OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# (1185) Nikko

(1185) Nikko és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides que orbita entre Mart i Júpiter amb un període orbital de 3,35 anys. El seu nom fa referència a la ciutat japonesa de Nikkō.
Va ser descobert el 17 de novembre de 1927 per Okurō Oikawa des de l'Observatori Astronòmic de Tòquio, Japó. Nikko forma part de la família asteroidal de Flora.

## Vegeu també

* Llista d'asteroides del (1101) al (1200)
* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 25 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ Afirmat a: JPL Small-Body Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1185.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 27 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «Present State of the Families of Asteroids» (en anglès). Proceedings of the Imperial Academy, 9, 1933, pàg. 482-485 [Consulta: 16 juny 2018].

## Enllaços externs

* «(1185) Nikko» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 16 juny 2018].
* «Diagrama orbital de (1185) Nikkoh» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 16 juny 2018].
# Sant Pere de Fígols de Tremp

Sant Pere de Fígols de Tremp (o de la Conca) és l'església parroquial romànica del poble de Fígols de Tremp, cap de l'antic terme municipal del mateix nom, integrat actualment en el de Tremp, de la comarca del Pallars Jussà. Es tracta d'una església de nau única, amb absis romànic semicircular a llevant. La porta amb arcada de mig punt és a migjorn on també i hi ha finestretes. El campanar és posterior, de torre vuitavada, amb quatre obertures. Els murs són de carreus reblats i la coberta està modificada, a dos vessants de teula àrab. Se'n tenen notícies des de l'any 999]. És una obra rústega i primitiva que es troba molt modificada.

## Descripció

L'església parroquial de Sant Pere està situada en el nucli de Fígols, concretament al centre de la població. El temple presenta una planta rectangular, una sola nau coberta per una volta de canó arrebossada i que és coetània de la decoració interior del temple. Presenta un absis semicircular en la seva part oriental, obert a través d'un arc presbiteral. Interiorment, conseqüència de diverses modificacions, es troba tota arrebossada i emblanquinada, presenta un entaulament motllurat a partir del qual comença la volta.
La façana sud s'alça com el frontis principal, presentant la porta d'accés, en arc de mig punt adovellat amb l'intradós arrebossat. En aquesta mateixa façana s'obren tres finestres, dues esqueixades i amb el perfil de mig punt, tot i que semblen modificades; la tercera de factura posterior. L'aparell és irregular i presenta una diferenciació de carreus, la qual cosa indica que l'església patí modificacions.
Presenta, també, un campanar en la seva part més occidental, de factura posterior i amb la torre vuitavada. La coberta és de teula àrab. L'edificació es troba adossada en el seu costat occidental a un edifici agrícola.

## Història

Les primeres notícies històriques al lloc de Fígols apareixen en relació als anys 1365-1370, però no així la seva parròquia. L'església de Sant Pere no apareix en la documentació fins a èpoques molt tardanes; al 1526 en una relació de parròquies de Tremp. Presenta moltes modificacions dutes a terme al llarg dels segles.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Església parroquial de Sant Pere de Fígols de la Conca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 desembre 2012].
# 247
## Esdeveniments

* Alexandria (Egipte): Sant Dionís és investit bisbe i patriarca de la ciutat, succeint a Heracles.

## Necrològiques

* Alexandria (Egipte): Heracles, patriarca de la ciutat.
# Ratpenat de Califòrnia

El ratpenat de Califòrnia (Myotis californicus) és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. Viu a Guatemala, Mèxic, els Estats Units i el Canadà. Té una gran varietat d'hàbitats naturals, incloent-hi zones desèrtiques semiàrides, herbassars àrids, boscos costaners humits i boscos montans. No hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ Arroyo-Cabrales, J.; Pérez, S. Myotis californicus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 11 octubre 2013.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Hanny Michaelis

