OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Torre d'en Vallès

La Torre d'en Vallès és un edifici de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La torre d'en Vallès es troba en estat ruïnós. És una torre de planta semicircular, de volum lleugerament troncocònic que descansa sobre una base cilíndrica de diàmetre més gran.
Els murs de càrrega són de petits carreus de pedra irregulars. Es poden veure dues filades d'espitlleres.
En motiu de la celebració del Camp de Treball Internacional del Turó del Sèu-Ortoll l'any 2017, aquesta construcció va ser lleugerament restaurada i alliberada de la vegetació salvatge i residus humans que la cobrien.

## Referències

* 1 2 «Torre d'en Vallès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
* ↑ Ricard. «Catalunya Medieval - Castells, Torres, Fortificacions i altres construccions». [Consulta: 1r març 2019].
* ↑ «Torre d'en Vallés». [Consulta: 1r març 2019].
* ↑ «Torre d'en Vallès - Vilanova i la Geltrú - Afores - Pobles de Catalunya». [Consulta: 1r març 2019].
* ↑ «Torre d'en Vallès - CastillosNet» (en castellà). CastillosNet. Arxivat de l'original el 2019-03-01. [Consulta: 1r març 2019].
* ↑ Geltrú, Ajuntament de Vilanova i la. «Un camp de treball internacional es dedica a la rehabilitació natural i ambiental del Turó del Sèu a l'Ortoll». [Consulta: 11 febrer 2021].

## Enllaços externs

* «Torre d'en Vallés». Ajuntament de Vilanova i la Geltrú.
# Cal Gineret

Cal Gineret és una obra de les Borges Blanques (Garrigues) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una edificació de planta baixa -d'uns 237,32 m2, de forma triangular subdividida en 5 estances, totes amb façana al carrer la Font.
Tota l'edificació és de carreus de pedra, en bon estat de conservació. Té una alçària d'uns 4 ó 5 m segons en quin punt ho mirem. L'estructura està feta amb murs perpendiculars al carrer la Font, i volta de mur a mur que delimiten les estances abans esmentades que no es comuniquen entre elles.
Les voltes tenen unes obertures al sostre, de forma quadrada, per on previsiblement es verti a el gra de cereal de les collites. La coberta és plana per poder accedir-hi amb carruatges.

## Història

És una de les poques construccions antigues en pedra que queden a la població. La data aproximada de la seva construcció es pot fixar a finals del segle xix.
Exteriorment té una façana en pedra força bonica, però és a l'interior, amb les voltes, on la bellesa de l'ambient creat adquireix gran rellevància.
És també un record present de l'activitat econòmica del segle xix a les Borges.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Cal Gineret». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# El Saguer de Pera

El Saguer de Pera és una masia de Montagut i Oix (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El Seguer de Pera és la primera masia important que trobem al camí que des de la Vall del Bac porta cap a Pera i Oix. Està formada per diferents cossos d'edificis bastits en diferents moments constructius. La masia pròpiament dita és de planta rectangular i té un teulat a dues aigües amb els vessants vers les façanes principals. Disposa d'uns baixos destinats al bestiar que tenen unes petites obertures per garantir la ventilació. La planta d'habitatge té accés des de l'exterior gràcies a una escala de pedra. L'edifici també té un pis superior destinat a golfes. Al costat del mas hi ha una àmplia pallissa, de doble obertura que disposa de baixos i pis. El Seguer fou bastit amb pedra del país -poc treballada-, llevat dels carreus cantoners i dels que formen algunes de les obertures.
Altres edificis, avui en ruïnes, voltaven el mas.

## Referències

* 1 2 «Masia del Saguer de Pera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Can Tacó (Sant Gregori)

Can Tacó és una obra de Sant Gregori (Gironès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia de planta rectangular desenvolupada en planta baixa i un pis. La coberta és de teula àrab a dues vessants, el carener és paral·lel a la façana principal. Les parets portants són de maçoneria, amb restes d'arrebossat de calç que deixen a la vista els carreus de les obertures i les cantonades. La porta d'accés és dovellada, les finestres del pis són fetes amb brancals i llindes de pedra bisellada i ampits d'una peça de pedra motllurada que descansen sobre carreus ben tallats. Els sostres interiors són fets amb cairats de fusta.
A la façana principal hi ha adossats petits coberts annexes per allotjar el bestiar, davant la casa hi ha edificis annexos que junt amb un tancament de barri configuren l'era davant la casa.

