OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Masdevall

Casa Masdevall és un habitatge del municipi de Figueres (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat al costat de la Plaça de l'Ajuntament, en ple centre històric. És un edifici cantoner amb planta baixa i tres pisos. La planta baixa dedicada a local comercial a totes dues façanes. Presenta balconada correguda a la cantonada del primer pis formada per carreus. Al primer pis obertures rectangular i balcó amb finestral gòtic d'arc conopial. Sobre aquest guardapols amb ornamentació floral sobre mènsules antropomòrfica. Al segon pis i tercer obertures rectangulars emmarcades per motllures
i amb llinda ornamental amb motius vegetals.

## Història

Forma part de la casa Masdevall. Aquest finestral de procedència desconeguda ja estava ubicat en aquesta mateixa casa -utilitzant-lo només com a finestra-, abans d'ésser cremades per les forces del comandant Líster, durant la Guerra Civil -als volts de 1939-. La casa va ésser reconstruïda el 1941 per l'arquitecte Pelayo Martínez amb col·laboració de Ramon Reig. En anar a col·locar la finestra trobaren la resta de pedres i varen refer el finestral.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Masdevall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Riu Ottawa

El riu Ottawa (en anglès Ottawa River) o riu dels Outaouais (en francès Rivière des Outaouais) és un riu de l'Amèrica del Nord que, durant la major part del seu recorregut, marca la frontera entre les províncies canadenques del Quebec i Ontario. Amb els seus 1.271 kms és el riu més llarg del Quebec, amb una conca hidrogràfica de de més de 146.300 km², és el principal afluent del riu Sant Llorenç.
Neix al llac Capimitchigama, a les muntanyes Laurencianes del centre del Quebec, i es dirigeix cap a l'oest fins al llac Témiscamingue o Timiskaming, a la frontera amb Ontario. Va seguint la frontera provincial en direcció sud-est fins a Ottawa i Gatineau, on es precipita per les cascades Chaudière, i més endavant rep el riu Gatineau, el seu afluent principal. Desguassa al sud-oest de l'illa de Mont-real, a la confluència del llac Deux Montagnes amb el riu Sant Llorenç.
Els seus afluents principals són el Gatineau (386 km), la Rivière du Lièvre (330 km), el Madawaska (230 km) i el Coulonge (217 km).
Aquest riu i diversos dels seus afluents són reconeguts com a destinacions de piragüisme, ràfting i caiac. El riu Ottawa és una important reserva de biodiversitat i acull més de 300 espècies d'ocells a més de servir com a ruta de migració essencial per a diverses altres espècies del continent.

## Referències

* ↑ Nadeau, Jean-François. «La rivière des Outaouais désignée comme lieu historique» (en francès). LeDevoir, 22-08-2017. [Consulta: 7 gener 2023].
* ↑ «Un homme de Gatineau parcourt plus de 1000 km en « paddleboard »» (en francès). Radio-Canada.ca, 19-08-2017. [Consulta: 7 gener 2023].
* 1 2 «La rivière des Outaouais reconnue pour son importance culturelle et patrimoniale.» (en francès). Organisme de bassin versant du Témiscamingue. [Consulta: 7 gener 2023].
* ↑ «La rivière des Outaouais, près de 10 000 ans d’histoire» (en francès). [Consulta: 7 gener 2023].
* ↑ Canadienne, La Presse. «Patrimoine: la rivière des Outaouais est désignée comme lieu historique» (en francès), 21-08-2017. [Consulta: 7 gener 2023].
* ↑ «Rivière des Outaouais». l'Encyclopédie Canadienne. [Consulta: 7 gener 2023].
# Sant Gil del Mas d'Eroles

Sant Gil del Mas d'Eroles és una església del municipi d'Oliana inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església d'una sola nau sobrealçada amb un porxo als peus, a la zona de ponent. El parament del mur està fet a base de pedres irregulars sense desbastar.
Tot l'edifici està cobert a dues aigües amb teula àrab. La nau està coberta per volta de canó reforçada per arcs torals sota la volta. L'absis és ultrasemicircular i de dos nivells, avui convertit en sagristia; al centre hi ha una finestra de doble esqueixada. Tant aquest com el sector nord de l'edifici han estat molt alterats.Al mur sud hi ha una finestra de doble esqueixada.
La porta és a la façana de ponent, on s'afegí un porxo amb posterioritat a la primera etapa constructiva. Sobre de l'entrada hi ha un petit campanar d'espadanya.

