OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Estibaliz Urresola Solaguren

Estibaliz Urresola Solaguren (Laudio, Àlaba, 4 de maig de 1984) és una directora, guionista i productora de cinema basca.

## Biografia

Estibaliz Urresola és llicenciada en Comunicació Audiovisual per la Universitat Pública del País Basc i ha treballat durant cinc anys en la indústria cinematogràfica i televisiva basca. També té un màster en Direcció de Cinema i un altre en Film Business (ESCAC). L'any 2019 va fundar la seva pròpia productora, Sirimiri Films.

## Filmografia

* 20.000 espècies d'abelles (llargmetratge)
* Cuerdas (2022)
* Somos polvo (2020)
* Casos gramaticales (2018)
* Nor Nori Nork (2018)
* Voces de papel (2016)
* Adri (2013)

## Premis

* Millor documental Txapela d'or en el festival Zinemaldia.cat de Barcelona per Voces de papel.
* El curtmetratge Somos polvo va ser premiat als festivals de cinema de Málaga, Zinebi i Cortada.
* El curtmetratge Cuerdas va guanyar el Rails d'Or a la Setmana de la Crítica de Canes (2022).
* Premi Forqué 2022 al millor curtmetratge per Cuerdas.

## Referències

* ↑ «Estibaliz Urresola Solaguren» (en castellà). [Consulta: 19 desembre 2022].
* ↑ SensaCine. «Estibaliz Urresola Solaguren» (en castellà). [Consulta: 19 desembre 2022].
* ↑ , <https://www.zineuskadi.eu/eu/elkarrisketak/TAG_urlTcon_es_VALUE/en-659/>
* ↑ , <https://www.noticiasdealava.eus/cultura/2022/05/24/directora-alavesa-estibaliz-urresola-estrena/1192010.html>
* ↑ SA, Baigorri Argitaletxea. «Estibaliz Urresola: «Filmo historias que me remueven»» (en castellà), 15-11-2021. [Consulta: 19 desembre 2022].
* ↑ «Nor Nori Nork» (en castellà). [Consulta: 19 desembre 2022].
* ↑ «Voces de papel» (en castellà). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Oiarzabal, Una entrevista de Araceli. «"En la industria del cine o articulas una red de sostén y de cooperación o no subsistes durante mucho tiempo"» (en castellà), 27-06-2021. [Consulta: 19 desembre 2022].
* ↑ «El cortometraje "Cuerdas" de Estibaliz Urresola gana el premio Rails d'Or en Cannes» (en castellà), 27-05-2022. [Consulta: 19 desembre 2022].
* ↑ «Urresola se alza con el Premio Forqué por el corto 'Cuerdas'» (en castellà), 17-12-2022. [Consulta: 19 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Urresola lleva a Cannes la lucha de un coro de mujeres contra una petrolera a YouTube
# Junco

Junco és un dels gèneres d'ocells, de la família dels passerèl·lids (Passerellidae).

## Taxonomia

El gènere Junco va ser introduït el 1831 pel naturalista alemany Johann Georg Wagler per a una sola espècie, el junco ullgroc i, per tant, ara és l'espècie tipus. El nom del gènere prové del llatí iuncus que significa "jonc".
Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.2, 2023), aquest gènere conté 5 espècies:
* Junco vulcani - junco dels volcans.
* Junco hyemalis - junco fosc.
* Junco insularis - junco de Guadalupe.
* Junco phaeonotus - junco ullgroc.
* Junco bairdi - junco de Baird.

## Referències

* ↑ Wagler, Johann Georg. Einige Mittheilungen über Thiere Mexicos. 1831. (en llatí i alemany). Jena: Isis von Oken - Expedition der Isis, 1831, p. 526.
* ↑ Cottrell, G. William; Greenway, James C.; Mayr, Ernst; Paynter, Raymond A.. Check-list of birds of the world (en anglès). v.13 (1970). Cambridge: Harvard University Press, 1970, p. 62.
* ↑ Jobling, James A. The Helm Dictionary of Scientific Bird Names: From Aalge to Zusii. 1. Aufl.. Londres: Christopher Helm, 2010, p. 212. ISBN 978-1-4081-2501-4.
* ↑ «Master Lists – IOC World Bird List v13.2» (en anglès americà). IOC. DOI: 10.14344/ioc.ml.13.1. [Consulta: 1r desembre 2023].
# Frontera entre Polònia i la República Txeca

La frontera entre Polònia i la República Txeca es la frontera internacional que s'estén d'oest a est i separa el sud-est de Polònia (Silèsia) de l'est de la República Txeca, ambdós membres de la Unió Europea, i signataris dels acords de Schengen.