## Referències

* 1 2 «Can Tacó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Mas Obert

El Mas Obert és un edifici de Sant Gregori (Gironès) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una construcció de planta rectangular desenvolupada en planta baixa i pis. La coberta és de teula àrab a dues vessants i acabada amb un ràfec de dues fileres de teula. Les parets portants són de maçoneria amb restes d'arrebossat de calç a les façanes que deixen a la vista els carreus de les obertures i les cantonades. La porta principal és emmarcada per dovelles que formen un arc de mig punt. Sobre la porta i a nivell del pis hi ha una finestra geminada amb arcs de mig punt, la resta de finestres del pis són d'inspiració medieval. L'interior s'estructura en tres crugies perpendiculars a la façana principal. Els sostres són fets amb bigues de fusta. Exteriorment hi ha un paller adossat a la façana sud.

## Referències

* ↑ «Mas Obert». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# El Montnou

El Montnou és una de les nou entitats de població del municipi d'Odèn (Solsonès).

## Situació

No té cap nucli urbà i tot el seu poblament és dispers format per masies i alguna construcció moderna. Es troba a l'extrem nord de la part central del municipi, al nord del nucli d'Odèn, a la capçalera de la vall del riu d'Odèn que en aquest tram és conegut com la rasa de la Covil.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| Any | Nucli urbà | Nucli urbà | Nucli urbà | Poblament dispers | Poblament dispers | Poblament dispers | Total |
| Any | Homes | Dones | Total | Homes | Dones | Total | Total |
| 2000 | 0 | 0 | 0 | 32 | 24 | 56 | 56 |
| 2001 | 0 | 0 | 0 | 32 | 27 | 59 | 59 |
| 2002 | 0 | 0 | 0 | 34 | 28 | 62 | 62 |
| 2003 | 0 | 0 | 0 | 33 | 27 | 60 | 60 |
| 2004 | 0 | 0 | 0 | 34 | 27 | 61 | 61 |
| 2005 | 0 | 0 | 0 | 33 | 26 | 59 | 59 |
| 2006 | 0 | 0 | 0 | 34 | 26 | 60 | 60 |
| 2007 | 0 | 0 | 0 | 34 | 25 | 59 | 59 |
| 2008 | 0 | 0 | 0 | 32 | 25 | 57 | 57 |
| Font: INE ||||||||

## Referències

* ↑ «El Montnou». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Can Damas

Can Damas és una obra d'Argelaguer (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La casa núm.57 del carrer Major d'Argelaguer té gravada a la llinda de la porta principal, la següent inscripció: " DAMASO [IHS] GALLART/17[ ]39"
La casa del costat, la núm.54 del mateix carrer, ha estat molt restaurada i també, gravada a la llinda la següent data: "1660".

## Història

El nucli urbà d'Argelaguer ha crescut en tres fases molt diferenciades: la part més antiga es localitza a l'entorn de l'església parroquial de Santa Maria i del castell dels Montpalau. En el transcurs dels segles XV, XVII i XVIII es bastiren nombroses cases pel costat de tramuntana que varen ésser fetes amb carreus poc escairats. Algunes conserven llindes, damunt la porta principal, remarcables. Durant la dinovena i l'actual centúria es construí l'Argelaguer modern a cada costat de la carretera comarcal que uneix la capital de la Garrotxa amb Girona.

## Referències

* 1 2 3 «Can Damas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Restes d'un pont sobre el torrent Turonell

Les Restes d'un pont sobre el torrent Turonell és una obra de Castellfollit de la Roca (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Sota la cinglera basàltica del poble de Castellfollit de la roca es conserven les despulles d'un pont medieval, situat damunt el torrent Turonell. És apreciable l'arrencada de l'arc de la riba esquerra, així com els forats emprats per sostenir les bastides en el moment de la construcció. Va ser realitzat amb carreus molt ben treballats i avui s'ha transformat en incorporar una estructura de ferro i fusta sobre els antics basaments.
Originàriament va disposar d'una sola arcada que possiblement fou destruïda en un dels aiguats que també va malmetre l'altre pont medieval, el pont Trencat, ubicat un km aigües avall.

