OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Consell Nacional dels Drets Humans

El Consell Nacional dels Drets Humans, fins a 2011 Consell Consultiu dels Drets Humans (àrab: المجلس الوطني لحقوق الإنسان, al-Majlis al-Waṭanī li-Ḥuqūq al-Insān) és una institució marroquina per a la protecció i promoció dels drets humans. Va ser establerta el 1990 com el Consell Assessor de Drets Humans. La seva llei de creació es va modificar el 2001 de conformitat amb els Principis de París, i de nou en 2011, donant a la institució més competències, més autonomia i prerrogatives àmplies per protegir i promoure els drets humans al Marroc i, per tant, per promoure els principis i valors de la democràcia.
El Consell Nacional de Drets Humans del Marroc està acreditat amb estatut "A" de la INDH pel Comitè Internacional de Coordinació (CIC), és a dir, en plena conformitat amb els Principis de París (les normes internacionals aprovades per l'Assemblea General de l'ONU el 1993 per emmarcar la tasca de les INDH i àmpliament acceptada com la prova de la seva legitimitat i credibilitat). Elabora informes anuals sobre la situació dels drets humans i informes específics temàtics o generals, supervisa els centres de privació de llibertat, s'ocupa de les queixes i investiga les violacions dels drets humans, informa sobre l'harmonització de les legislacions nacionals amb les convencions internacionals de drets humans, realitza enquestes i qüestions opinions consultives i memoràndums sobre qüestions relacionades amb els drets humans, etc.
El Consell té 13 comissions regionals de drets humans, establertes per tal de seguir de prop la situació dels drets humans en les diferents regions del Marroc. Aquestes comissions poden rebre i atendre queixes i investigar sobre violacions de drets humans. S'implementen els programes i projectes que el Consell dissenya per a la promoció dels drets humans, en cooperació amb els actors locals.
Per això, el Consell Nacional de Drets Humans té el mandat de promoure el dret humanitari internacional. Contribueix a programes de sensibilització sobre la formació i desenvolupaments d'associacions de cooperació amb el Comitè Internacional de la Creu Roja i de tots els organismes afectats pel dret internacional humanitari. També supervisa l'aplicació dels convenis internacionals en els que el Marroc és part i les recomanacions dels òrgans de tractats.

## Referències

* ↑ LE CONSEIL NATIONAL DES DROITS DE L'HOMME (CNDH) Arxivat 2017-02-12 a Wayback Machine. al groupe-francemaroc
* ↑ Programes al web del CNDH
* ↑ Maroc: Le Conseil National des Droits de l'Homme conserve son statut A malgré son manque d'indépendance, alkarama.org, 1 de febrer de 2016
* ↑ Comissions regionals al web del CNDH

## Enllaços externs

* Web del CNDH (àrab) (francès)
# Dendrotriton cuchumatanus

Dendrotriton cuchumatanus és una espècie de salamandra en la família Plethodontidae. És endèmica de Guatemala.
El seu hàbitat natural són els montans humits tropicals o subtropicals. Està amenaçada d'extinció a causa de la destrucció del seu hàbitat.
# Samantha Harvey

Samantha Harvey (Kent, 1975) és una novel·lista anglesa. Va guanyar el premi Booker de 2024 per la seva novel·la Orbital, que es basava en convencions de diversos gèneres i camps, com ara la ficció literària, la ciència-ficció i la filosofia.

## Primers anys i educació

Harvey va passar la primera dècada de la seva vida a Ditton (Kent), prop de Maidstone, fins al divorci dels seus pares. Després d'això, la seva mare es va traslladar a Irlanda, i Harvey va passar els seus anys d'adolescència entre York, Sheffield i el Japó. Harvey va estudiar filosofia a la Universitat de York i la Universitat de Sheffield. El 2005 va aprovar el curs de màster d'escriptura creativa de la Universitat de Bath Spa, i també va completar un doctorat en escriptura creativa.

