OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hipertensió secundària

La hipertensió secundària (o, menys freqüentment, hipertensió no essencial o hipertensió arterial secundària) és un tipus d'hipertensió arterial que per definició és causada per una causa primària subjacent identificable. És molt menys freqüent que l'altre tipus, anomenada hipertensió essencial, afectant a no més el 5% dels pacients hipertensos. Té moltes causes diferents, incloses malalties endocrines, malalties renals i tumors. També pot ser un efecte advers de medicaments.

## Causes habituals

* Apnea obstructiva del son
* Hipertensió renovascular
* Malaltia del parènquima renal:
** Poliquistosi renal
** Glomerulonefritis
** Insuficiència renal crònica
* Trastorns endocrins:
** Hiperaldosteronisme (síndrome de Conn)
** Síndrome de Cushing: una secreció excessiva de glucocorticoides
** Hipertiroïdisme
** Hipotiroïdisme
* Medicaments: com els AINE i altres
# Palau del Governador (Tarragona)

Palau del Governador és un edifici del municipi de Tarragona protegit com a bé cultural d'interès local. Fou la seu de l'antiga Generalitat a la ciutat i després residència del governador. Actualment l'edifici alberga els serveis territorials del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya.
Els escuts de la façana estan protegits i declarats BCIN.

## Descripció

Edifici de carreus ben esquadrats en testera amb façanes a tres carrers. La façana del carrer Major presenta la porta principal amb arc rebaixat retallat per a inserir una porta de llinda. Els pisos presenten una finestra en posició axial amb l'eix de simetria de l'edifici i balcons a costat i costat. La façana de carrer Cavallers presenta dos arcs de mig punt a nivell de planta baixa i balcons i finestres en les plantes superiors. I la façana de carrer Riudecols mostra en la planta baixa dos accessos amb arc de mig punt i un d'arc pla. Per sobre es documenten dos pisos i golfes.
En la cantonada entre carrers Riudecols i Cavallers es conserva un emblema consistent en dos grius que flanquegen un escut central i a la façana del carrer Major s'obren diverses portes sobre les quals es veuen escuts amb la creu de Sant Jordi, fet que demostra la seva pertinència a la Diputació o a la Generalitat.

## Història

En un document del 1463 s'esmenta l'edifici com habitatge del General i el 1577 com a casal d'en Galceran de Barceló. Durant el segle xvii, al regnat de la casa dels Àustries, fou la residència del Governador de la ciutat, delegat del virrei de Catalunya.
Al cadastre del 1736 consta com a Casa de l'antiga Diputació o del real Patrimoni. L'any 1754 fou destinat a quarter de les tropes de la guarnició suïssa de la Plaça, després va ser destinat a una comunitat religiosa, va ser encautat per l'Estat i l'any 1869 fou venut i va passar a mans privades.
L'edifici fou dividit i aprofitat com a habitatges fins que l'any 1982 fou finalment adquirit pel Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya per establir-hi els seus serveis territorials, fet que comportà la rehabilitació integral feta l'any 1992 per l'arquitecte Urbano Rifaterra i Espallargas.

## Referències

* 1 2 «Palau del Governador». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 abril 2013].
* 1 2 3 4 5 6 «Palau del Governador». Fitxes zona a (Part Alta) - Volum I. Catàleg de béns a protegir - patrimoni cultural. pla d'ordenació urbanística municipal de Tarragona pp.131-133. Ajuntament de Tarragona, 01-01-2011. [Consulta: 24 abril 2013].
# Anoplotèrids

Els anoplotèrids (Anoplotheriidae) formen una família extinta de mamífers del grup dels artiodàctils. Habitaren Europa durant l'Eocè i l'Oligocè.

## Referències

* ↑ Entrada «Anoplotheriidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Dicobunoïdeus

Els dicobunoïdeus (Dichobunoidea) són els artiodàctils més primitius. La seva taxonomia roman molt confusa i està subjecta a constants alteracions. En general, la família dels dicobúnids era dividida tradicionalment en diverses subfamílies, moltes de les quals passaren a tenir l'estatus de famílies. Visqueren durant l'Eocè i l'Oligocè a Àsia, Europa i Nord-amèrica.