## Història

El topònim d'Eroles vinculat al mas és comú en diversos termes del comtat d'Urgell. El mas d'Eroles d'Oliana és citat en el cens de l'any 1860; per contra no apareix en el cens parroquial de 1854. La capella fou tradicionalment sufragània de Sant Andreu d'Oliana.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Gil del Mas d'Eroles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 gener 2014].
# Sant Esteve de la Guàrdia d'Ares

Sant Esteve de la Guàrdia d'Ares és una església del municipi de les Valls d'Aguilar protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici religiós d'una nau amb absis rodó. Nau coberta amb volta de canó, un arc toral, arc preabsidial apuntat. Construcció transformada per afegiments. Dues finestres de doble esqueixada a l'absis.

## Referències

* ↑ «Sant Esteve de la Guàrdia d'Ares». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 gener 2014].

## Enllaços externs

* «Sant Esteve de la Guàrdia d'Ares». Via Romànica. Consell Comarcal de l'Alt Urgell. Arxivat de l'original el 2014-02-22. [Consulta: 12 gener 2014].
# Forn de terrisser de la Font dels Arbres

Forn de terrisser de la Font dels Arbres és un forn del municipi del Port de la Selva inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat a ponent del nucli urbà de la població del Port de la Selva, dins el quilòmetre 7 de la carretera GIP-6041, al costat de la via i de la font dels Arbres, i a escassa distància del mas de la Pallera.
Forn situat en el mateix marge on hi ha la font, el qual està reforçat per un mur de pedra de diverses mides, disposades en filades regulars. El forn es troba soterrat i presenta una planta més o menys rectangular formada per dues galeries cobertes amb voltes apuntades excavades al terreny. La façana, orientada a tramuntana, presenta un arc rebaixat bastit amb lloses de pissarra disposades a sardinell, a la part baixa del qual hi ha les dues entrades a les galeries del forn. Aquestes obertures són rectangulars amb la part de la llinda més ampla que la resta de l'obertura. Centrada damunt l'arc hi ha una fornícula pentagonal molt aprofundida, feta amb lloses llargues i primes.
La construcció és bastida en rebles sense treballar o desbastar lligats amb morter i amb l'argila cuita procedent de l'activitat del forn.

## Història

El Forn de Terrisser de la Font dels Arbres o de la bassa és datat als segles XVI-XVIII. Alguns autors han identificat aquest forn amb el que servia per fer els rajols necessaris per a les refeccions dels edificis del monestir de Sant Pere de Rodes.

## Referències

* 1 2 3 4 «Forn de terrisser de la Font dels Arbres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 gener 2014].
# Antoine Baumé

Antoine Baumé (Senlis, 1728 – París, 1804) fou un químic i farmacèutic francès que s'establí l'any 1752 a París on entrà a formar part de l'Académie des Sciences. Fou professor de química de l'Escola de Farmàcia i fabricant de productes químics.
És autor de nombroses memòries i articles sobre tintura de teixits, dauradura de peces de rellotgeria, conservació del blat, extinció d'incendis, etc. Amb col·laboració amb Pierre Joseph Macquer (1718-1784) realitzà nombrosos experiments sobre la fabricació de la porcellana. Construí un areòmetre, l'areòmetre Baumé, molt usat en la mesura de les concentracions de certes solucions (xarops, àcids) en el qual s'aplica l'anomenada escala Baumé, vigent actualment dins l'àmbit industrial.
També va engegar amb el matemàtic i militar Patrice d'Arcy un programa d'estudi sobre la força explosiva de la pólvora.
Fou partidari de la teoria del flogist de Georg Ernst Stahl (1660-1734) i s'oposà a la revolució química d'Antoine Laurent Lavoisier (1743-1794). Publicà Dissertation sur l'éther (1757), Traité de Pharmacie théorique et pratique (1762) i el 1773 Chimie expérimentale et raisonné, que tingué una gran difusió.

