OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Katerina Tíkhonova

Katerina Vladimirovna Tikhonova (en rus: Катери́на Влади́мировна Ти́хонова, AFI:kətʲɪˈrʲinə vlɐˈdʲimʲɪrəvnə ˈtʲixənəvə) (Dresden, 31 d'agost de 1986) és la filla més petita de Vladímir Putin, una ballarina acrobàtica i directora de dues iniciatives a la Universitat Estatal de Moscou: la National Intellectual Development Foundation (NIDF) i la National Intellectual Reserve Centre (NIRC).

## Biografia

És la directora d'Innopraktika, un projecte d'1.7 milions de dòlars per crear un centre científic a la Universitat Estatal de Moscou. Innopraktika està competint amb el Centre d'Innovació de Skólkovo i, segons Stanislav Belkovsky és l'"anti-Skólkovo". Tikhonova es va treure el cognom Putin i va agafar el patronímic de la seva àvia materna,Iekaterina Tíkhonovna Xkrébneva, com el seu cognom. Va assistir a la Escola Alemanya de Moscou (Deutsche Schule Moskau en alemany).
L'any 2013, Tikhonova es va casar amb Kiril Xamàlov, el fill de Nikolai Xamàlov, copropietari del Rossiya Bank. Ell és també vicepresident del holding Sibur, que és una companyia russa petroquímica i de processament de gas amb seu a Moscou. El govern rus té en propietat el 38 per cent de les accions de la companyia. S'estima que la parella té en actius uns 2 bilions de dòlars.

## Referències

* 1 2 Bershidsky, Leonid. «Putin Family Values» (en anglès). Bloomberg, 29-01-2015. Arxivat de l'original el 2015-01-29. [Consulta: 2 gener 2018].
* 1 2 3 4 5 Grey, Stephen; Kuzmin, Andrey; Piper, Elizabeth. «[=https://www.reuters.com/investigates/special-report/russia-capitalism-daughters/ Putin's daughter, a young billionaire and the president’s friends]» (en anglès). Reuters, 10. [Consulta: 2 gener 2018].
* ↑ Kotova, Yulia. «Глава ВТБ назвал "бредом" сообщения о связи Путина с сетью офшоров-Head of VTB called it "delirium" the announcement about the Putin's connection with off-shore networks» (en rus). RBC News, 04-04-2016. Arxivat de l'original el 5 d'abril de 2016. [Consulta: 2 gener 2018].
* 1 2 Stubbs, Jack; Kuzmin, Andrey; Grey, Stephen; Anin, Roman «The man who married Putin's daughter and then made a fortune». Reuters, 17-12-2015 [Consulta: 2 gener 2018].
* 1 2 Reznik, Irina; Pismennaya, Evgenia; Arkhipov, Ilya. «Putin's Dancing Daughter Said to Run Fund Backed by Dad's Allies». Bloomberg, 30. [Consulta: 2 gener 2018].
* ↑ Grey, Stephen; Kuzmin, Andrey; Piper, Elizabeth. «Russia's new princelings: who is Putin's rock'n'roll daughter?» (en anglès). The Guardian, 11-11-2015. [Consulta: 2 gener 2018].
* ↑ «DECIPHERING PUTIN AS HIS REGIME DAWNS». Philadelphia Inquirer, 19. [Consulta: 2 gener 2018]. «"The German influence has been long-lasting. Putin speaks the language fluently, and his daughters, 13 and 14 years old, attend a German school in Moscow."»
* ↑ Harding, Luke «Revealed: the $2bn offshore trail that leads to Vladimir Putin». The Guardian [Londres], 03-04-2016 [Consulta: 2 gener 2018].
# Felip de Borgonya (bisbe)

Felip de Borgonya (Brussel·les, 1464 - Wijk bij Duurstede, 7 d'abril de 1524), era fill il·legítim de Felip III de Borgonya dit «el Bó». L'any 1501 va rebre l'Orde del Toisó d'Or, i va viatjar a Roma el 1508 en qualitat d'ambaixador. Entre 1502 i 1517 va tenir el càrrec d'almirall a la flota borgonyona, i el 1517 va ser nomenat bisbe d'Utrecht. Al palau episcopal de Wijk bij Duurstede, Felip de Borgonya va portar una vida dissipada, delegant els assumptes religiosos als seus servents.