## Traçat

Comença al nord-oest, a l'altura del paral·lel 51° nord, al trifini entre Polònia, la República Txeca i Alemanya, passa per les proximitats del Sněžka (República Txeca) i de les ciutats de Jawor i Swidnica (Polònia) i d'Ostrava (República Txeca). Al seu extrem est acaba al trifini entre Polònia, la República Txeca i Eslovàquia.

## Història

El 16 de març de 1939 el Tercer Reich, després de la independència d'Eslovàquia (de fet, era vassall del Tercer Reich), va crear el Protectorat de Bohèmia i Moràvia a partir dels territoris txecs ocupats de Bohèmia, Moràvia i Silèsia txeca, que no eren directament lligats a Alemanya com Sudetenland o a Polònia com Zaolzie. Era una unitat administrativa alemanya autònoma, la frontera de la qual coincidia amb un fragment de l'antiga frontera polonesa-txecoslovaca. Aquesta frontera va deixar d'existir el 28 de setembre de 1939, quan les tropes del Tercdr Reich i la URSS van ocupar el territori sencer de la Segona República Polonesa.
Durant la delimitació de la frontera el 1958, Polònia va cedir a Txecoslovàquia 1205,9 ha, mentre que Txecoslovàquia va cedir a Polònia 837,46 ha. Des de 1992 s'ha tractat l'anomenat "deute fronterer", pel qual la República Txeca hauria de transferir a Polònia 368,4 ha.
El 7 d'abril de 2011, la ràdio txeca va anunciar que el Ministeri de l'Interior de la República Txeca planeja transferir a Polònia 365 hectàrees de terreny, és a dir, una part de la regió de Liberec, situada sobre l'anomenada el promontori Frýdlant, entre Świeradów-Zdrój i Bogatynia. El 8 d'abril, el ministre polonès Jerzy Miller ha manifestat que la regulació planificada de la línia fronterera no està relacionada amb l'anomenat deute fronterer i els procediments administratius derivats de canvis en els llits dels rius.

## Referències

* ↑ «Polònia». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ Czeski dług na granicy Piotr Kościński, 8 d'abril de 2011
* ↑ Zmieni się granica Polski z Czechami. Dostaniemy kawałek ziemi a Wyborcza.pl, 8 d'abril de 2011
# 650 aC

L'any 650 aC va ser un any del calendari romà pre-julià. A l'Imperi Romà es coneixia com l'any 104 ab urbe condita. La denominació 650 aC per a aquest any s'ha utilitzat des de l'època medieval primerenca, quan l'era del calendari Anno Domini es va convertir en el mètode prevalent a Europa per nomenar els anys.

## Esdeveniments

* A Europa es produeix un canvi climàtic que afecta totes les cultures de l'edat del bronze amb un clima més fred i humit, i les tribus d'Escandinàvia migren cap al sud cap al continent europeu.
* La ciutat Cartago adquireix la independència de Tir.

## Necrològiques

* Mentuemhat, funcionari egipci de Tebas.
# Poussière d'ange

Poussière d'ange (en francès Pols d'àngel) és una pel·lícula francesa dirigida per Édouard Niermans, estrenada el 1987.

## Sinopsi

Des que la seva dona, Martine, el va deixar per un tal Igor, l'inspector Simon Blount està deprimit: es vesteix com un vagabund i recorre els bars fins al punt de ser "recollit" pels seus companys. Mentre els seus companys qüestionen els testimonis del robatori a la caixa d'estalvis, el comissari Florimont li confia un cas banal de robatori en un supermercat. Durant la seva investigació, coneix la Violetta, una perdedora que s'ocupa a la reserva de l'establiment.