## Referències

* ↑ The Paleobiology Database. Taxonomia i distribució de plantes i animals fòssils.
# Sant Martí de Benós

Sant Martí de Benós és una església de Benòs al municipi d'Es Bòrdes inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església en principi romànica, però queden pocs de restes d'aquesta primitiva estructura. L'absis es va perdre. La planta és d'una nau amb volta de canó.
La reixa de la porta d'accés al cementiri i a la parròquia, està feta de ferro forjat. Està formada per un conjunt de barres de ferro paral·leles i la balda és llisa. És molt senzilla, ja que només té motius decoratius a la part superior, els quals tenen un acabament en tres fulles lleugerament doblegades.
La llinda de la porta d'accés, presenta una inscripció:
S MRTNE O. P. N
ESENT RR LO REB NT
JOACHN CL AROS ANY 1733
D LA VILA D ARES

## Història

Té incoat expedient de conjunt històric amb data de 1976.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Sant Martí de Benós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].
# Es Monges dera Sagrada Família

Es Monges dera Sagrada Família és un monument del municipi de Les (Vall d'Aran) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casal format per dos edificis de secció rectangular, formant una "L" entre la plaça i la Carrèra, el d'aquesta banda no té tanta alçada. La façana principal, orientada a septentrió i paral·lela a la "capièra", presenta obertures en les dues plantes, amb dues portes d'accés, elevades del nivell de terra. En "l'humarau" compareixen llucanes, xemeneies i finestres inclinades. La coberta d'encavallades de fusta suporta un llosat de pissarra, de dos vessants, que clou una estructura graonada de "penaus" en el "carís"; al capdamunt emergeix l'antic cloquer coronat per una creu. Les obertures de color marró contrasten amb els paraments arrebossats i pintats de groc. Altrament les façanes conserven parcialment la decoració original a partir de sòcols, motllures horitzontals entre les plantes i pilastres amb capitells que suporten una cornisa graonada. En general destaca el treball de la fusta, retallada i tornejada, i en particular sobresurt el de les fulles de les portes, presidides per sengles franges de vidres.

## Història

Segons reporta S. Temprado la fundació en Les del col·legi de la sagrada Família de les germanes de Santa Emília de Rodat fou motivada per la supressió dels ordes religiosos a França decretada pel ministre Émile Combes (1903), i comptà amb el mecenatge de cònsol d'Espanya a Tolosa de Llenguadoc, Lorenzo Rolland. S'hi posa a primera l'11 de setembre de 1906, l'any següent les monges prengueren possessió del convent, essent consagrada l'església l'any 1915. Les germanes exercien l'ensenyament i tingueren col·legis femenins amb internat a Bossòst, Aubèrt i Vielha, fins que s'obrí el col·legi de Joan March a Vielha (1970). Finalment, l'empresa Montlús S.A (1987) permutà aquestes instal·lacions amb l'Ajuntament de Les.

## Referències

* 1 2 «Es Monges dera Sagrada Família». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].
# Çò des de Mossènpeir

Çò des de Mossènpeir és un monument del municipi de Les (Vall d'Aran) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Çò des de Mossènpeir és un gran edifici que al llarg de la Carrèra comprèn en l'actualitat dues cases adossades, entre les vies laterals de la Palha i el Calhau, i l'altra banda d'aquest conjunt de les antigues dependències agrícoles (estables de vaques i de cavalls, pocingla 'cort de porcs', garièra 'galliner', magatzems) clos amb el portal sota la galeria. En el porxo s'hi conserva un carruatge molt gros, abans tirat per bous, per al transport dels troncs de fusta fins a la frontera; i en un angle, la primera fleca de la Val. La casa (antiga) és de secció rectangular, amb la façana orientada a ponent, paral·lela a la capièra. Les obertures de fàbrica, amb arcs rebaixats, evidencien l'estructura de dues plantes, en l'humarau comparteixen lucanes i una boca de lop en el nivell superior. La coberta d'encavallades de fusta suporta un losat de llicorella, de dos vessants, bàsicament, i tresaigües per la banda exempta. La decoració es concentra en la façana, amb un sòcol, una motllura que subratlla el canvi de planta i una cornisa. Els batents de fusta pintats de verd ressalten sobre un arrebossat de color rosa pàlid, mentre que la cantonada exterior presenta una imitació de carreus. Destaca la porta per la seva fina execució, tant pel que fa al marc de carreus, com les dues fulles treballades; la clau, accentuada, conté la següent inscripció: 1763 // GABRIEL//BOYA//. El balcó que la cobricela, amb la barana tornejada, sembla sobreposat.