## Protector d'artistes

Va destacar pel seu suport a les arts. L'humanista Gerard Geldenhouwer, que va estar alguns anys al seu servei, va publicar el 1529 la seva biografia.
Va ser protector del pintor Jan Gossaert, que li va acompanyar en el seu viatge a Roma. A aquest pintor va encarregar la decoració d'un dels seus palaus, on Jan Gossaert va representar nus de temes profans que no tenien precedents a la pintura dels Països Baixos.

## Referències

* ↑ The Metropolitan Museum of Art. «Philip of Burgundy and Court Patronage» (en anglès), 6 d'octubre de 2010. [Consulta: 30 gener 2016].
* 1 2 Museo Nacional del Prado. Enciclopedia online. «Mabuse. Jan Gossaert» (en castellà), 05-02-2008. [Consulta: 30 gener 2016].
* ↑ Gosses, 1979, p. 260.
* ↑ The National Gallery. «Biography – Jan Gossaert (Jean Gossart)» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-04-16. [Consulta: 30 gener 2016].

## Bibliografia

* Gosses, H. Handboek tot de staatkundige geschiedenis der Nederlanden: De Middeleeuwen. Uitgeverij Martinus Nijhoff, Den Haag, 1979.
* Sicking, L. Zeemacht en onmacht, Maritieme politiek in de Nederlanden, 1488–1558. Amsterdam: De Bataafse Leeuw, 1998. ISBN 90-6707-465-9.
# 1030

El 1030 (MXXX) fou un any comú començat en dijous del calendari julià.

## Esdeveniments

* Olaf II de Noruega mor en la batalla de Stiklestad entre cristians i pagans.
* Es cremen vius diversos seguidors del catarisme a Itàlia
# Ratpenat elegant

El ratpenat elegant (Myotis elegans) és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids que es troba a Belize, Costa Rica, El Salvador, Guatemala, Hondures, Mèxic i Nicaragua. Habita els boscos de plana, perennes o caducifolis, i les clarianes. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.

## Referències

* ↑ Miller, B.; Rodríguez, B. Myotis elegans. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 26 juny 2015.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Gaetano Ballardini

Gaetano Ballardini (Faenza, 1 d'octubre de 1878 - Faenza, 26 de maig de 1953) va ser un historiador de l'art italià.
Gaetano Ballardini, a començaments del segle xx, va ser un dels primers de començar estudis sobre ceràmica antiga que va continuar al llarg de la seva vida. El 1908, amb el suport d'un comitè que va incloure el forlivès Tito Pasqui, va fundar el Museu Internacional de Ceràmica de Faenza on va romandre com a director fins a la seva mort.

## Biografia

Graduat a Ravenna, al principi es va fer càrrec d'ordenar arxius i amb aquesta qualificació va entrar a l'administració municipal de Faenza. Va organitzar exposicions històriques i d'art; el 1904 portava la comptabilitat de la Fàbrica de Ceràmica dels Germans Minardi. D'aquesta manera se'n va materialitzar dos dels principals interessos de la seva vida futura: una la història documental de la seva ciutat i una altra la de ceràmica.
Després de la fundació de la societat del Risveglio cittadino, Ballardini va organitzar als anys 1904, 1905, 1906, 1908 i 1911 exposicions d'art, que van tenir la culminació a la Internacional de 1908, inserida en l'Esposizione Regionale dell'Agricoltura Industria e Commercio, que celebrava el tercer centenari del naixement del gran físic de Faenza Evangelista Torricelli. En aquesta ocasió, amb el prestigi de reputación que ja havia adquirit dintre de l'ambient artístic, va poder comptar amb el suport d'un grup de periodistes, crítics i historiadors de l'art de tot Itàlia i la col·laboració del pintor-decorador Galileo Chini per al projecte i l'ornamentació de les sales, de l'escultor Leonardo Bistolfi, així com de l'escriptor i crític d'art Primo Levi.