## Repartiment

* Bernard Giraudeau : Simon Blount
* Fanny Bastien : Violetta
* Fanny Cottençon : Martine
* Jean-Pierre Sentier : Landry
* Michel Aumont : Florimont
* Gérard Blain : Broz
* Luc Lavandier : Gabriel Spielmacher
* Yveline Ailhaud : La mare
* Louis Audubert : el marit de Cindy
* James Bakech : el lladre de la caixa
* Pierre Belot : Le maître d'hôtel
* Patrick Bonnel : Malpêche
* Bertie Cortez : Roberto Canovas
* Valérie Deronzier: Una minyona
* Max Fournel: El pare
* François Giombini: secretari de Broz
* Jean-Pierre Hutinet: El gegant del supermercat
* André Julien: Strauss
* Daniel Laloux: El metge forense
* Jean-Marie Lemaire: Un inspector
* Henri Marteau: Igor Malevitch
* Marie Matheron: L'arxivera en formació
* Georges Montillier: Jean-Etienne
* Marie-Thérèse Orain: Sra. Menange
* Alexander Pandev: Cindy Ballouche
* Patrick Paroux: L'arxiver
* Pascal Pistacio: El petit lladre
* Juliette Rennes: Nina
* Serge Ridoux: El propietari del bar
* Luc Rosello: L'indicador
* Daniel Russo: Melcior
* Véronique Silver: Sra. Bouche
* Alain Stern: El conserge de l'hotel

## Premis

El 1986 va guanyar la Palmera d'Or a la millor pel·lícula i el Premi Pierre Kast al millor guió a la VIII edició de la Mostra de València.

## Referències

* ↑ Adrien Bostmambrun: Truands, brutes at autres „geules“ du cinéma français des années 80. Aléas, Lyon 2008, ISBN 978-2-84301-231-0, p. 127–129
* ↑ Gilles Laprévotte: Les années d’aujourd’hui (1980–2000). A: Claude Beylie (Hrsg.): Une histoire du cinéma français. Larousse, Paris 2005, ISBN 2-03-575300-7, p. 297
* ↑ Yves Alion:Poussière d’ange. A: La revue du cinéma, Nr. 427, Mai 1987, p. 28–29
* ↑ La película francesa 'Poussière d'ange' obtiene el primer premio del festival, El País, 18 d'octubre de 1987

## Enllaços externs

* PDF Article dans la revue 24 images, numéro 37, 1988, p. 55
* Tràiler de la pel·lícula a Dailymotion
# Hipposideros boeadii

Hipposideros boeadii és una espècie de ratpenat de la família dels hiposidèrids. És endèmic de Sulawesi (Indonèsia). Fou anomenat en honor del zoòleg indonesi D. R. S. «Pak» Boeadi.

## Descripció
### Dimensions

És un ratpenat de petites dimensions, amb una llargada del cap i de l'avantbraç d'entre 40,5 i 42,7 mm, la llargada de la cua d'entre 16 i 21 mm, la llargada del peu d'entre 6,9 i 8,7 mm, la llargada de les orelles d'entre 16,5 i 18 mm i un pes de fins a 8,5 g.

### Aspecte

El color general del cos és marró-rogenc. Les orelles són negrenques, amb la punta arrodonida i una lleugera concavitat a la vora posterior. L'antitragus té un plec a la vora superior. La fulla nasal es compon d'una porció anterior rodona, amb una petita cavitat a la part central al llarg de la vora anterior, mentre que la porció posterior té un marge superior arrodonit i tres septes verticals que la divideixen en quatre cel·les. Un sac frontal ben desenvolupat és present al front dels mascles, darrere del lòbul posterior. En canvi, unes petites protuberàncies, també al front per sobre dels ulls, són presents en ambdós sexes. Les membranes alars varien del marró fosc al negrós. La cua és llarga i s'estén lleugerament més enllà de l'ample uropatagi.

### Ecolocalització

Emet ultrasons de freqüència constant amb màxima energia a 118,3 kHz.

## Biologia
### Alimentació

S'alimenta d'insectes.

## Distribució i hàbitat

Aquesta espècie és coneguda només en una localitat del Parc Nacional de Rawa Aopa Watumohai, a la part sud-oriental de l'illa de Sulawesi.
Viu a les selves pluvials de plana.

## Estat de conservació

La Llista Vermella de la UICN, tenint en compte que aquesta espècie ha estat descoberta recentment i, per tant, encara hi ha poca informació sobre la seva distribució, el seu estat de conservació i les seves necessitats ecològiques, classifica H. boeadii com a espècie amb dades insuficients (DD).