## Referències

* ↑ Mauskopf, 2005, p. 309.
* ↑ «Antoine Baumé». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Mauskopf, Seymour H. «Chemistry in the Arsenal: State Regulation and Scientific Methodology of Gunpowder in the Eighteenth Century France and England». A: Brett D. Steele, Tamera Dorland (eds.). The Heirs of Archimedes: Science and the Art of War Through the Age of Enlightenment (en anglès). The MIT Press, 2005, p. 293-332. ISBN 0-262-19516-X.
# Colom de les Comores

El colom de les Comores (Columba pollenii) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita els boscos de les illes Comores.
# Colom de Hodgson

El colom de Hodgson (Columba hodgsonii) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita els boscos de les muntanyes d'Àsia meridional, al nord i est de l'Índia, el Nepal, est del Tibet, centre i sud-oest de la Xina i Myanmar.
# Santa Maria de la Roqueta

Santa Maria de la Roqueta és una església romànica del municipi de Sant Martí de Tous (Anoia) protegida com a bé cultural d'interès local.
Es troba en un planell elevat i prop de les ruïnes del castell. La construcció és d'una nau gairebé quadrada i molt petita en relació a l'absis, coberta amb volta gòtica. L'absis principal exteriorment és poligonal, de nou cares i semicircular a l'interior. Aquest absis presenta un fris sostingut per mènsules llises i tres finestres de doble esqueixada. Comunica amb la nau per un arc presbiteral amb dobles columnes adossades amb capitells. Al costat de tramuntana s'obre una petita absidiola. A la façana de migdia hi ha una porta d'època més moderna i a sobre una pedra amb l'escut dels Cervelló. Conserva algunes pedres esculturades.
A final del segle xii, els Cervelló la feren aixecar, fora del castell, com a parròquia dels seus vassalls. Està molt arruïnada des del segle xix i no conserva el campanar.

## Referències

* ↑ Romànic Obert. «Santa Maria de la Roqueta». Romànic Obert. Arxivat de l'original el 21 de febrer 2014. [Consulta: 4 febrer 2014].
* ↑ «Església de Santa Maria de la Roqueta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].
# Colom del Japó

El colom del Japó (Columba janthina) és un colom, per tant un ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita els boscos de les illes Ryukyu i Ogasawara.
# Colom ullnú

El colom ullnú (Patagioenas corensis) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita matolls, manglars i terres de conreu de les terres baixes a la llarga de la costa de nord-est de Colòmbia, Veneçuela i illes properes.
# Colom de Xile

El colom de Xile (Patagioenas araucana) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita boscos de la zona meridional d'Amèrica del Sud, al centre de Xile i sud de l'Argentina.
# Sant Joan de Mataplana

Sant Joan de Mataplana és una església romànica del municipi de Gombrèn (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Es troba a la vall de l'Espluga, isolada, davant de les restes del Castell de Mataplana, del qual n'era era la capella. És un edifici d'una sola nau trapezoïdal coberta amb volta de canó i absis semicircular ultrapassat amb volta de quart d'esfera, orientat a llevant. La porta oberta a la façana de ponent és amb arc de mig punt i a damunt hi ha un campanaret d'espadanya. Els murs són de carreus vistos, ben treballats a l'exterior, i l'interior ha estat repicat però resten visibles petits elements de decoració mural pintats al fresc. L'església data del 1175 i ha estat objecte de diverses restauracions, els anys 1618, 1859 i 1969.

## Referències

* 1 2 Romànic Obert. «Sant Joan de Mataplana». Romànic Obert. Arxivat de l'original el 21 de febrer 2014. [Consulta: 9 febrer 2014].
* ↑ «Sant Joan de Mataplana». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Santa Maria de les Llosses

Santa Maria de les Llosses és una església romànica que es troba al mig de la vall de les Llosses (Ripollès), dalt d'un petit serrat, fent de parròquia a un grup disseminat de cases.
Edifici d'una sola nau coberta amb volta de canó apuntada i capçada a llevant per un absis semicircular amb tres finestres de doble esqueixada i decorat amb arcuacions llombardes a l'exterior. A l'interior de la nau s'aprecia la modificació dels murs per instal·lar-hi tres capelles que ocupen part del gruix del parament. També són d'època posterior la sagristia adossada a tramuntana, que tapa una part de l'absis, i el cos de la rectoria al costat de ponent. L'accés per una senzilla portalada d'arc de mig punt es troba al mur de migjorn, on també s'alça el campanar de torre amb finestres geminades i coberta a quatre vessants.