## Referències

* 1 2 «Restes d'un pont sobre el torrent Turonell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# L'Estanyol d'Amunt

L'Estanyol d'Amunt és una masia de les Planes d'Hostoles (Garrotxa) inclòss a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

A poca distància del turó on hi ha l'església de Sant Salvador de Puigalder es troba la casa de l'Estanyol de Baix. És un edifici de planta rectangular, teulat a dues aigües i murs emblanquinats, que conserva únicament vistos els carreus cantoners i els de les obertures.
Seguint la pista de la muntanya hi ha l'Estanyol de Dalt, un mas de planta rectangular i teulat a dues aigües, amb els vessants vers les façanes laterals. En els seus murs s'aprecien diferents tipus de paraments, alguns deguts a ampliacions i d'altres a reparacions, potser provocades pels moviments sísmics que durant el segle xv assolaren la comarca. En general, l'Estanyol de Dal va ser bastit amb pedra menuda i pedra volcànica, llevat dels cantoners i els carreus emprats per fer les obertures. Disposa de baixos, pis i golfes. A la façana de ponent hi ha una finestra de línies típicament gòtiques i a la façana de llevant es conserva una altra obertura amb data de 1620.

## Referències

* 1 2 «Masia de l'Estanyol de Dalt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Masia de l'Orri

La Masia de l'Orri és un edifici de Sales de Llierca (Garrotxa) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una masia situada entre l'antic veïnat de Monteia i Sant Andreu de Guitarriu, pel coll de faixa. És de planta rectangular, amb un ampli teulat a dues aigües i les vessants vers les façanes principals. Disposa de baixos, destinats al bestiar, amb diverses portes d'accés; planta- habitatge, amb accés directe des de l'exterior gràcies a una senzilla porta adovellada. El pis superior està destinat a les golfes. L'Orri fou bastida amb pedra del país poc treballada, llevat dels carreus cantoners i dels emprats per fer algunes de les seves obertures.
Prop del Mas hi ha una vella casa de masovers, en molt mal estat de conservació, així com diverses cabanes i pallisses.
L'Orri ha estat recentment restaurada; s'hi ha portat llum elèctrica i és de les poques masies d'aquest indret de l'alta Garrotxa que resta habitada.

## Referències

* 1 2 3 «Masia de l'Orri». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Masia de Can Garriga (el Torn)

La Masia de Can Garriga és una casa situada al centre del poble del Torn al terme de Sant Ferriol (la Garrotxa). És de planta rectangular i ampli teulat a dues aigües amb els vessants vers les façanes principals. Està sostingut per bigues de fusta, cairats, llates i teules col·locades a salt de garsa. Disposa de baixos, antigament destinats al bestiar; té dues petites finestres espitllerades i restes d'arcs de mig punt cegats. El pis superior, destinat a l'habitatge està mancat d'obertures que mirin a la façana de migdia, llevat d'una petita finestra, feta de carreus molt ben treballats, que conserva la següent llinda: "[±] 1695". En el decurs del segle passat es portaren a terme diverses remodelacions, bastint una eixida descoberta al costat de ponent. La barana guarda una altra data.

## Referències

* 1 2 «Masia de Can Garriga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Can Giol (Canet de Mar)

Can Giol és una obra de Canet de Mar (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Del catàleg del Patrimoni Arquitectònic i Elements d'Interès Històric i Artístic.
Aquest mas forma part del grup de cases del nucli de població del sot de l'Aubó entre les quals destaca el castell de Santa Florentina que tenia la funció de casa fortificada comú. Si bé, l'origen del nucli anterior al mas (1737), cal vincular la seva construcció a l'existència d'edificacions a l'indret. Com a elements comuns existeixen l'ermita de Sant Pere de Romaguera (o de l'Aubó) i un forn de terra cuita a les proximitats del castell. Aquest mas té una orientació molt similar a ca l'Espanyol. Les característiques de la façana amb carreus de forma regular vistos, la disposició d'una torre al costat

## Referències

* 1 2 «Can Giol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Bernat d'Aosta

Bernat d'Aosta, de Menthon o de Montjoux (Menthon-Saint-Bernard, ca. 1020 - Novara, 1081, o segons la llegenda, segurament incerta, 923-1008) va ser un prevere savoià (el territori va passar el 1861 a França) que l'Església Catòlica venera com a sant.