## Referències

* 1 2 Chiozza, F. Hipposideros boeadii. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 25 juliol 2014.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 47–48. ISBN 978-0801893049.
* ↑ Bates et al., 2007

## Bibliografia

* Paul J.J.Bates, Stephen J.Rossiter, Augustinus Suyanto & Tigga Kingston «A new species of Hipposideros (Chiroptera:Hipposideridae) from Sulawesi» (en anglès). Acta Chiropterologica, 9, 1, 2007, pàg. 13-26.
# Riu Incomati

El riu Incomati (o riu Komati) és un riu de Sud-àfrica, Eswatini i Moçambic. Fa 480 km de llargada amb una conca de 50.000 km². Descarrega 111 m³/s (metres cúbics per segon). El nom Komati deriva de inkomati (en l'idioma swati significa "vaca", ja que, com que és un curs permanent, se'l compara amb una vaca que doni sempre llet.

## Geografia

El riu neix a l'oest de Carolina, a 1.800 metres d'altitud al districte de Mpumalanga. Flueix en direcció general al nord-est i arriba a l'oceà Índic a la badia Delagoa. Hi ha una gorja a la part superior del riu. El 2001 s'hi va fer el pantà de Maguga.

## Geologia

El riu Incomati travessa el Cinturó de pedra verda de Barberton, també conegut com les muntanyes Makhonjwa. Aquest cinturó es troba a la vora oriental del crató de Kaapvaal. És ben conegut per la seva mineralització d'or i per les seves Komatiites, un tipus inusual de roca volcànica ultramàfica que porta el nom del riu Komati.

## Referències

* ↑ Nakayama, Mikiyasu. International Waters in Southern Africa. United Nations University Press, 2003, p. 9. ISBN 9280810774. ; online at Google Books
* ↑ du Plessis, E.J.. Suid-Afrikaanse berg- en riviername. Tafelberg-uitgewers, Cape Town, 1973, p. 251. ISBN 0-624-00273X.
* ↑ "Komati River" Online Encyclopædia Britannica
* ↑ «C. Michael Hogan and Amy Gregory, Ecology of Komati Gorge, July 22, 2006». Arxivat de l'original el de maig 28, 2010. [Consulta: de setembre 8, 2010].

## Enllaços externs

* The Maguga Dam Project Arxivat 2012-02-08 a Wayback Machine.
# Resolució 1449 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1449 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 13 de desembre de 2002. Després de recordar les resolucions 955 (1994), 1165 (1998), 1329 (2000), 1411 (2002) i 1431 (2002), el Consell va enviar una llista de candidats per a jutges permanents en el Tribunal Penal Internacional per a Ruanda (TIRC) a l'Assemblea General de les Nacions Unides per a la seva consideració.
La llista dels candidats rebuts pel secretari general Kofi Annan va ser la següent:
* Mansoor Ahmad (Pakistan)
* Teimuraz Bakradze (Geòrgia)
* Kocou Arsène Capo-Chichi (Benín)
* Frederick Mwela Chomba (Zàmbia)
* Pavel Dolene (Eslovènia)
* Serguei Aleckseievich Egorov (Rússia)
* Robert Fremr (República Txeca)
* Asoka de Zoysa Gunawardana (Sri Lanka)
* Mehmet Güney (Turquia)
* Michel Mahouve (Camerun)
* Winston Churchill Matanzima Maqutu (Lesotho)
* Erik Møse (Noruega)
* Arlette Ramaroson (Madagascar)
* Jai Ram Reddy (Fiji)
* William Hussoin Sekule (Tanzània)
* Emile Francis Short (Ghana)
* Francis M. Ssekandi (Uganda)
* Cheick Traoré (Mali)
* Xenofon Ulianovschi (Moldova)
* Andrésia Vaz (Senegal)
* Inés Mónica Weinberg de Roca (Argentina)
* Mohammed Ibrahim Werfalli (Líbia)
* Lloyd George Williams (Saint Kitts i Nevis)

## Referències

* ↑ «Security Council forwards names of 23 judicial nominees for Rwanda tribunal to General Assembly». United Nations, 13-12-2002.
* ↑ United Nations. Yearbook of the United Nations 2002. United Nations Publications, 2004, p. 1286. ISBN 978-92-1-100904-0.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1401 a la 1500 (2002 - 2003)
* Genocidi de Ruanda