Hanny Michaelis (Amsterdam, 9 de desembre de 1922 - 11 de juny de 2007) va ser una poetessa neerlandesa.
Va ser filla d'Alfred Michaelis i Gonda Sara Swaab, tots dos jueus, i nascuda en Amsterdam. Els seus pares van ser enviats al Camp d'extermini de Sobibor el 1943 i mai van tornar. Ella va viure en la clandestinitat des de 1942 a 1945. Després de la Segona Guerra Mundial, Michaelis va treballar per al departament d'Assumptes Artístics del municipi d'Amsterdam.
El 1948, va contreure matrimoni amb l'escriptor Gerard Reve; es van separar el 1959. Va ser guardonada amb el Premi Anna Bijns de 1996.
El seu treball té un to predominant de malenconia, solitud i desesperació, a pesar que la seva última col·lecció de poemes tenen un to més i moments d'humor. Michaelis va morir a Amsterdam a l'edat de 84.{

## Col·leccions de poesia

* Klein voorspel (1949)
* Aigua uit de rots (1957)
* Tegen de wind in (1962)
* Onvoorzien (1966); per la qual obra se li va atorgar el Premi Jan Campert
* De rots van Gibraltar (1970)
* Wegdraven naar een nieuw Utopia (1971)

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Michaelis, Hanny (1922-2007)» (en neerlandès). Online Dictionary of Dutch Women. [Consulta: 14 abril 2016].
* ↑ «Hanny Michaelis». Poetry International Róterdam. Arxivat de l'original el 2016-04-21. [Consulta: 14 abril 2016].
* 1 2 Wilson, Katharina. An Encyclopedia of Continental Women Writers, 1991, p. 833. ISBN 0824085477.
* 1 2 Meijer, Maaike. «Crushed. by. a. Malevolent. God: Hanny. Michaelis, 1922-2007». A: Jacqueline Bel; Vaessens, Thomas. Women's Writing from the Low Countries 1880-2010: An Anthology, p. 115–119.
* ↑ «Hanny Michaelis at the Poetry International festival 2003». Poetry International Róterdam. Arxivat de l'original el 2016-04-21. [Consulta: 14 abril 2016].
# Turó dels Dròpols

El Turó dels Dròpols és una muntanya de 251 metres que es troba al municipi de Massanes, a la comarca de la Selva.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Telefèric del Port de Barcelona

El Telefèric del Port de Barcelona és un transbordador aeri que uneix la zona de Miramar a la muntanya de Montjuïc amb la torre de Sant Sebastià, situada al moll Nou. Bona part del recorregut es realitza per sobre les aigües del port, sense grans pendents, i té el seu punt més alt a la torre de Jaume I, situada just a la meitat del recorregut.

## Història

El transbordador aeri fou una idea de 1926 de l'arquitecte Carles Buïgas, que amb motiu de l'Exposició Internacional de Barcelona de 1929 volia crear un sistema per connectar ràpidament els pavellons de Montjuïc amb la zona portuària de la ciutat. Tanmateix, no va ser possible aconseguir capital privat fins al 1928, i les obres no es van poder finalitzar a temps. Buigas va vendre la seva participació en el projecte a Josep R. Roda, que va canviar la ubicació de la torre intermèdia del moll l'Espanya al de Barcelona.
Finalment, el transbordador va ser inaugurat el 13 de setembre de 1931, i hi havia quatre cabines en funcionament, dues entre Miramar i la torre de Jaume I i altres dues entre aquesta i la torre de Sant Sebastià, de manera que calia fer transbordament a la meitat del trajecte. Durant la Guerra Civil Espanyola el servei es va cancel·lar, eliminant els cables d'acer que unien les torres i fent-les servir de punts estratègics de guaita. Fins i tot es va arribar a instal·lar una bateria de metralladores a la torre de Jaume I. Acabada la guerra es va proposar la demolició de les torres però al final no es va dur a terme.
El 1960 la torre de Sant Sebastià va reobrir com a restaurant. No fou fins a l'any 1963 que la línia es va reobrir però només amb dues cabines, que realitzen el recorregut complet, amb capacitat per a 15 persones cadascuna. El 1995 es va procedir a restaurar la instal·lació.
El telefèric del Port és bàsicament usat pels turistes que visiten Barcelona, ja que les vistes de la ciutat des de la línia són realment magnífiques. L'aeri és gestionat per la companyia privada Teleféricos de Barcelona SA.