## Bibliografia

* Liverani, Giuseppe. Rivista del Museo internazionale delle ceramiche in Faenza, anno LXVI. Gaetano Ballardini: l'uomo, il maestro, lo studioso, il realizzatore (en italià), 1980.

## Enllaços externs

* Museo Internazionale delle Ceramiche in Faenza
* Istituto statale d'arte per la ceramica "G: Ballardini", in Faenza Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine.
* Corsi di perfezionamento ceramico dell'Istituto d'Arte "G. Ballardini", in Faenza Arxivat 2009-04-21 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ «Italia e la tradizione di studi della ceramica post classica» (en italià). Università degli Studi di Siena. Arxivat de l'original el 2014-12-27. [Consulta: 27 desembre 2014].
* ↑ Liverani, 1980, p. 23.
* ↑ Liverani, 1980, p. 23-24.
# Castell d'Aizpute

El Castell d'Aizpute va ser una propietat de l'Orde Livonià. El castell està situat en la ciutat d'Aizpute pertanyent al municipi d'Aizpute a la regió històrica de Curlàndia, a l'oest de Letònia. Va ser molt danyat durant la guerra polono-sueca (1600-1629).

## Vegeu també

* Llista de castells de Letònia

## Referències

* ↑ Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Enllaços externs

* Aizpute Castle (ruins) Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Castell d'Alūksne

El Castell d'Alūksne (en letó:Marienburgas pils, Alūksnes pils; en alemany: Marienburg) són les ruïnes d'un antic castell pertanyent als Cavallers Teutònics situat al municipi d'Alūksne, al costat del llac del mateix nom i al nord-est de Letònia.

## Història

El castell va ser construït el 1342 sobre l'illa major del llac d'Alūksne. Se'l va anomenar de Marienburg (en referència a Maria). Aquest primer castell, construït per Burkhard von Dreileben membre de l'Orde Teutònic, va participar en un important enfortiment de la frontera oriental de Terra Mariana, antiga Livònia. El mateix any, el castell de Vastseliina, altra fortalesa principal, es va construir a prop Vastseliina. Justament després de la construcció, el centre de comandament va ser desplaçat del castell de Gaujiena al d'Alūksne.
La resistència de la fortalesa va quedar provada en els nombrosos atacs que va patir durant el segle xvi. Va ser pres el castell per les tropes d'Ivan el Terrible el 1560, durant la guerra de Livònia. Es va sotmetre el 1582 a la Confederació de Polònia i Lituània i més tard l'any 1629 a l'Imperi suec.
Després de la retirada de l'Orde Livonià, el castell va continuar sent habitable, fins que el 1702, durant la Gran Guerra del Nord, va ser destruït per l'exèrcit suec per evitar la seva captura per part dels russos. Les ruïnes han arribat als nostres dies sense canvis i es presenten a l'aire lliure en una zona d'esbarjo.

## Vegeu també

* Llista de castells de Letònia
* Castell Nou d'Alūksne

## Referències

* ↑ Tuulse, 1942, p. 147-148.

## Bibliografia

* Tuulse, Armin. Die Burgen in Estland und Lettland (en alemany). Dorpater Estnischer Verlag, 1942.
# Latvijas Balzams

Latvijas Balzams és l'empresa més gran de producció de begudes alcohòliques als països bàltics amb seu a Riga. A partir de 2006, tenia una quota de mercat aproximadament del 50% a Letònia.
La companyia té una llarga història amb el seu començament l'any 1900 quan Riga State Spirits Warehouse No.1 va començar a funcionar, més tard el 1970, va canviar el seu nom pel de Latvijas balzams i finalment es va convertir en una empresa pública per accions el 1997 amb operacions a la borsa de valors de NASDAQ OMX Riga. El seu producte insígnia és el Bàlsam negre de Riga, un licor d'herbes tradicional a Letònia.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Annual report for the period ended 31 desembre de 2012». [Consulta: 18 juny 2014].
* ↑ «Condensed financial statements for the first 3 months of 2014». [Consulta: 11 gener 2015].
* ↑ O'Connor, Kevin. Culture and Customs of the Baltic States (en anglès). Greenwood Press, 2006. ISBN 0313331251.
* ↑ «Company history» (en anglès). AS Latvijas balzams. [Consulta: 11 gener 2015].
* ↑ «Riga Black Balsam» (en anglès). Latvijas Balzams. Arxivat de l'original el 2018-04-30. [Consulta: 11 gener 2015].
# Castell de Lielvārde

