conferències i tallers de meteorologia.
El 2016 va ser reconeguda «Personalitat Baixllobregatina 2016», un dels Premis de Reconeixement Cultural del Centre d'Estudis Comarcals del Baix Llobregat. El 2019 va ser ambaixadora del Bestiari Festiu, al Vendrell.
És autora dels llibres Només seran quatre gotes, El temps a la maleta, Atrapades en el temps (juntament amb Gemma Puig) i Fenòmens extrems. A més, ha escrit diversos contes infantils. El tresor de la Candelera, Mirant el cel, Mirant els núvols i Mirant l'Univers.

## Referències

* ↑ Rovira, Júlia Riera. «Mònica Usart: “Estava a dalt de tot i, de sobte, tot desapareix”». Ara, 08-11-2024. [Consulta: 16 gener 2025].
* ↑ García, Laura. «El 'temps' és de les dones». Segre, 03-04-2021. [Consulta: 16 gener 2025].
* ↑ «Ginestà i Mama Dousha, grans triomfadors d'uns Premis RAC105 amb la presència dels Estopa». RAC1, 14-05-2024. [Consulta: 16 gener 2025].
* ↑ «"Com es fa una previsió del temps?" Activitat familiar amb Mònica Usart». [Consulta: 16 gener 2025].
* ↑ «Mònica Usart gana el premio Personalitat Baixllobregatina 2016» (en castellà). La Vanguardia, 11-11-2016. [Consulta: 26 febrer 2020].
* ↑ Hachuel, Esther. «LA NIT DE LA CULTURA AL BAIX LLOBREGAT REVELA LES CANDIDATURES GUANYADORES DELS PREMIS DE RECONEIXEMENT CULTURAL - Centre d'Estudis Comarcals del Baix Llobregat», 15-11-2016. [Consulta: 16 gener 2025].
* ↑ «Festivitas Bestiarum». [Consulta: gener 2020].
* ↑ Nerín, Gustau. «'Només seran quatre gotes': Mònica Usart t'explica el temps». Elnacional.cat, 06-04-2017. [Consulta: 14 setembre 2017].
* ↑ «Climas extremos: Los lugares más inhóspitos donde viajar», 20-03-2019. [Consulta: 3 juliol 2019].
* ↑ «Mònica Usart ensenya l'univers als nens en el seu últim llibre», 20-04-2018. [Consulta: 3 juliol 2019].
# Caetano N'Tchama

Caetano N'Tchama (nascut en 1955) és un polític de Guinea Bissau i antic primer ministre. Va mantenir aquesta posició des del 19 de febrer de 2000 fins al 19 de març de 2001 i és membre del Partit de Renovació Social (PRS).
N'Tchama va servir com a Ministre de l'Interior sota el primer ministre Francisco Fadul de 1999 a 2000; en el govern d'unitat nacional de Fadul, que va prestar jurament el 20 de febrer de 1999, N'Tchama fou un dels membres escollits per la junta militar d'Ansumane Mané. Després de l'elecció del líder del PRS Kumba Ialá com a President, N'Tchama, que era el tercer en la jerrquia del PRS i és cosí de Ialá, va ser escollit pel PRS com a primer ministre en un vot de partit el 24 de gener de 2000, amb 46 vots a favor i sis en contra. A la fi de setembre de 2000 va anar algunes setmanes a Dakar i París per a un tractament mèdic. Després que Fadul acusés N'Tchama de corrupció, N'Tchama va dir l'octubre de 2000 que tenia previst demandar contra Fadul a causa d'aquestes acusacions.
El març de 2001, el PRS va mantenir converses sobre la substitució N'Tchama com a primer ministre. Ialá va destituir N'Tchama el 19 de març, dient que aquesta mesura era necessària per augmentar l'estabilitat i disminuir la tensió política. Posteriorment N'Tchama es va convertir en cap de la Comissió de control interna abans de ser designat com a Secretari de Justícia el 6 de setembre de 2001.