## Història

Segons S.Temprado es tracta de la casa pairal dels Boya, que, com el nom conservat indica, hauria estat fundada per un mossèn Pèir Boya, arxipreste de Les. En aquest sentit consta que un P. de Boya, fill de Boya prudens vir, seguia la carrera eclesiàstica a Sant Bertran de Comenge (1538). D'altra banda l'investigador Melquiades Calzado ha estudiat l'interessant testament del prohom de Les, Blasi Boya (1600). D'ençà de 1654 són documentats diversos Boya com a rectors i arxiprests de Les. Lògicament interessa destacar Gabriel Boya de Mossenpièr, promotor de l'actual auvitatge que exercí de cònsol en cap de la vila de Les, segons consta en una concordança amb Bausen l'any 1764. Jose Boya Aunòs aprofità un angle del pati per a muntar la primera fleca de la Val. Prové d'aquest llinatge Francesc Boya Alós reconegut escriptor i periodista

## Referències

* 1 2 «Çò des de Mossènpeir». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].
# Casa Miquel Baygual

La Casa Miquel Baygual és un edifici catalogat com a monument del municipi de Sabadell (Vallès Occidental) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici plurifamiliar de planta rectangular, que fa cantonada amb els carrers del Mestre Rius, Sant Joan i la travessia Borriana. Consta de planta baixa, dos pisos i terrat. La façana d'accés, al carrer Mestre Rius, presenta una estructura simètrica amb porta rectangular que presenta un element decoratiu motllurat superior, amb el nom de l'arquitecte F. Nebot, i dues portes d'arc rebaixat a cada banda. Al primer pis hi ha quatre balcons individuals, també allindanats. Entre els pisos primer i segon, al centre de la façana, hi ha una finestra rectangular. L'edifici es corona amb una cornisa motllurada que té a la part central elements decoratius d'inspiració clàssica per emfatitzar la zona d'accés.

## Història

Hi ha constància documental del permís atorgat per a la realització de la casa per a Miquel Baygual Casanovas l'any 1922. L'arquitecte fou Francesc de Paula Nebot. (Datació per font)

## Referències

* 1 2 «Casa Miquel Baygual». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].

## Enllaços externs

* Casa Miquel Baygual Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Pic des Tovarres

El Pic des Tovarres és una muntanya de 2.447,6 metres d'altitud que es troba a cavall dels termes municipals de Lladorre i de Vall de Cardós (antic terme d'Estaon) a la comarca del Pallars Sobirà.
Està situat a la part nord del terme de Vall de Cardós, i al nord-occidental del de Lladorre. És a prop i al sud-est del Campirme.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Patricia Reyes Rivera

Patricia Isaura Reis Rivera (Madrid, 22 de desembre de 1973) és una advocada i política espanyola, actualment diputada al Congrés per Ciutadans i secretària quarta de la Mesa d'aquesta cambra.
Nascuda a Madrid i resident a Boadilla del Monte des 2005, Reyes és llicenciada en Dret per la Universitat CEU San Pablo amb 1 màster en Urbanisme i Ordenació del Territori per aquesta mateixa universitat. És, a més, diplomada en Dret Processal i Dret Processal Penal. Ha desenvolupat la seva carrera professional assessorant a empreses i pledejant enfront d'empreses mercantils.
Afiliada a Ciutadans des de 2014, al maig de 2015 va concórrer com a candidata a les eleccions municipals resultant triada regidora a Boadilla del Monte ( Madrid).
Al juliol de 2015, va concórrer a les primàries per a la candidatura al Congrés dels Diputats per Madrid en què va aconseguir el cinquè lloc, resultat elegit diputada al desembre de aquest mateix any, escó que va revalidar el juny de 2016, després de la repetició de les eleccions.
És especialista en lluita contra la violència de gènere, forma part dels grups de treball de Ciutadans en aquesta matèria i defensa la necessitat de dotar de més mitjans als ajuntaments perquè lluitin contra aquest problema i comptar amb professionals de la justícia per reformar les lleis.
El gener de 2017, amb la renovació del Comitè Executiu de la formació taronja, Reis va entrar a formar part de la directiva de Ciutadans responsabilitzant-se de les àrees de dona i LGTBI.
L'abril de 2023 es va anunciar el seu fitxatge per a les llistes del Partit Popular per a les eleccions a l'Assemblea de Madrid de 2023 al número 20.