El Castell de Lielvārde és un castell situat en la ciutat de Lielvārde en la històrica regió de Vidzeme, al nord de Letònia. El castell va ser construït en l'escarpada vora del riu Dvinà Occidental, supervisant aquesta important via fluvial medieval. Construït abans de 1248 per l'arquebisbe de Riga, Albert de Buxhövden. Va ser destruït per les tropes russes el 1579 durant la Guerra de Livonia, S'han conservat ruïnes fins al nivell de la segona planta.

## Referències

* ↑ Turnbull, Stephen. Crusader Castles of the Teutonic Knights (2): The stone castles of Latvia and Estonia 1185–1560 (en anglès). Bloomsbury Publishing, 2011-03-15, p. 35. ISBN 978-1-84908-018-7.
* ↑ Rundans, Valdis V. "Tearing Apart the Bear" and British Military Involvement in the Construction of Modern Latvia: A History Untold (Tesi) (en anglès), 2014.
* ↑ Ose, Ieva «Research on Medieval Castles in Latvia: Achievements and Problems» (en anglès). Kunstiteaduslikke Uurimusi, 25, 01+02, 2016, pàg. 23–42. ISSN: 1406-2860.

## Vegeu també

* Llista de castells de Letònia

## Bibliografia

* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en anglès/letó), 2006. ISBN 9984-785-05-X.

## Enllaços externs

* http://www.pilis.lv/a_pnm/view.php?id=9124&prop_id=169 Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Cementiri de Pokrov

El Cementiri de Pokrov (en letó: Pokrova kapi) és un espai de 70.669 metres quadrats localitzat a la ciutat de Riga a Letònia, que data de l'any 1773. El propietari actual del cementiri és el Refugi de l'Església de La Nostra Santíssima Senyora que lloga la terra.
Dues tombes de l'Exèrcit Roig es troben al cementiri - una més petita que data de l'estiu de 1941 i la més gran dels anys 1944 a 1946, així com un monument de l'exèrcit de l'Imperi Rus que és de l'any 1917.
El cementiri alberga l'Església de l'Ascensió de Crist, l'única Església Ortodoxa de Letònia a Riga, on se celebren els sermons en llengua letona.

## Vegeu també

* Gran Cementiri de Riga

## Referències

* ↑ Kolbergs, 2001, p. 530.
* ↑ Kalistrata Žakova Rīgas arhīvs. // Religiski-filozofiski raksti. - Latvijas Universitātes Filozofijas un socioloģijas institūts: Rīga, IX/2005.

## Bibliografia

* Kolbergs, Andris. Rīga kājāmgājējiem (en letó). Jūrmala: A.K.A., 2001. ISBN 978-9984-548-00-5.

## Enllaços externs

* Cementiri de Pokrov - Lloc web oficial
# Bernard Arnaud

Bernard Arnaud (Perpinyà, 20 d'agost del 1768 - Perpinyà, 26 de gener del 1839) va ser un polític rossellonès, alcalde de Perpinyà (1809-1813) i diputat a l'Assemblea Nacional pel departament dels Pirineus Orientals (1815-1816).

## Biografia

Era fill d'advocat i de família ennoblida el 1774, per la qual cosa reclamava el cognom d'Arnaud. Va ser elegit conseller municipal de Perpinyà el 1804, membre del Consell General el 1806 i alcalde de Perpinyà el 1809. Com a alcalde se li deu haver iniciat el 1809 una plantació de plàtans en terrenys de l'exèrcit, que amb el temps esdevindria el popular "Passeig dels Plàtans" perpinyanenc.
Nomenat president del col·legi electoral de l'arrondissement de Ceret el 1815, al mateix any en va sortir elegit diputat, per 106 de 118 votants (sobre un total de 179 inscrits). Va ser diputat del 22 d'agost del 1815 fins al 5 de setembre del 1816, i tingué un paper força discret a la cambra, on segué amb la minoria moderada.
Nomenat conseller de prefectura dels Pirineus Orientals el 1813, als setanta anys es jubilà en el càrrec, el 19 de setembre del 1838. Va ser distingit amb el títol de cavaller de la Legió d'Honor el 1814. Tingué dues filles: Marie-Thérèse, que es casà amb Charles Desprès, fill d'un alcalde de Perpinyà del 1807 al 1809) i Joséphine, que es casà amb Eugène Jouy d'Arnaud, també alcalde de Perpinyà (1855-1862).