## Referències

* ↑ Andrea E. Ostheimer, "The Structural Crisis in Guinea-Bissau's Political System" Arxivat 2009-08-03 a Wayback Machine., African Security Review, Vol. 10, No. 4, 2001.
* ↑ "GUINEA-BISSAU: Prime Minister Fadul takes oath of office", IRIN, February 22, 1999.
* ↑ "New Guinea-Bissau ruling party names prime minister", AFP (nl.newsbank.com), 24 January 2000.
* ↑ "Guinea-Bissau: Prime minister in France for medical treatment", RDP Africa web site (nl.newsbank.com), October 6, 2000.
* ↑ "Guinea-Bissau: Opposition leaders say government "corrupt"", RDP Africa web site (nl.newsbank.com), 19 d'octubre 2000.
* ↑ "Guinea-Bissau: Ruling party discusses prime minister's replacement", RDP Africa web site (nl.newsbank.com), 8 de març de 2001.
* ↑ "Guinea-Bissau's president dismisses prime minister", Associated Press (nl.newsbank.com), March 19, 2001.
* ↑ "GUINEA-BISSAU: Attorney General dismissed", IRIN, 7 de setembre de 2001.
# Trollius altaicus

Trollius altaicus és una planta ornamental de la família de les Ranunculaceae, nativa d'àsia i Europa. Creix en vessants herbacis i valls humides. És una planta herbàcia que assoleix els 26-70 cm d'alçada. Té entre 2 i 5 fulles basals, peciolades, cordades trilobulades i dentades. Les flors, solitàries, tenen entre 3-5 cm de diàmetre. Els sèpals són de color taronja, com els pètals, linears i més curts que els estams. Floreix entre maig i juliol.

## Referències

* ↑ Pink, A.. Gardening for the Million. Project Gutenberg Literary Archive Foundation, 2004.

## Enllaços externs

* eFloras: Trollius altaicus
* http://greif.uni-greifswald.de/floragreif/?flora_search=taxon&taxon_id=2332 Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* Trollius altaicus (foto)
# Principi open/closed

En programació orientada a objectes, el principi open/closed diu que "les entitats de software (classes, mòduls, funcions, etc.) haurien d'estar obertes a l'extensió, però tancades a la modificació"; això vol dir que el comportament d'aquesta entitat pot ser modificat sense alterar el seu codi font. Això és especialment valuós en un entorn de producció, on els canvis al codi font poden requerir revisions de codi, tests d'unitat, i altres procediments similars per a qualificar-lo per al seu ús en un producte: el codi que acompleix aquest principi no canvia quan és estès i, per tant, no necessita aquest esforç.
El nom Open/Closed Principle s'ha fet servir de dues formes. Ambdués fan servir l'herència per a resoldre el dilema aparent, però les finalitats, tècniques, i resultats són diferents.

## El principi Open/Closed de Meyer

Al Dr. Bretrand Meyer s'atribueix generalment la creació del terme Principi Open/Closed, que va aparèixer al seu llibre de 1988 Object Oriented Software Construction. La idea era que un cop acomplerta, la implementació d'una classe podia ser només modificada per a corregir errors; operacions noves o canviades requeririen que una classe diferent fos creada. Aquesta classe podria reutilitzar codi de la classe original mitjançant herència. La subclasse derivada podria o podria no tenir la mateixa interfície que la classe original.
La definició de Meyer defèn l'herència d'implementació. La implementació pot ser reutilitzada mitjançant herència però en les especificacions d'interfície això no cal. La implementació existent és tancada a modificacions, i no cal que noves implementacions tinguin la interfície existent.

## Principi Open/Closed polimòrfic

Durant els anys 90, el Principi Open/Closed va esdevenir popularment redefinit per a l'ús d'interfícies abstractes, on les implementacions podien ser modificades i múltiples implementacions podien ser creades i substituïdes polimòrficament per altres.
En contrast amb l'ús de Meyer, aquesta definició defensa l'herència d'una classe abstracta base. Les especificacions d'interfície poden ser reutilitzades mitjançant herència però en la implementació no cal. La interfície és tancada a modificacions i les noves implementacions han de, com a mínim, implementar aquella interfície.
L'article de Robert C. Martin de 1996 "El principi Open-Closed" va ser un dels escrits fundacionals d'aquest enfocament. El 2001 Craig Larman escriuria que el Principi Open/Closed "és el que David Parnas realment volia dir amb ocultació d'informació".