## Carrera

La seva primera novel·la, The Wilderness (2009), la va escriure des del punt de vista d'un home que desenvolupa la malaltia d'Alzheimer, i descriu a través d'una prosa cada cop més fracturada l'efecte desentranyable de la malaltia. La seva segona novel·la, All Is Song (2012), tracta sobre el deure moral i filial, i sobre l'elecció entre qüestionar i conformar-se.
La seva tercera novel·la, Dear Thief, és una llarga carta d'una dona a la seva amiga absent, que detalla les conseqüències emocionals d'un triangle amorós. Es diu que la novel·la està basada en la cançó de Leonard Cohen "Famous Blue Raincoat". L'editorial Jonathan Cape va publicar Dear Thief el 2014. La quarta novel·la de Harvey, The Western Wind, sobre un sacerdot de Somerset del segle xv, es va publicar el març de 2018.
The Shapeless Unease, la seva única obra de no-ficció, és un relat de la seva experiència d'insomni greu. La seva novel·la de 2023, Orbital, va guanyar el premi Booker de 2024. Té lloc en una estació espacial durant un dia d'òrbites terrestres baixes.
Els seus contes han aparegut a Granta i a BBC Radio 4. Ha escrit ressenyes per The Guardian i The New York Times, i ha contribuït amb assaigs i articles a The New Yorker, The Telegraph, Time i també a The Guardian.

## Referències

* ↑ Creamer, Ella «Percival Everett and Rachel Kushner make the 2024 Booker prize shortlist». The Guardian, 16-09-2024.
* ↑ Creamer, Ella «Samantha Harvey's 'beautiful and ambitious' Orbital wins Booker prize». The Guardian, 12-11-2024.
* ↑ Hilder, Susan. «Novelist on prestigious book list». Kent Online, 25-05-2009. [Consulta: 5 octubre 2024].
* ↑ Harvey, Samantha «Samantha Harvey on Maidstone: 'Our three-bed semi was state-of-the-art 80s kitsch'». The Guardian, 02-03-2019 [Consulta: 5 octubre 2024].
* ↑ «York graduate named Booker Prize 2024 winner» (en anglès). University of York. [Consulta: 19 novembre 2024].
* ↑ «Samantha Harvey – Bath Spa University». www.bathspa.ac.uk. [Consulta: 25 octubre 2023].
* 1 2 "About", Samantha Harvey website.
* ↑ «Samantha Harvey Interview», 30-01-2015.
* ↑ «Samantha Harvey wins the 2019 Staunch Book Prize». The Times of India, 30-11-2019.
* ↑ «Samantha Harvey». The Booker Prizes. [Consulta: 18 novembre 2024].
* ↑ «BBC Radio 4 – Skylines, African Beauty, by Samantha Harvey».
# Dendrotriton xolocalcae

Dendrotriton xolocalcae és una espècie d'amfibi urodel de la família Plethodontidae. És endèmica de Mèxic.
El seu hàbitat natural són els montans humits tropicals o subtropicals. Està amenaçada d'extinció a causa de la destrucció del seu hàbitat.
# Scarlet

Scarlet (títol original en francès, L'envol) és una pel·lícula dramàtica del 2022, dirigida per Pietro Marcello, a partir d'un guió de Marcello, Maurizio Braucci, Maud Amelin i Geneviève Brisac. Es basa lliurement en la novel·la Àlie parussà d'Aleksandr Grin. És protagonitzada per Raphaël Thierry, Juliette Jouan, Louis Garrel, Noémie Lvovsky, Ernst Umhauer, François Négret i Yolande Moreau. Va ser una producció liderada per França amb coproductores d'Itàlia, Alemanya i Rússia. S'ha doblat i subtitulat al català.
Es va estrenar al Festival de Canes el 18 de maig de 2022, a la secció de la Quinzena de Cineastes.

## Referències

* ↑ Raup, Jordan. «Martin Eden Director Pietro Marcello Sets Next Narrative Feature with L'Enovl Starring Louis Garrel & More». The Film Stage, 12-04-2021. [Consulta: 1r maig 2022].
* ↑ Keslassy, Elsa. «Pietro Marcello Kicks Off French-Language Feature Debut ‘Scarlet’ (EXCLUSIVE)». Variety, 19-08-2021. [Consulta: 1r maig 2022].
* ↑ «Scarlet». Goita què fan, ara!. [Consulta: 14 juliol 2023].
* ↑ Roxborough, Scott. «French Period Drama ‘Scarlet’ to Open Cannes Directors’ Fortnight». The Hollywood Reporter, 15-04-2022. [Consulta: 1r maig 2022].
# Cal Suau (Guissona)