## Notes

* ↑ Jean-Baptiste, Bernard, Antoine de noms de fonts. El cognom pot ser Arnaud o d'Arnaud

## Referències

* 1 2 3 «Expedient de Legió d'Honor de Bernard Arnaud» (en francès). [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ «Fitxa de Bernard Arnau, al web de l'Assemblea Nacional francesa» (en francès). [Consulta: 1r gener 2015].
* ↑ «156a Fira de Sant Martí de Perpinyà, al web municipal». Arxivat de l'original el 2015-01-21. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ Peltier, Jean-Gabriel. L'Ambigu: ou Variétés littéraires, et politiques, Volum 50. Londres: Peltier, 1815, p. 345-354. Reprodueix el nomenament de presidents de col·legis electorals que va fer Lluís XVIII de França el 21 de juliol del 1815
* ↑ Capeille, Jean. Dictionnaire de biographies roussillonnaises. Perpignan: Imp. Lib. Cat. J. Comet, 1914, p. 171-172. (facsímil Marseille: Laffitte Reprints, 1978)
* ↑ «[www2.culture.gouv.fr/LH/LH050/PG/FRDAFAN83_OL0756079v001.htm Expedient de la Legió d'Honor de Joseph Desprès]». [Consulta: 4 setembre 2019].

## Bibliografia

* Bonet, Gérard (dir.). Nouveau Dictionnaire de Biographies Roussillonnaises 1789-2011. vol. 1 Pouvoirs et société, t. 1 (A-L). Perpinyà: Publications de l'Olivier, 2011. ISBN 9782908866414.
# Església de Bolderāja (Riga)

L'Església de Bolderāja (en letó: Bolderājas evaņģēliski luteriskā baznīca) és una església luterana a la ciutat de Riga, capital de Letònia, està situada al carrer Lielaja, 45. És una església parroquial de l'Església Evangèlica Luterana de Letònia L'església de fusta va ser construïda el 1875.

## Referències

* ↑ Banga, Vita; Levina, Marina. Rīgas dievnami: Arhitektūra un māksla. Riga's Churches: Architecture and Art (en letó). Riga: Zinātne, Apgads Mantojums, 2007. ISBN 978-9984-823-00-3.
* ↑ «Vēsture» (en letó). Bolderājas evaņģēliski luteriskā draudze. Arxivat de l'original el 2014-07-26. [Consulta: 24 gener 2015].

## Enllaços externs

* Església de Bolderāja - Lloc web oficial
# Església de Sant Martí (Riga)

L'Església de Sant Martí (en letó: Rīgas Mārtiņa luterāņu baznīca), és una església luterana a la ciutat de Riga, capital de Letònia, està situada al carrer Slokas, 34. És una església parroquial de l'Església Evangèlica Luterana de Letònia. L'església va ser consagrada el 1852 i dissenyada en estil neogòtic per Johann Felsko.

## Referències

* ↑ Banga, Vita; Levina, Marina. Rīgas dievnami: Arhitektūra un māksla. Riga's Churches: Architecture and Art (en letó). Riga: Zinātne, Apgads Mantojums, 2007. ISBN 978-9984-823-00-3.
# Església de Sant Sergi de Ràdonej (Riga)

L'Església de Sant Sergi de Ràdonej (en letó: Sveta Radoņežas Sergija pareizticīgo Baznica) és una Església Ortodoxa a la ciutat de Riga capital de Letònia, està situada al carrer Krišjānis Barons, 126. Té com sant patró a Sergi de Ràdonej.