## Referències

* ↑ Meyer, Bertrand. Object-Oriented Software Construction. Prentice Hall, 1988. ISBN 0-13-629049-3.
* ↑ "The Open-Closed Principle", C++ Report, January 1996
* ↑ «"Protected Variation: The Importance of Being Closed", IEEE Software May/June 2001, pp. 89-91». Arxivat de l'original el 2007-02-03. [Consulta: 12 juliol 2008].
# Orontes II

Orontes o Ervand II (en armeni Երվանդ Բ ; mort l'1 d'octubre del 331 aC) fou un sàtrapa d'Armènia del 336 a 331 aC.

## Origen

Era fill d'Orontes I i de Rodoguna, filla d'Artaxerxes II i, per tant, el nebot d'Artaxerxes III. El seu pare fou sàtrapa d'Armènia fins al 344 aC però llavors fou traslladat i el fill no va aconseguir la satrapia d'Armènia fins al 336 aC, després que el seu posseïdor Codoman, el futur Darius III, accedís al tron de gran-rei.
Orontes II manava juntament amb un cert Mitraustes el contingent armeni en el moment de la batalla de Gaugamela l'1 d'octubre del 331 aC.
René Grousset estima que és potser identificable amb el Ardoates/Artaontes evocat per Diòdor de Sicília el 316 aC però sens dubte diferent de l'Aroantes del 302.
Cyril Toumanoff subratlla del seu costat que aquest altre « Orontes » havia mort cap a 270/260, el que és incompatible amb l'edat d'Orontes II el 331 aC, que estima a 60/70 anys, i amb el fet que aquest últim havia mort ja probablement en el moment de la batalla perquè aquest mateix any 331 aC, Mitranes/Mitraustes va assumir la seva successió.

## Posteritat

Cyril Toumanoff identifica com el seu fill a Mitrenes, governador de Sardes a Lídia, que va abandonar la causa de Darius III després de la batalla del Grànic el maig del 334 aC i va rendir sense combatre la ciutadella de Sardes entregant els seus tresors a Alexandre el Gran, el que va permetre al conqueridor de reconstituir les seves finances abans d'emprendre la conquesta de la costa. El macedoni, acuitat de prosseguir Darius III que es retirava davant d'ell, va recompensar al trànsfuga per la seva acció concedint-li el 331 aC la satrapia d'Armènia.

## Referències

* ↑ Cyrille Toumanoff, Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIX$^e$ siècle : Tables généalogiques et chronologiques, Rome, 1990, p. 394.
* ↑ Marie-Louise Chaumont et Giusto Traina, « Les Arméniens entre l'Iran et le monde gréco-romain (V$^e$ siècle av.
* ↑ En effet, selon Justin, livre X, chapitre 3 : « [Artaxerxès III] fit la guerre aux Cadusiens.
* ↑ Arrien, livre III, chapitre 4.
* ↑ Diodore de Sicile, livre XIX, chapitre 23, § 2.
* ↑ René Grousset, Histoire de l'Arménie des origines à 1071, Paris, Payot, 1947 (réimpr. 1973, 1984, 1995, 2008), 644 p., p. 79, note n° 4.
* ↑ (anglès) Cyrille Toumanoff, Studies in Christian Caucasian History, Georgetown, Georgetown University Press, 1963, partie III, « The Orontids of Armenia », p. 279-280.

## Bibliografia

* (anglès) Cyrille Toumanoff, Studies in Christian Caucasian History, Georgetown, Georgetown University Press, 1963, partie III, « The Orontids of Armenia », p. 277-305.
* Pierre Briant, Histoire de l'Empire perse de Cyrus à Alexandre, Fayard, Paris, 1996 ISBN 2-213-59667-0.
* René Grousset, Histoire de l'Arménie des origines à 1071, Paris, Payot, 1947 (réimpr. 1973, 1984, 1995, 2008), 644 p.
# Anià el referendari

Anià el referendari (en llatí Anianus referendarius) era el referendari d'Alaric II i, per tant, el que autenticava les còpies oficials de la llei coneguda per Breviari d'Alaric.
En les seves signatures utilitzava les paraules «Anianus, vir spectabilis subscripsi et edidi». D'una mala lectura de la paraula edidi ('que ha publicat') alguns autors van pensar que ell havia estat el redactor del Breviari, i per això de vegades se'l titulava Breviarium Aniani.
Una de les signatures consta que la va fer a Aire (Aduris) a Gascunya, l'any 506.

## Notes

* ↑ L'encarregat de legalitzar els documents amb la seva signatura, segons la GEC

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Anianus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 2 gener 2023].