## Biografia

Nasqué a Menthon, prop del llac d'Annecy a l'Alta Savoia, el 923, en el si d'una família noble, propietària del castell de Menton. Va rebutjar el matrimoni arranjat per son pare per tal d'esdevenir canonge regular agustí a Aosta. Va ser-hi ardiaca i va dedicar els següents 42 anys de la seva vida a predicar el cristianisme entre la gent dels Alps, on sobrevivien encara molts costums pagans. Va rebre l'encàrrec de reobrir el pas del "Mons Jovis" (Muntanya de Júpiter o Montjoux, avui el coll del Gran Sant Bernat) i, per fer-ho, diu la llegenda que lluità contra un dimoni al que, finalment, va llençar cingle avall.
En veure els perills que passaven els que travessaven les muntanyes (la zona era un lloc de pas que travessava els Alps entre Aosta i el Valais suís), especialment els pelegrins que anaven cap a Roma, va fer construir, en 962 els albergs als punts més alts dels passos del coll del Gran Sant Bernat, entre la vall d'Aosta i el Valais (a 2.470 metres d'altura, que el fa el lloc habitat més alt d'Europa), i el coll del Petit Sant Bernat, entre la vall d'Aosta i la Tarentèsa. Els albergs estaven destinats als viatgers i pelegrins que havien de pujar-hi per travessar la serralada, ja perquè estiguessin cansats o perquè s'hi haguessin perdut.
Va deixar els albergs a càrrec de canonges regulars, instal·lats a sengles monestirs a la vora dels albergs, que seguien la Regla de Sant Agustí: així nasqué la congregació hospitalera dels Canonges Regulars de la Congregació Hospitalera del Gran Sant Bernat. Aquests religiosos es feien ajudar, especialment quan hi ha tempestes de neu o allaus, per gossos ensinistrats: els santbernats, el nom dels quals es deu a la tasca del sant, particularment ben adaptats a la vida d'alta muntanya.
Sant Bernat va morir a Novara el 1008 en un viatge: va ser sebollit al monestir de Sant Llorenç d'aquesta ciutat. Algunes restes se'n conserven a la Catedral de Novara, en un reliquiari amb el bust del sant.

## Culte

Venerat des del segle xii al nord d'Itàlia, a llocs com Aosta, Novara o Brescia, no va ser reconegut com a sant fins a la seva canonització per Innocenci XI el 1681. Va ser proclamat patró dels Alps, dels esquiadors i alpinistes per Pius XI el 1923. La seva festivitat és el 15 de juny, tot i que el Martirologi romà en fa la memòria el 28 de maig, des de 1922 (malgrat això, les diòcesis que celebren el sant, continuen fent-ho el 15 de juny).

## Notes

* ↑ Hi ha poques dades verificables de la història del sant; les dates de naixement i mort no són prou clares, ni tampoc el lloc de naixement: hi ha qui el fa originari d'Aosta.

## Bibliografia

* Brugada Martirià, Sant Bernat de Menthon, Ed. Centre de Pastoral Litúrgica, Barcelona 2006
# Can Torner

Can Torner és un edifici de Mataró (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un casal del segle xviii de planta baixa, dues plantes pis i golfes fent cantonada. S'observen els carreus i les llindes de pedra en les obertures dels balcons i finestres i uns esgrafiats posteriors a la façana del carrer d'Argentona. Els tres ulls de bou situats a la part alta de l'edifici acusen els eixos compositius de les obertures.
Hi ha una glorieta-mirador a la part alta de l'edifici amb teules vidriades de color verd.

## Referències

* 1 2 «Can Torner». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
* ↑ «Can Torner - Mataró - Centre - Pobles de Catalunya». [Consulta: 3 març 2019].
# Can Pascual (Mataró)

Can Pascual és un edifici de Mataró (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un casal de planta baixa i dues plantes pis. La façana del primer i segon pis de la Riera està reculada respecte la planta baixa i presenta esgrafiats. A la cantonada amb el carrer Nou s'observa la presència de carreus de pedra amb rivets. La façana al carrer Nou, decorada amb esgrafiats, es caracteritza per la verticalitat de les obertures amb balcons al primer i segon pis amb enreixat de forja i ceràmica vidriada.

## Història

A l'edifici hi havia l'antiga farmàcia Pascual del segle xvii.

## Referències

* 1 2 «Can Pascual». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Can Goita (Sant Cebrià de Vallalta)

Can Goita és una obra historicista de Sant Cebrià de Vallalta (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran casal situat a la carretera de Can Mates a 0,5 km. Construït a finals del segle xix, Can Goitia sembla estar aixecada sobre una antiga masia. L'estil de la façana sembla de tipus historicista amb la reproducció dels carreus cantoners i les motllures de les finestres, tots falsejats per l'arrebossat. Al voltant de la casa hi ha les restes de l'activitat agrícola de la propietat, com per exemple la petita mina d'aigua o el graner.