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Sant Martí de Ca n'Amat Gros

Sant Martí de Ca n'Amat Gros és un capella romànica adossada al mas Amat Gros del municipi de Bescanó (Gironès) i inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català. És una construcció del segle x, modificada en els segles xii i xiii. Posteriorment fou remodelada amb decoració interior, construcció d'una sagristia al costat nord de l'absis i la reforma de l'absis, que va ser sobrealçat i acabat, i la part alta de la qual va quedar més estreta que la base preromànica.
L'edificació està unida perpendicularment a la façana de Ca n'Amat Gros. Per la tècnica de la nau està datada dels segles XII-XIII, encara que l'estructura sembla correspondre a un edifici preromànic. La capçalera és quadrangular i ha estat molt modificada. És un petit edifici format per una nau coberta amb volta de canó i recolzada en arcs formers que reforcen els murs. Està capçada a llevant per un absis molt allargat, la coberta de la qual fou desmuntada en el moment de reformar la construcció. L'absis fou alçat i cobert amb una volta de rajol, actualment desapareguda, i situada en el mateix nivell que la volta de la nau. Està modificat també l'arc triomfal. La porta, amb un arc de dovelles de calcària, s'obre al sud. La tècnica constructiva de la porta és molt diferent de la resta, de còdols i de petits carreus units amb morter de calç i carreus de pedra sorrenca en els angles de l'absis.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Martí de Ca n'Amat Gros». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 novembre 2012].
# Mala fama

Mala fama (títol original en francès, Grosse Fatigue) és una pel·lícula de comèdia francesa de 1994 dirigida per Michel Blanc. Va participar en el Festival de Cinema de Canes de 1994. S'ha doblat al català.
A Rotten Tomatoes, la pel·lícula té un índex d'aprovació del 50%, basat en 6 crítiques, amb una nota mitjana de 6,8 sobre 10.

## Referències

* ↑ «Festival de Cannes: Grosse Fatigue». festival-cannes.com. Arxivat de l'original el 22 August 2011. [Consulta: 26 agost 2009].
* ↑ «Mala fama». ésAdir. [Consulta: 9 novembre 2024].
* ↑ «Dead Tired (Grosse Fatigue) (1995)». Rotten Tomatoes.
# Marianne Peronard

Marianne Peronard Thierry (Valparaíso, 13 de desembre de 1932-Viña del Mar, 15 d'abril de 2016) va ser una acadèmica xilena d'ascendència danesa especialitzada en lingüística i filologia.
Va néixer a Valparaíso, filla del danès Kay Peronard i Anita Thierry, tots dos acadèmics de la Pontifícia Universitat Catòlica de Valparaíso (PUCV). Va estudiar en el Col·legi Alemany i en el Liceu 2 de Niñas de la seva ciutat natal, i després va ingressar a pedagogia en anglès en la Universitat de Xile, des d'on es va llicenciar el 1956. El 1979 va realitzar un doctorat en filosofia amb esment en filologia romana de la Universitat de Xile.
El 1959 va començar a treballar com a professora de morfosintaxi de l'anglès a la Universitat Catòlica de Valparaíso. Juntament amb el professor Luis Gómez Macker, va desenvolupar importants estudis en els camps de la psicolingüística i la sociolingüística. També va estudiar la realitat bilingüe de l'Illa de Pasqua, i va crear el Doctorat en Lingüística de la PUCV. En aquesta universitat també es va exercir com a membre del Consell Superior, vice-degana de la Facultat de Filosofia i Educació, directora de l'Institut de Literatura i Ciències del Llenguatge, i directora fundadora de la carrera de periodisme.
Va ser membre de nombre de l'Acadèmia Xilena de la Llengua i membre corresponent de la Reial Acadèmia Espanyola. En 2002 va ser guardonada amb l'Orde al Mèrit Docent i Cultural Gabriela Mistral, en qualitat de Gran Comendador.
Va contreure matrimoni amb l'enginyer químic Hugo Tampier Bittner, amb qui va tenir sis fills.