## Referències

* 1 2 País, El «Así son los nuevos integrantes de la Mesa del Congreso» (en castellà). El País [Madrid], 13-01-2016. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Patricia Reyes, proclamada candidata de Ciudadanos», 19-08-2016. [Consulta: 16 desembre 2024].
* ↑ «Ciudadanos». [Consulta: 15 desembre 2024].
* ↑ «La limpieza de Ayuso en las listas: ficha a Patricia Reyes, ex de Ciudadanos, y 'mata' a los casadistas que quedaban» (en castellà), 17-04-2023. [Consulta: 16 desembre 2024].
# Tossal de l'Àliga (Peracalç)

El Tossal de l'Àliga és una muntanya de 1.315 metres que es troba al municipi de Baix Pallars, a la comarca del Pallars Sobirà.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 16 juliol 2022].
# Cantó de Bourges-4

El cantó de Bourges-4 és un cantó francès del departament del Cher, situat al districte de Bourges. Compta amb part del municipi de Bourges.

## Municipis

* Bourges

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1979 | Yves Villard | RI, després UDF |
| 1979-1998 | Jean-François Deniau | UDF |
| 1998- | Irène Félix | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Uixebti

Uixebti (terme egipci que significa 'el que respon'), és un tipus d'estàtua funerària de petites dimensions de l'antic Egipte.
Al difunt, un cop és admès als camps de l'Ilau, se li concedeixen tots els beneficis; però ha de fer tasques agrícoles. Per a deslliurar-se d'aquesta feina, el mort és acompanyat d'uixebtis, servents que havia de reemplaçar el mort en les tasques en el més enllà, habitualment un per a cada dia de l'any.
El nombre d'uixebti dipositats a les tombes depèn segons l'època i importància del personatge. Alguns enterraments de l'Imperi nou tenien 365 uixebtis o més, un per cada dia de l'any. Se'n van trobar més de quatre-cents a la tomba del faraó Tutankamon, a la de Seti I més de set-cents, i a la de Taharqa més d'un miler.
A Catalunya, se'n conserva un exemplar a la col·lecció egípcia de la Biblioteca Museu Víctor Balaguer de Vilanova i la Geltrú. I al Museu de Montserrat.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.285. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 8 desembre 2014].
* ↑ Enciclopèdia, 2004, p. 15.413.
* ↑ Trullén, Josep Maria (dir). Biblioteca Museu Víctor Balaguer. Guia de les Col·leccions del Museu. Organisme Autònom BMVB, 2001, p.21. ISBN 84-931438-3-9.

## Bibliografia

* La Gran Enciclopèdia en Català. edicions 62, 2004. ISBN 84-297-5448-2.

## Enllaços externs

* Shabtys: origen, funcionalitat i evolució. Francisco J. Martín Valentín.
* Uixebtis egipcis
* Documentals sobre uixebtis.
# Ofimàtica

S'anomena ofimàtica l'equipament maquinari i programari usat per crear, col·leccionar, emmagatzemar, manipular i transmetre digitalment la informació necessària en una oficina per fer tasques i assolir objectius bàsics. Les activitats bàsiques d'un sistema ofimàtic comprenen l'emmagatzematge de dades en brut, la seva transferència electrònica i la gestió d'informació electrònica relativa al negoci. L'ofimàtica ajuda a optimitzar o automatitzar els procediments existents.
També s'anomena ofimàtica l'estudi dels mètodes utilitzats per a resoldre tasques de les oficines mitjançant l'ús d'ordinadors.
L'ofimàtica amb xarxa d'àrea local (LAN) permet els usuaris de transmetre dades, correu electrònic i fins i tot veu per la xarxa. Totes les funcions pròpies del treball en oficina, incloent dictats, mecanografia, arxiu, còpies, fax, tèlex, microfilmat i gestió de fitxers, operació dels telèfons i la centraleta, cauen en aquesta categoria. L'ofimàtica va ser un concepte molt popular en les dècades del 1970 i 1980, quan els ordinadors de sobretaula es van popularitzar.
No cal la xarxa per treballar amb un paquet ofimàtic.