## Referències

* 1 2 3 4 «El transbordador aeri». Revista Sàpiens, 137, 1-2014, pàg. 21.
* 1 2 3 «Torres de Jaume I i de Sant Sebastià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Cal Plataire

Cal Plataire és una obra amb elements modernistes i eclèctics de Guissona (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa modernista de tres plantes que destaca per la gran riquesa decorativa de la seva façana.
A la plata baixa, dues grans portades rectangulars amb els angles arrodonits i les portes de fusta molt treballades, una amb decoracions amb formes sinuoses i l'altra amb ferro forjat que tanca unes obertures de vidre. Les dues portades estan envoltades per una gran motllura on predominen les línies corbes i cadascuna presenta una inscripció a la llinda, " 1913 " a la porta esquerra i les inicials " JG" a la porta dreta. La resta de la façana de la planta baixa presenta unes incisions a la pedra que li dona moviment.
El primer pis, un balcó corregut de forja i dos portes balconeres envoltades per una motllura en forma de frontó, sustentat per columnes solomòniques amb capitells corintis.
Al segon pis apareixen dues portes balconeres iguals a les anteriors, amb dos balcons de forja individuals.
El parament de la primera i la segona planta segueix un esquema de petits carreus de pedra regulars que conformen un encoixinat molt subtil.
L'edifici es corona amb un frontó que trenca els vèrtex amb línies sinuoses i un òcul al centre.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Cal Plataire». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2018].
# Palau d'Eril

El Palau d'Eril és una obra amb elements gòtics i renaixentistes de Guissona (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

És un palauet senyorial renaixentista propietat de la família Erill. Edifici construït amb grans carreus de pedra seguint l'estil dels palaus florentints, tot i que presenta elements propis del gòtic tardà. Consta de tres plantes amb golfa.
A la planta baixa, una porxada amb quatre obertures d'arc de mig punt sustentades per grans pilars quadrangulars i una volta de creueria que cobreix els quatre trams de la porxada. La portada d'accés a l'edifici és d'arc escarser i no presenta elements destacables. A la primera planta quatre finestres rectangulars senzilles i una línia d'imposta que la divideix de la segona planta, imitació d'aquesta primera.
Dotze arquacions cegues amb arc de mig punt coronen l'edifici de punta a punta de la façana. Aquest edifici es troba molt restaurat, però encara conserva les seves característiques originals.

## Història

Aquest palau pertanyia a la família d'Erill, que eren súbdits dels comtes de Pallars. Al segle xvi els Erill es van convertir en un dels llinatges més importants de la noblesa catalana. Van esdevenir Senyors de Talteüll, de Gaver i de Sant Antolí.
El cognom Erill va desaparèixer a mitjans del segle xix i aquest palau va ser adquirit per una família guissonenca.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Palau d'Eril». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2018].
# Casa de Josep Antoni de Castellví

La Casa de Josep Antoni de Castellví és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici d'habitatges cantoner amb dues façanes, una dona a la Plaça Santiago Rusiñol i l'altra al carrer Civaderia. Consta de planta baixa, entreplanta, dos pisos i golfes. Fou remodelada al 1847 pel mestre d'obres José Rossell Rossell, qui adaptà l'edifici a les noves normatives. Anys després s'addicionaren les golfes. Ocupa una parcel·la molt regular que permet col·locar fins a tres obertures a cadascun dels alçats. Amb l'ornamentació i en la volada que es dona als balcons i finestres es busca establir una ordenació jeràrquica. Està construït mitjançant carreus a la part baixa, cantonades i a les obertures. A la resta s'ha emprat totxo arrebossat.
La qualitat del conjunt s'aprecia pel sistema de proporcions dels buits i l'equilibri entre les franges verticals i les horitzontals dels balcons.
Destaca la seva importància paisatgística en el context de la plaça Santiago Rusiñol.
L'edifici a més conserva en el seu interior el mur de tancament del porticat de la plaça de representació del Fòrum Provincial i una singular galeria amb coberta allindada pertanyent al mateix edifici.

## Galeria

* Detalla del porticat del Fòrum Provincial

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa de Josep Antoni de Castellví». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2018].
# Pla de la Seu (Tarragona)

El Pla de la Seu és una plaça de Tarragona, situada al davant de l'entrada de la Catedral de Tarragona, protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Plaça central i històrica de la ciutat de Tarragona on trobem els edificis d'època medieval més emblemàtics. Està presidida per la Catedral i trobem casals gòtics com l'antiga rectoria i la Casa Balcells. Molt a prop de la plaça, a l'últim tram del carrer Major hi havia també l'antic ajuntament, la casa de l'abat de Poblet.
Cal tenir en compte la preservació ambiental dels accessos a la plaça, tant des del carrer Major com des del carrer de les Coques.