Cal Suau és un habitatge a la vila de Guissona (Segarra) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici de tres plantes amb terrat que es troba al C/ Notari Roca Sastre, fent cantonada amb el C/ Sant Sebastià. Construït amb grans carreus regulars de pedra. A la planta baixa observem tres portes rectangulars amb llinda, dues més grans als laterals i una més petita al centre. La primera planta presenta tres balcons amb baranes de forja, els dos laterals amb portes rectangulars i una motllura llisa de pedra, i el central amb una doble obertura d'arc de mig punt amb motllura de pedra. Una línia d'imposta divideix el cos superior de l'edifici, on trobem tres petites finestres rectangulars envoltades per una motllura de pedra llisa, i damunt d'aquestes una balustrada de pedra amb un frontó ondulat al centre. La façana del C/ Sant Sebastià és molt senzilla i presenta una porta petita amb llinda a la planta baixa, tres finestres rectangulars amb motllura i ampit a la primera planta, i una única finestra al segon pis.

## Referències

* ↑ «EDIFICI C/ROCA SASTRE, 4». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Sant Miquel i Sant Salvador de Candell

Sant Miquel i Sant Salvador de Candell va ser un monestir o priorat benedictí al nord-est de l'actual terme del municipi rossellonès de Vilamulaca, desaparegut de temps.

## Història

Al 972 depenia de l'abadia de Sant Andreu de Sureda i, el 1121, el bisbe d'Elna Pere Bernat li'n confirmà la possessió.
Fou un priorat, posteriorment, de Sant Salvador de Cirà (Trullars), pertanyent a l'abadia de Sant Salvador de Breda. L'any 1373, l'abadia es vengué Cirà i Candell als hospitalers de la comanda del Mas Déu.
Més endavant, va ser unit a la mensa abacial de Sant Andreu de Sureda, que a finals del segle xvi declarava l'ofici [càrrec] de "Prior de Candell i paborde". El 1592, la mensa, i Candell de retruc, passaren a dependre de Santa Maria d'Arles.
En el present, només el topònim Candell a la cartografia de l'IGN en recorda la ubicació.

## El topònim Candell

El 1141, Bernat Adalbert de Capmany cedí als templers tot el que tenia sobre els drets d'un alou a Cersanum (Cirà -Trullars-), i també a Vilamulaca, Paçà, Tresserra, Nils, Trullars i Candel. Tres anys més tard, un document de venda indica que un terreny limita amb el camí que mena de Bages a Candellum (Tréton, Diplomatari... II, p. 31), i el 1200 un altre contracte indica que un camp se situa a tocar d'aquest mateix camí de Candello (Tréton, Diplomatari... II p. 672-673).

## Bibliografia

* Ponsich, Pere. «Esglésies del Rosselló anteriors al 1300: Vilamulaca, Sant Miquel i Sant Salvador de Candell». A: El Rosselló. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XIV). ISBN 84-7739-601-9.

## Referències

* ↑ «Sant Miquel i Sant Salvador de Candell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Zaragoza Pascual, Ernest. Catàleg dels monestirs catalans. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1997. ISBN 8478268871.
* ↑ Zaragoza i Pascual, Ernest. Història de la Congregació Benedictina Claustral Tarraconense (1215-1835). Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2004. ISBN 8484156680. P. 139 i 357
* ↑ Tréton, Rodrigue (edició i estudi). Diplomatari del Masdéu vol. II. Barcelona: Fundació Noguera, 2010 (Diplomataris, 53). ISBN 9788497797201 [Consulta: 3 setembre 2014]. Arxivat 2021-08-30 a Wayback Machine. pàg. 25-25
# Miguel García

Miguel García és el nom dels següents personatges:
* Miguel García (compositor) (segle xviii), frare cistercenc pertanyent al convent de San Basilio a Madrid
* Miguel García-Baró (Madrid, 1953), filòsof i professor universitari espanyol
* Miguel García de la Herrán (1880 - Madrid, 1936), militar i enginyer espanyol
* Miguel García Vivancos (Mazarrón, 1895 - Còrdova, 1972), pintor espanyol i anarquista, membre de la CNT
* Miguel Ángel García Domínguez (Lebrija, 1962), futbolista andalús que ocupava la posició de defensa
* Miguel Ángel García Hernández o Ángel García Hernández (Vitòria, 1900 - Osca, 1930), militar basc que va encapçalar l'intent insurreccional republicà
* Miguel Ángel García-Lomas Mata (Madrid, 1912 - 1976), polític, arquitecte i alcalde de Madrid
* Miguel Ángel García Pérez-Roldán
* Alicia de Miguel García (València, 1956), metgessa i política valenciana
# Vic de Sòs