## Referències

* ↑ Banga, Vita; Levina, Marina. Rīgas dievnami: Arhitektūra un māksla. Riga's Churches: Architecture and Art (en letó). Riga: Zinātne, Apgads Mantojums, 2007, p. 500-507. ISBN 978-9984-823-00-3.
# Església de Sant Alexandre Nevski (Riga)

L'Església de Sant Alexandre Nevski (en letó: Svētā Ņevas Aleksandra baznīca) és una Església Ortodoxa a la ciutat de Riga capital de Letònia, està situada al carrer Brīvības, 56 i construïda en estil neoclàssic.

## Història

Aquesta església reemplaça una església de la guarnició russa, construïda el 1731, a la vora de l'hospital militar del carrer Nikolaskaïa (ara carrer Waldemar K.). Va ser demolida el 1812, quan l'avançament dels exèrcits napoleònics cap a Moscou.
L'església actual va ser construïda per reemplaçar-la i els fons van ser donats pel gremi de mercaders local. L'edifici va ser realitzat segons el disseny de Christian Friedrich Breitkreutz, es va començar el 1820 i va anar consagrada a Sant Alexandre Nevski el 31 d'octubre de 1825.
La seva façana presenta un frontó imitant el clàssic grec. La nau està coronada amb un cúpula recolzada sobre dotze columnes i té una torre exterior datada de l'any 1863. Va ser renovellada l'any 2005 en ocasió del seu 180 aniversari.

## Referències

* ↑ Banga, Vita; Levina, Marina. Rīgas dievnami: Arhitektūra un māksla. Riga's Churches: Architecture and Art (en letó). Riga: Zinātne, Apgads Mantojums, 2007. ISBN 978-9984-823-00-3.

## Enllaços externs

* Església de Sant Alexandre Nevski - Lloc web oficial
# Universitat d'Agricultura de Letònia

La Universitat d'Agricultura de Letònia (en letó: Latvijas Lauksaimniecības universitāte) és una universitat situada a Jelgava, Letònia, especialitzada en les ciències agrícoles, forestals i àrees relacionades.
La universitat es va originar com a «Departament d'Agricultura» a l'Institut Politècnic de Riga el 1863, que el 1919 va esdevenir la «Facultat d'Agronomia» de la Universitat de Letònia. Va ser institució independent el 1939, quan es va establir com a «Acadèmia d'Agricultura» al Palau de Jelgava, que havia estat renovat per a aquest propòsit. El seu nom es va canviar a «Universitat d'Agricultura de Letònia» el 1990.

## Referències

* 1 2 United Nations Economic Commission for Europe, 2002, p. 23.
* ↑ «The Jelgava palace throughout the centuries» (en anglès). Latvia University of Agriculture. [Consulta: 1r febrer 2015].

## Bibliografia

* United Nations Economic Commission for Europe. Latvia: Towards a Knowledge-Based Economy (en anglès). United Nations, 2002. ISBN 92-1-116822-8.

## Vegeu també

* Llista de Universitats de Letònia

## Enllaços externs

* Pàgina oficial (anglès)
# Palau de Gaujiena

El Palau de Gaujiena (en letó: Gaujienas muižas pils; en alemany: Schloss-Adsel) és un palau a la històrica regió de Vidzeme, al municipi d'Ape de Letònia.

## Història

Va ser construït entre el 1850 i 1860 en estil neoclàssic. L'edifici té un pòrtic de sis columnes i dos escultures d'uns grans lleons es troben als costats de la porta d'entrada. Des de 1922 el palau allotja l'escola secundària de Gaujiena (Gaujienas gimnazija) que l'any 1984 va adquirir el nom de Ojāra Vācieša Gaujienas vidusskola .
Al compositor Jāzeps Vītols se li va concedir com a premi per part de l'estat el poder viure en l'edifici de l'antiga cerveseria del palau, on va romandre el músic des de 1922 fins a 1944.

## Notes

* ↑ «Gaujienas Manor Barn, 2010» (en letó). [Consulta: 12 març 2015].

## Bibliografia

* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.
* «Gaujienas pils» (en letó). [Consulta: 12 març 2015].