## Història

La plaça pren rellevància a partir de la consagració de la catedral el 1331, moment en què es transforma degut a la construcció de nous edificis, com el porticat del carrer Merceria o l'ennobliment de les cases que es trobaven en ella, com és el cas de la Rectoria o de la casa del Cambrer.
La plaça patirà diverses transformacions al llarg del segles, com són la construcció de les cases amb porxos que s'obren a ella entorn als segles xvii o XVIII. Les escales del pla de la Seu són conegudes des d'època medieval com les "Grasses de la Seu". Hi ha
testimonis escrits de la seva existència des del segle xiv, quan es varen construir amb els carreus de pedra que formaven part del pla de Sant Fructuós. L'any 1798 es van construir dues fonts, una a cada lateral de l'arrencament de les mateixes.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Pla de la Seu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2018].
# Torre de Monnars

La Torre de Monnars o Ca Madró és una casa del nucli de Monnars (Tarragona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La casa té un portal adovellat i un balcó amb brancals de pedra i llinda gòtica. Al seu costat hi ha un rellotge de sol.
Té adossada una torre defensiva de planta rectangular atalussada (5 x 5 m i 12 m d'alçada). La fàbrica és de maçoneria amb carreus a les cantonades. Es conserva un matacà també de pedra. La teulada és un afegit posterior a la torre.
A l'interior hi ha pintures gòtiques, segurament del segle xiv, que donen idea de l'antiguitat de l'edifici. Tanmateix, va ser reformada cap a l'any 1600.

## Referències

* 1 2 3 «Torre de Monnars». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2018].
# La Rectoria (Gandesa)

La Rectoria és una obra de Gandesa (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció aixecada per "Regiones Devastadas" sobre construcció medieval com es pot comprovar als carreus de la seva base i la situació dins el nucli antic.
De tres plantes amb dues portes d'accés, cornises separant les plantes, finestres petites al primer pas i balcons i sobre l'eix d'una de les portes.
El pis superior, de galeria correguda, està interromput per un dels balcons. Ràfec esglaonat i coberta de teula. Balcó a l'angle de l'edifici amb mitja fornícula sobre trompa.

## Història

A una de les portes hi ha l'escut d'armes dels Garret, que prova l'anterior construcció, que fou almenys del 1499 (segle XV). En que Esteve Garret ocupà el càrrec del rector de Gandesa, després seria President de la Generalitat al 1515-12. ("Llinatges Tortosins": Manuel Beguer)

## Referències

* 1 2 3 4 «La Rectoria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 agost 2018].
# Casa la Bessona

La Casa la Bessona és una edificació de Prat de Comte (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge entre mitgeres, amb una estreta crugia, construït el segle xviii o XIV sobre estructures medievals. Està format per tres plantes i golfes.
La porta d'entrada, d'arc de mig punt adovellat, és la original. Als pisos superiors s'obren balcons i la golfa presenta una obertura planada petita.
Ràfec mínimament motllurat amb recollidor d'aigua de teula àrab, com a la seva coberta.
La façana estava arrebossada i emblanquinada, molt deteriorada, però actualment s'ha rehabilitat i es mostren els carreus i paredat de pedra.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa la Bessona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Casa la Bessona». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Cal Dalmasio

Cal Dalmasio és una obra d'Alcover (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici cantoner entre la plaça Cosme Vidal i el començament del carrer de la Crosteta. Consta de planta baixa, entresòl, dues alçades superiors i golfes. Al primer pis hi ha dos balcons, el central més gran que el del costat més proper al carrer de la Crosteta. Al seu costat esquerre hi ha una finestra. Per damunt d'aquest pis hi ha tres finestres de proporcions semblants.
La porta d'accés té un arc de mig punt amb dovelles grans, algunes d'elles en no gaire bon estat de conservació. Una finestra del primer pis i les del pis superior tenen un ampit que actua com una motllura, dibuixades com si fossin les d'una casa renaixentista. A l'altura del primer pis entre els dos balcons hi ha una inscripció quasi il·legible. També hi ha una altra petita inscripció al carrer de la Costeta que podria ser el nom del carrer pintat directament a la paret. La cantonada que limita amb el carrer de la Costeta es resol amb carreus de saldó vermell a mides desiguals.