Vic de Sòs (nom occità, en francès Vicdessos) és un antic municipi francès del departament de l'Arieja i la regió d'Occitània. El 1r de gener de 2019 va fusionar amb els municipis Golièr e Olbièr, Sem i Suc e Sentenac. La nova entitat es diu Val de Sòs, del qual és un municipi delegat. La nova entitat tenia 656 habitants el 2018.

## Referències

* ↑ Lajus, Marie. «Arrêté préfectoral portant création de la commune nouvelle de Val-de-Sos» (en francès). Préfecture de l'Ariège, 16-07-2018. [Consulta: 17 novembre 2023].
# Grandisonia larvata

Grandisonia larvata és una espècie d'amfibis gimnofions de la família Caeciliidae. És endèmica de les illes Seychelles. Els seus hàbitats naturals inclouen boscos secs tropicals o subtropicals, montans secs, rius, aiguamolls d'aigua dolça, corrents intermitents d'aigua dolça, plantacions, jardins rurals i zones prèviament boscoses ara molt degradades.
# La Fassina (Guissona)

La Fassina és una obra de Guissona (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular construït amb pedra i maons que feia la funció de fassina, edifici destinat a la destil·lació d'alcohol. Està ubicat al carrer del Tint i les seves façanes laterals formen part del tancament de la plaça del Vell-Plà i del jaciment arqueològic de Iesso. La façana principal presenta tres cossos verticals dividits per pilastres de pedra, i tres cossos horitzontals dividits per línies d'imposta.
La planta baixa presenta tres obertures amb arc escarser, la central més gran que les laterals i sembla que temps enrere era una porta, encara que avui s'hagi convertit amb una finestra de grans dimensions. A banda i banda dues finestres amb arc de mig punt i motllura de maons. Al primer pis quatre finestres d'arc de mig punt amb motllura de maons, dues al cos centrals i les altres dues als cossos laterals. Sota d'aquestes encara es pot llegir "ALCOHO VINO". L'edifici es corona amb un frontó triangular al centre i una cornisa inclinada als cossos laterals. Al darrere podem veure un pis de construcció moderna. La façana que mira a la ciutat de Iesso alterna finestres d'arc rebaixat i d'arc de mig punt a la planta baixa, mentre que a la segona planta totes les finestres són d'arc de mig punt amb ampit.
La façana de la plaça del Vell-Plà presenta pilastres de maó que la divideixen en set cossos verticals i al centre un frontó rectangular també de maó. Les finestres d'aquesta façana alternen l'arc de mig punt amb l'arc rebaixat i totes tenen ampit. En un dels extrems de la façana s'aixeca una torre de planta quadrangular amb dos pisos de finestres d'arc de mig punt i coberta a quatre aigües. Tot l'edifici està construït amb carreus irregulars de pedra i maó com a element decoratiu, creant així un cromatisme en les façanes.

## Història

Aquest edifici era propietat de la família Mercader. Originàriament s'hi produïa vi, després va passar a servir de magatzem i finalment ha passat a mans de l'Ajuntament i funciona com a casal d'avis.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «La Fassina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Magerøya

Magerøya (en sami septentrional: Máhkarávju) és una illa de 436 km² situada al municipi de Nordkapp, al comtat de Finnmark, a l'extrem nord de Noruega. El seu punt més septentrional, el Knivskjellodden, és igualment el punt més al nord d'Europa (si s'exclouen Rússia i l'arxipèlag de Svalbard).
Unes 4.000 persones viuen a l'illa, la meitat a la ciutat de Honningsvåg, situada a la costa sud. L'illa presenta un paisatge desolat, estèril i desproveït arbres, amb penya-segats costeruts en els turonets de la costa.
El reclam principal de Magerøya és el Cap Nord, un cap de penya-segat costerut a la costa del nord que és una atracció turística essencial. Per acollir les grans quantitats de turistes que visiten l'illa, Magerøya està connectada al continent pel Túnel del Cap Nord, un túnel de carretera submarí de 7 km de longitud, construït entre el 1995 i 1999 i que forma part de la ruta europea E69, anomenat FATIMA. FATIMA és la contracció del noruec Fastlandsforbindelse til Magerøya (Connexió continental amb Magerøya, en català). Arriba a una profunditat de 212 metres per sota nivell del mar, va ser per un temps el més llarg i profund del món. Dins del túnel s'hi pot trobar boira o gel, fins i tot a l'estiu.
El servei de transbordadors Hurtigruten de Noruega et transporta de Magerøya a Honningsvåg; les aigües al voltant de l'illa romanen tot l'any sense gel degut a les corrents càlides de l'Atlàntic Nord. És una de les reserves d'aus marines més importants de la regió subàrtica.