## Referències

* 1 2 Romànic Obert. «Santa Maria de les Llosses». Romànic Obert. [Consulta: 11 febrer 2014].
# Esteles funeràries del cementiri de Savallà del Comtat

Les esteles funeràries del cementiri de Savallà del Comtat són unes pedres gravades assenyalant uns enterraments que estan incloses en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Les 14 esteles que es conserven a l'agregat de Segura, a la Conca de Barberà, són de tipus discoïdals gravades amb diferents motius d'iconografia cristiana com creus, motius geomètrics i escuts. Les esteles discoïdals eren utilitzades durant l'edat mitjana com a senyalitzadors d'enterraments. Aquest tipus d'esteles són freqüents a partir del segle xiii.
Originàriament, les esteles les eren mig clavades al sòl, allà on s'havia d'enterrar el difunt. Actualment estan situades al perímetre del cementiri de Savallà del Comtat, amb una funció decorativa. Amb un peu d'entre 0,5 i 1m acaben en forma circular al mig de la qual hi ha esculpides diferents imatges d'iconografia cristiana.
L'ús de les esteles funeràries discoïdals s'inicia a la Prehistòria, amb grans esteles en les zones càntabres i es pot datar amb seguretat a Catalunya a partir dels segles XII-XIII. Van ser emprades fins èpoques modernes; les noves modes i costums en el món funerari, com un nínxol o la creu per assenyalar enterraments, juntament amb el trasllat dels cementiris fora del nucli urbà per raons higièniques contribuïren a l'abandó del seu ús. És aquest el moment en què aquestes peces pateixen variades sorts: decoració cementiris (Savallà del Comtat), com a totxana de recobriment del mur (Forès), creu de terme (Conesa). Actualment en la comarca de la Conca hi ha unes 131 esteles aproximadament.

## Referències

* 1 2 «Esteles funeràries del cementiri de Savallà del Comtat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Bibliografia

* Menchon i Bes, Joan-Josep, Arqueologia funerària medieval a la Conca de Barberà. Estat actual, Montblanc, 1996, Consell Comarcal de la Conca de Barberà, p. 116-118.
# Tórtora rogenca

La tórtora rogenca (Streptopelia orientalis) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita boscos i sabanes de l'Àsia central i Meridional, des del Kazakhstan, Mongòlia, sud de Sibèria, Sakhalín i Japó, cap al sud, a través de la Xina i Tibet, fins al nord de l'Afganistan i del Pakistan, l'Índia, Bangladesh, Myanmar, Taiwan, Hainan i nord d'Indoxina. Les poblacions septentrionals migren cap al sud per passar l'hivern.

## Referències

* ↑ Tórtora rogenca gris a CERCATERM Rev. 09/04/2012
# Tórtora rosa i grisa

La tórtora rosa i grisa o tórtora de collar (Streptopelia roseogrisea) és un au de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita estepes i sabanes de l'àrea del Sahel africà, des del Senegal i Mauritània cap a l'est fins al sud-est d'Egipte, Etiòpia, Eritrea, Djibouti, nord de Somàlia i sud-oest de la Península Aràbiga.
La tórtora domèstica (Streptopelia roseogrisea "risoria") va ser probablement de les primeres aus doméstiques exclusivament ornamentals, molt abans que els populars canaris i periquitos. Existeix una extensa gamma de mutacions tant de color com de ploma i és, sens dubte, l'espècie més adequada per iniciar-se a la ornitocultura donada per la seva marcada docilitat de caràcter hereditari.
El seu ús com a mascota la ha ajudat a colonitzar diferents indrets per tot el món, com ara els Països Catalans on està en expansió, sobretot a Mallorca i el País Valencià.Per aquest motiu ha estat inclosa com a espècie exòtica invasora, malgrat tenir un potencial molt feble. Aquesta categoria prohibeix el seu manteniment, compra, venda, cria, transport o regal.