## Referències

* ↑ «Can Goita». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Casa Maria del Mas

La Casa Maria del Mas és una obra modernista de la Galera (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa pairal de caràcter urbà, amb ordre reticular a les obertures. Es compon de planta baixa més dos plantes amb balcons. A la planta baixa hi ha un accés central per al magatzem a sobre del qual es pot observar en relleu a la llinda de pedra la data de 1909 i les inicial GF. Un altre accés lateral permet pujar a l'habitatge de les plantes superiors. L'esgrafiat de la façana pretén simular un tancament de carreus. La coberta és de terrat a la catalana a la part del carrer Major i teula a la part posterior. L'estat de conservació és molt bo.

## Referències

* ↑ «Casa Maria del Mas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 març 2019].

## Enllaços externs

* «Casa Maria del Mas». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Casa Montoliu (Tremp)

La Casa Montoliu és una obra de Tremp (Pallars Jussà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'edifici, popularment conegut com a Casa Montoliu, està situat al centre del nucli urbà de Termp. És una construcció de quatre nivells d'alçada, planta baixa i tres pisos, i destaca la utilització de carreus regulars, ben treballats, en la planta baixa o emmarcant el frontis.
Destaquen les obertures del primer i segon pis, emmarcades per cornises motllurades en el seu intradós, així com la gran balconada correguda del primer pis que compta amb una barana de ferro de disseny elaborat.

## Història

Tot i no existir referències documentals respecte a la construcció de l'edifici, es pot suposar que fou aixecat a les darreries del segle xix i principis del segle xx, perquè el local comercial, Casa Montoliu, fou fundat l'any 1903.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Montoliu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 març 2019].
# La Torre de l'Hereu

La Torre de l'Hereu és una obra de Serinyà (Pla de l'Estany) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Torre de planta quadrada de tres pisos amb teulada a dues vessants, emplaçada sobre un aflorament rocós. Construida amb carreus de pedra, els de la planta baixa semblen més antics que els de les plantes superiors, degut probablement a posteriors reconstruccions. A la cara sud es conserva encara una espitllera. Té una masia adosada, de planta rectangular i coberta a dues aigües, també de tres plantes, amb elements arquitectònics poc significatius. La porta d'entrada, amb llinda i impostes reutilitzades, de pedra sorrenca, està situada a la façana sud.

## Referències

* ↑ «La Torre de l'Hereu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].
# Cal Jan (Miralcamp)

Cal Jan és una obra de Miralcamp (Pla d'Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge de grans dimensions, de façana asimètrica, amb planta baixa i dos pisos, i amb teulada a dues aigües perpendicular a la façana. La porta d'accés secundaria es troba a l'altura de la primera planta, i s'hi accedeix a través d'una doble escalinata, la'entrada principal és a peu de carrer. Les obertures de la casa tenen muntants i llinda de pedra, així com la cantonera, està composta per carreus de pedra. És proper al molí que porta el mateix nom, i es tractat possiblement de la casa pairal dels propietaris del molí.

## Història

A la llinda de la porta principal hi ha gravada la data 1749.

## Referències

* 1 2 «Cal Jan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].
# Casa Prencés

La Casa Prencés és una obra de Riba-roja d'Ebre (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat al carrer Major, prop de l'església parroquial. Edifici cantoner de planta rectangular i tres crugies. Consta de planta baixa, dos pisos i golfes i coberta a tres vessants. Al centre del frontis hi ha un portal d'arc escarser amb l'intradós motllurat i una orla molt ornamentada a la clau, on hi consta el nom de "JOSE MONTE " i l'any "1860". Les obertures estan distribuïdes seguint quatre eixos, que no coincideixen amb el del portal principal, però sí que ho fan amb els dos portals que hi ha als extrems. Són totes d'arc pla arrebossat i es troben ressaltades amb diferent tonalitat, les del primer i segon pis amb sortida a un balcó. L'acabat exterior de l'edifici és arrebossat i pintat, amb els angles amb carreus vistos i els nivells de forjat delimitats amb diferent tonalitat.

## Referències

* ↑ «Casa Prencés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 març 2019].