## Història

L'ofimàtica o l'automatització de l'oficina moderna, comença amb la màquina d'escriure i amb la fotocopiadora, que van permetre mecanitzar tasques que abans eren manuals.
Més a prop en el temps, l'automatització de l'oficina també va començar a incloure el traspàs d'informació cap a mitjans electrònics.
Però la revolució de l'automatització va arribar de la mà dels ordinadors, especialment dels ordinadors personals a partir de 1980. Encara que hem de recordar que va ser en l'any de 1971 quan va començar la revolució en la qual es van començar a fer cada vegada més de costum les tecnologies, les quals van ajudar per avançar en la recerca d'una societat més completa, en l'ambient laboral.
L'ofimàtica bàsicament es va originar per a la gestió de dades (gràcies al poder de càlcul i processament dels ordinadors), després per a l'emmagatzematge d'informació (atès que la capacitat d'emmagatzematge creixia i es feia més barat) i finalment l'intercanvi de dades (gràcies a les facilitats de les xarxes, la connexió a internet, etc.).

## Vegeu també

* Apache OpenOffice
* Microsoft Office
* Google Docs

## Referències

* ↑ «Office Automation» (en anglès). Encyclopedia of Small Business. [Consulta: 13 juny 2007].
* ↑ Klein (1989), p. 60
* ↑ «Office automation» (en anglès). Computing Dictionary. [Consulta: 13 juny 2007].

## Bibliografia

* Klein, Artur. Atlas de Informática. Barcelona: Mistral, 1989. ISBN 8478600434.
# Pilar García Muñiz

Pilar García Muñiz (Madrid, Comunitat de Madrid, Espanya, 21 març de 1974) és una periodista espanyola. És llicenciada en Ciències de la Informació, branca Periodisme, per la Universitat Complutense de Madrid. Va començar a treballar en el món del periodisme el 1992, alhora que començava els seus estudis a la Facultat.

## Trajectòria professional

Va col·laborar en diferents mitjans de comunicació locals fins que el 1996 es va incorporar a Canal 7 TV, on va treballar com a redactora i presentadora de diversos programes d'entreteniment.
Posteriorment, el 1998 es va incorporar a Xarxa 2000, canal de Via Digital dedicat a les noves tecnologies. Allí va fer tasques de presentadora i redactora.
El seu primer contacte amb TVE va ser el 1999 quan es va incorporar a Canal 24 Hores on va treballar com a presentadora d'informatius. A l'octubre de 2003 va passar a formar part de la redacció dels SS.II. de TVE, en el grup de reporters i enviats especials.
El 16 de gener de 2004 va passar a presentar el Telediario al costat de José Ribagorda, posat en el qual va romandre fins a agost d'aquest mateix any.
A més a TVE ha presentat Informe Semanal durant dos anys, en la temporada estival, substituint Baltasar Magre i també programes especials amb motiu de les eleccions municipals i autonòmiques.
Des del 6 de juliol de 2005 va conduir l'espai informatiu diari España Directo, fins a la seva fi el 30 de juny del 2011 després de gairebé 1750 programes, es va acomiadar així: "Després de 6 anys els diria moltíssimes coses. hem compartit amb tots vosaltres l'actualitat però també centenars d'històries que ens han interessat, ens han sorprès, ens han divertit i, a més, ens han emocionat. Gràcies per acompanyar-nos. Sempre ens hem acomiadat amb la millor dels somriures, avui també i, a més, desitjant-los que siguin molt feliços ".
El 2009, 2010, 2011 i 2012 va presentar també els especials de Sanfermines a TVE, el Chupinazo i la tancada; tots els dies entre el 6 i el 14 de juliol en directe des de Pamplona.
Des del 12 de setembre de 2011 fins al 29 de juny de 2012 va estar al capdavant de la versió diària del programa + Gente al costat a José Ángel Leiras. Des de setembre de 2012 fins a juliol de 2013 es posa al capdavant del programa de tertúlia política El debate de La 1 en substitució de María Casado, compaginant-ho amb la conducció dels informatius diaris del Canal 24 horas, i substituïa Ana Blanco quan aquesta no estava al capdavant del Telediario 1. Des de l'agost del 2013 s'encarrega de presentar el Telediario 1 amb Sergio Sauca en els esports.

## Referències

* ↑ «[http: //www.elmundo.es/elmundo/2004/01/11/comunicacion/1073825902.html Helena Resano substitueix Letizia Ortiz al Telediario 2 de TVE]». el Món, 12-01-2004. [Consulta: 26 agost 2013].
* ↑ «[http: //cultura.elpais.com/cultura/2012/08/20/television/1345470890_536125.html Maria Casado substituirà Ana Pastor al capdavant de 'Los desayunos de TVE']». El País, 20-08-2012.
* ↑ «[http: // cultura.elpais.com/cultura/2013/07/18/television/1374155226_038624.html Torna l'equip de Urdaci]». el País, 18-07-2013.