## Obres

* Mente, lenguaje y cultura (1978).
* Comprensión de textos escritos: de la teoría a la sala de clases (1997); en coautoria amb Luis Gómez Macker, Giovanni Parodi Sweis i Paulina Núñez Lagos.
* El lenguaje humano. Léxico fundamental para la iniciación lingüística (2005); en coautoria amb Luis Gómez Macker.
* Saber leer (2010); en coautoria amb Romualdo Ibáñez i Giovanni Parodi

## Referències

* 1 2 3 4 «academica-marianne-peronard-recibe-doctorado-honoris-causa». universia.cl, 08-06-2007. Arxivat de l'original el 2016-04-26. [Consulta: 18 abril 2016].
* ↑ «Mor l'acadèmica Marianne Peronard, Doctora Honoris causa de la PUCV». pucv.cl, 15-04-2016. Arxivat de l'original el 2016-04-23.
* 1 2 3 Muga, Alfonso. «Laudatio a la professora Marianne Peronard Thierry amb motiu de la seva investidura com a Doctor Scientiae et Honoris causa per la Pontifícia Universitat Catòlica de Valparaíso», 2007.
* ↑ CONICYT. «PERONARD THIERRY, MARIANNE». Arxivat de l'original el 2009-05-19. [Consulta: 18 abril 2016].
* ↑ Institut de Xile. «Nòmina de membres». Arxivat de l'original el 2013-02-27.
# Pont de Besalú

El pont de Besalú és un pont romànic d'entrada d'accés fortificada a Besalú que travessa el riu Fluvià. És protegit com a bé cultural d'interès nacional. Formava part de l'antic camí medieval que comunicava Girona amb Sant Esteve d'en Bas, passant per Banyoles, Besalú, Castellfollit de la Roca i Olot.

## Descripció

Es tracta d'un pont de forma angular de vuit arcs (el primer queda inclòs dins del sector corresponent al recinte emmurallat) desiguals, sobre pilars, molts d'ells fonamentats a la roca viva, amb tallamars. Al final del primer tram, entre el quart i el cinquè arc, hi ha un eixamplament de la calçada, la «creu grossa», i més endavant, entre el sisè i el setè, n'hi ha un altre, anomenat la «creu petita». El sector més antic del pont (que hom data del segle xi o XII) sembla que és el més proper a la vila de Besalú: s'hi poden observar filades irregulars de petits carreus, similars als que apareixien a les construccions més antigues de la vila. El portal d'accés, fortificat, està sobreposat al primer pilar del pont. Damunt del cinquè pilar, s'alça la torre fortificada, de planta hexagonal amb dos arcs de mig punt sobreposats, per la banda de llevant, i amb un arc apuntat i espitlleres al cim, per la banda de ponent.
En un dels carreus del pilar central del segon tram, hi ha una pedra heràldica amb la data 1680, cosa que fa pensar en una restauració de gran envergadura o en una reconstrucció quasi total del pont. El mateix any hi ha notícies de reparacions al molí fariner i al molí draper, malmesos per les inundacions. Potser el pont també en va quedar afectat i va necessitar una bona restauració.

## Història

El pont de Besalú, sobre el riu Fluvià, és el resultat de diverses reconstruccions, reformes, afegits i restauracions, fetes al llarg dels segles. La primera notícia que se'n té és del 1075, en què s'esmenta un pont a Besalú. L'any 1284 es torna a fer referència al pont, en vendre un hort bastant gran. Pot ser que el traçat inicial fos un altre (aigües amunt hi ha restes d'un pilar amb carreus a la base similars als del pont). Diversos aiguats (1315, 1321, 1433, 1421, 1669, 1771 i 1790) afectaren el pont de manera que calgué reparar-lo sovint. L'any 1880 s'enderrocà la torre del centre i el portal d'accés des del poble per facilitar el pas de maquinària necessària per a la indústria local. L'any 1939 se'n volaren dos arcs.

## Referències

* 1 2 Danés i Torras, Josep. El pont de Besalú sobre el Fluvià. Barcelona: Tipografia l'Avenç: Massó, Casas & Ca., 1917, p. 3. OCLC 804082011.
* 1 2 3 «Pont medieval». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 gener 2013].
# Leo Losert

Leo Losert (Ried im Innkreis, 31 d'octubre de 1902 - valor desconegut, 22 d'octubre de 1982) fou un remer austríac que va competir durant la dècada de 1920.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on disputà la prova del doble scull del programa de rem. Formant parella amb Viktor Flessl guanyà la medalla de bronze.

## Referències

* ↑ «Leo Losert Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2012. [Consulta: 3 agost 2018].