## Referències

* ↑ «Magerøya – Store norske leksikon». Store norske leksikon.
* ↑ «The End of the Toll Booth to Magerøya/North Cape» (en anglès). The Wayback Machine, 07-03-2019. [Consulta: 16 març 2019].
# Diotim de Tebes

Diotim (en grec antic: Διότιμος, llatí: Diotīmus) va ser un metge de l'antiga Grècia nascut a Tebes que va viure entorn del segle i o una mica abans. És conegut per la referència de Plini el Vell, qui diu que practicava remeis supersticiosos i absurds.

## Referències

* ↑ W.A.G., Diotimus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1055
# Caecilia corpulenta

Caecilia corpulenta és una espècie d'amfibis de la família Caeciliidae. És endèmica de Colòmbia. Els seus hàbitats naturals inclouen montans humits tropicals o subtropicals, pantans, plantacions, jardins rurals i zones prèviament boscoses ara molt degradades.

## Referències

* ↑ «Caecilia corpulenta Taylor, 1968» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 18 octubre 2024].
* ↑ «Caecilia corpulenta: IUCN SSC Amphibian Specialist Group: The IUCN Red List of Threatened Species 2019: e.T59508A49351231» (en anglès). UICN Red List, 19-12-2018. DOI: 10.2305/iucn.uk.2019-2.rlts.t59508a49351231.en.
* ↑ «AmphibiaWeb - Caecilia corpulenta». [Consulta: 18 octubre 2024].
* ↑ «Caecilia corpulenta Taylor, 1968 | Amphibian Species of the World» (en anglès). American Museum of Natural History. [Consulta: 18 octubre 2024].
# Cal Torreta de Freixenet de Segarra

Cal Torreta de Freixenet de Segarra és una casa de Sant Guim de Freixenet (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa situada dins del nucli antic i perfectament integrada a l'estructura urbana del poble. Es tracta d'un edifici de planta irregular, estructurat en planta baixa, primer i segon pis i que s'adapta a l'orografia del terreny. Destaquem la façana orientada a migjorn, on trobem la primitiva porta d'accés, d'arc de mig punt adovellat i amb un relleu d'un escut, molt erosionat situat a la clau d'arc. L'obra presenta un parament arrebossat amb ús de carreus de pedra del país a la primitiva porta d'accés.

## Història

La casa s'emmarca dins el corrent constructiu dels segles xvi i xvii amb l'ús de portals adovellats molt ben treballats. El poble de Freixenet fou reconquerit repoblat a partir de la segona meitat del segle xi. Segurament a finals del segle xi o principis del XII sorgí una família, feudatària dels Cervera, que devia dur el mateix nom que el poble. Al segle xiv passà a Pere d'Oluja i a principis del segle xv a Ramon de Pinós. L'any 1426 tant el castell com el territori passaren a ser possessió de l'abat de Sant Vicenç de Cardona, Guillem Mitjans. Actualment no queda cap vestigi de la fortalesa, ni tan sols de la torre de guaita, les restes de la qual van ser destruïdes per fer l'actual plaça de l'església sense fer cap intervenció arqueològica prèvia.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Torreta de Freixenet de Segarra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Los Barreros

Los Barreros és un lloc de la parròquia de Tiraña, al conceyu asturià de Llaviana. Té una població de 1.677 habitants (INE).

## Localització

Es troba a 2 quilòmetres de la capital del conceyu, La Pola Llaviana. Dista 33 km d'Oviedo i 40 km de Xixón.

## Referències

* ↑ «Expedient amb els topònims oficials de Llaviana». BOPA.