## Referències

* ↑ Tórtora rosa i grisa a CERCATERM Rev. 09/04/2012
* ↑ Tórtora domèstica al SIOC Rev. 09/04/2012
* ↑ Tórtora de collar a la fitxa de la SEO Arxivat 2011-11-16 a Wayback Machine. Rev. 09/04/2012
# Tórtora vinosa

La tórtora vinosa (Streptopelia vinacea) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita estepes, sabanes àrides i terres de conreu d'Àfrica Subsahariana des del sud de Mauritània, Senegal i Guinea, cap a l'est fins a Eritrea, Etiòpia i nord d'Uganda.
# Sant Climent de Vilaller

Sant Climent de Vilaller és una església barroca de Vilaller (Alta Ribagorça) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Església de tres naus amb gran campanar octogonal afegit.
Sagristia i capella del Santíssim a l'encapçalament de les naus de l'epístola i de l'evangeli, separades per pilars de la nau principal.
El cor s'il·lumina per un rosetó amb curiosa fusteria.
La coberta és de teula àrab en dues vessants.
Destaquen els murs de carreus de pedra de la zona, encercolats per pedres rogenques d'origen volcànic.
Al presbiteri i lateral es troben afegits habitatges i una font.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Sant Climent de Vilaller». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 desembre 2018].
# Capitulació

Capitulació o rendició condicional és el pacte amb què una plaça assetjada o una força armada accepta rendir-se voluntàriament a una força enemiga en una batalla. Rep el nom de capitulació perquè el pacte de rendició queda escrit en capítols, raó per la qual també se l'anomena rendició condicional, doncs la força que es rendeix ho fa només si s'accepten una sèrie de condicions; altrament, si les condicions no fossin acceptades, no es produeix la rendició voluntària i la batalla continua.

## Avantatges mutus d'una rendició condicionada

Enmig d'un conflicte armat, i quan és evident per a ambdós bàndols que la victòria serà per a un dels contendents, la capitulació aporta avantatges per tant per a vencedors com per a vençuts; les forces que estan a punt de ser vencedores obtenen la victòria abans que no ho aconseguirien si la batalla hagués de continuar fins al final, estalviant-se la mort -innecessària- dels seus soldats per a aconseguir una victòria que ja és evident que aconseguiran, més tard o més d'hora; aconseguint la victòria de manera negociada, l'objectiu de la batalla, podran continuar dedicant els seus recursos i homes a la següent batalla en millors condicions que no ho farien si haguessin de prosseguir lluitant i patint baixes fins al final. Les forces que estan a punt de ser derrotades no poden evitar de cap manera la inevitable derrota, però mitjançant la capitulació s'estalvien la mort dels soldats que d'aquesta manera esdevindran presoners de guerra i, per tant, seran susceptibles d'entrar en un intercanvi de presoners en el futur, de manera que el seu exèrcit, malgrat haver perdut aquesta batalla, podrà reposar molt més ràpidament les seves tropes amb aquests homes, ja veterans de guerra, que no pas si haguessin mort lluitant en una batalla que de totes maneres ja estava perduda i havent de recórrer a noves lleves de soldats novells i inexperts per a prosseguir la guerra.
Així mateix i en funció de l'estat en què es trobi una batalla o un setge, les tropes que estan a punt de ser derrotades poden aconseguir d'altres avantatges; així per exemple les capitulacions amb honors d'una plaça militar suposen que una guarnició que defensa una fortalesa l'abandona voluntàriament però els seus homes queden lliures per a continuar combatent, de manera que només es tracti d'un intercanvi en la possessió de la fortalesa sense que hi hagi presoners. Les capitulacions amb honors inclouen la sortida triomfal de la fortalesa de les tropes derrotades, que desfilen davant les tropes vencedores amb les banderes desplegades i les armes carregades; tals situacions només són viables quan es confia en la paraula d'honor dels comandants respectius.

## Referències

* ↑ The Universal Magazine (en anglès). vol.92. Pub. for J. Hinton, 1793, p. 260.

## Vegeu també

* Setge
* Presoners de guerra
* Rendició incondicional
# Cal Ferrer de Dalt (Sant Pere de Vilamajor)

Cal Ferrer de Dalt és una masia de Sant Pere de Vilamajor (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici del recinte de la Força de planta baixa i pis i cobert a una vessant amb teula àrab. És destacable l'arc adovellat de mig punt, avui retallat, finestres de pedra i carreus vermellosos a les cantonades. Una de les seves parets estructurals de 70 cm de gruix és part de la muralla del castell.

## Referències

* ↑ «Cal Ferrer de Dalt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 octubre 2017].