## Referències

* 1 2 «Cal Dalmasio». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2018].
# Cal Toro

Cal Toro és una obra d'Almenar (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La façana de l'antiga construcció es correspon actualment amb dos habitatges. A la façana s'aprecia una planta baixa amb carreus regulars i una porta amb arc de mig punt adovellat actualment cegada. Les dues plantes de sobre són fetes de totxo prim, típic a l'Aragó, amb finestrons de mig punt de línia neoclàssica a les golfes.

## Història

De tota la casa la part més antiga que es conserva és la façana, datable dels segles XVI-XVIII. En canvi l'interior fou tot reformat al segle xix.

## Referències

* 1 2 «Cal Toro». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].
# Farmàcia Bausili

La Farmàcia Bausili és una obra modernista d'Igualada (Anoia) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de quatre altures situat al carrer del Born. Presenta una façana de tendència clàssica, amb un arrebossat amb línies verticals i horitzontals amb tendència a imitar els carreus. Destaca, sobretot, la planta baixa, on s'emplaça la Farmàcia Bausili. Aquesta presenta unes vidrieres emplomades d'estil modernista, decorades amb flors i formes geomètriques.

## Referències

* ↑ «Farmàcia Bausili». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].
# Can Puig Bufer

Can Puig Bufer és una masia d'Òdena (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya documentada des del segle xi.

## Descripció

Masia encimellada dalt d'un turó. Té un gran mur que tanca la façana principal. I un pati davanter. Mostra diversos cossos afegits a l'original. Aquest té la porta d'entrada d'arc de mig punt adovellat i a les finestres els brancals, així com l'ampit de carreus.
En el pati exterior hi ha una pallissa, d'uns 200 metres quadrats, que també forma part de la masia i que va ser afegida a posteriori.

## Història

Havia estat una masoveria de can Rumbà. Tal com es detalla en la memòria tècnica del Mapa del Patrimoni Cultural d'Òdena realitzat per la Diputació de Barcelona, la masia té l'origen en una torre de defensa que ha anat sent modificada posteriorment amb l'afegit de diversos cossos. La masia està documentat des del segle xi. En la porta que tanca el pati hi ha la data inscrita del 1676.

## Referències

* 1 2 3 «Can Puig Bufer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 octubre 2018].
* ↑ «Memòria tècnica del Mapa del Patrimoni Cultural d'Òdena». Diputació de Barcelona, 2013. [Consulta: abril 2020].
# Cooperativa (l'Hospitalet de Llobregat)

La Cooperativa és una obra noucentista de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta baixa i un pis. A la planta baixa s'obren quatre obertures d'arc rebaixat. En aquest nivell l'arrebossat del mur imita carreus i en el centre una motllura llisa horitzontal recorre la façana d'un costat a l'altre resseguint la part superior de les obertures. Al primer pis hi ha quatre portes que donen pas a un balcó corregut amb una gran volada. El balcó té la reixa de ferro i la base de pedra amb la part inferior motllurada. Coronant la façana hi ha un fris amb respiradors i decoració en esgrafiat i, per sobre, hi ha un frontó triangular. Dins el frontó es pot llegir "Sociedad Cooperativa El Respeto Mutuo", i els extrems estan decorats amb florons de terracota.

## Història

Al primer quart de segle XX L'Hospitalet va començar a detectar inquietuds culturals i recreatives que varen ser la causa de la fundació de nombroses agrupacions, casinets i ateneus, de més o menys importància. Aquest n'és un exemple, creada sota el nom de "El Respeto Mútuo", que encara conserva i que es pot llegir en el frontó clàssic. La planta baixa fa funció de magatzem i el primer pis fa de seu de les agrupacions esportives i el bar. Conserva el mobiliari del bar, la barra, els miralls d'origen i els mosaic original.

## Referències

* 1 2 «Cooperativa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2018].