## Enllaços externs

* Pàgina No Oficial Arxivat 2015-08-11 a Wayback Machine.
* Localització, accessos i vista aèria
* Pàgina amb notícies del concejo Arxivat 2007-08-24 a Wayback Machine.
# Caecilia isthmica

Caecilia isthmica és una espècie d'amfibi de la família Caeciliidae que habita a Colòmbia i Panamà en boscos tropicals o subtropicals humits i a baixa altitud, montans humits tropicals o subtropicals, plantacions, jardins rurals i zones prèviament boscoses ara molt degradades.

## Referències

* ↑ «AmphibiaWeb - Caecilia isthmica». [Consulta: 22 octubre 2024].
* ↑ «Caecilia isthmica Cope, 1877» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 22 octubre 2024].
* ↑ «Caecilia isthmica Cope, 1877 | Amphibian Species of the World» (en anglès). American Museum of Natural History. [Consulta: 22 octubre 2024].
* ↑ «Caecilia isthmica: IUCN SSC Amphibian Specialist Group: The IUCN Red List of Threatened Species 2020: e.T59517A49353586» (en anglès). UICN Red List, 13-08-2019. DOI: 10.2305/iucn.uk.2020-3.rlts.t59517a49353586.en.
# Abarema obovata

Abarema obovata (obovate abarema) és una espècie de llegum del gènere Abarema de la família Fabaceae. És endèmica dels vessants boscoses de l'est i nord-central de Minas Gerais, Brasil.

## Referències

* ↑ Barneby & Grimes (1996), ILDIS (2005)

## Bibliografia

* Barneby, R.C. & Grimes, J.W. (1996): Silk Tree, Guanacaste, Monkey's Earring: A generic system for the synandrous Mimosaceae of the Americas. Part I. Abarema, Albizia, and Allies. Memoirs of the New York Botanical Garden 74(1): 1-292. ISBN 0-89327-395-3 (anglès)
* International Legume Database & Information Service (ILDIS) (2005): Genus Abarema (anglès)
# Caecilia orientalis

Caecilia orientalis és una espècie d'amfibis de la família Caeciliidae que habita a Colòmbia i l'Equador en boscos tropicals o subtropicals humits i a baixa altitud, montans humits tropicals o subtropicals, rius, aiguamolls d'aigua dolça, terres de pastures, jardins rurals i zones prèviament boscoses ara molt degradades.

## Referències

* ↑ «Caecilia orientalis Taylor, 1968» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 18 octubre 2024].
* ↑ «Caecilia orientalis: IUCN SSC Amphibian Specialist Group: The IUCN Red List of Threatened Species 2018: e.T59523A61415454» (en anglès). UICN Red List, 31-01-2017. DOI: 10.2305/iucn.uk.2018-1.rlts.t59523a61415454.en.
* ↑ «AmphibiaWeb - Caecilia orientalis». [Consulta: 18 octubre 2024].
* ↑ «Caecilia orientalis Taylor, 1968 | Amphibian Species of the World» (en anglès). American Museum of Natural History. [Consulta: 18 octubre 2024].
# Louis Zutter

Louis Zutter (Les Ponts-de-Martel, 2 de desembre de 1865 - Boudry, 10 de novembre de 1946) fou un gimnasta artístic suís, guanyador de tres medalles olímpiques i primer campió olímpics suís.

## Biografia

Va néixer el 2 de desembre de 1865 a la ciutat de Les Ponts-de-Martel, població situada al cantó de Neuchâtel. El 1893 la seva família s'instal·là a la ciutat de Patras (Grècia) a l'esdevenir el seu pare entrenador del Panachaikos Gymnastikos Syllogos. Durant la Guerra Greco-Turca (1897) la seva família hagué d'abandonar el país i retornà a Suïssa.
Va morir el 10 de novembre de 1946 a la ciutat de Boudry, població situada també al cantó de Neuchâtel.

## Carrera esportiva

Va participar, als 30 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1896 realitzats a Atenes (Grècia), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova individual de cavall amb arcs i la medalla de plata en la prova de salt sobre cavall i barres paral·leles individual. Així mateix participà en la prova de barra fixa, on no tingué èxit.

## Referències

* ↑ Le Neuchâtelois Louis Zutter, premier champion olympique suisse, sur arcinfo.ch, 29 décembre 2017
* 1 2 3 «Olympedia – Louis Zutter». [Consulta: 12 febrer 2024].