OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Omni-Path

Omni-Path Architecture (OPA) era una arquitectura de comunicació d'alt rendiment propietat d'Intel. Té com a objectiu una baixa latència de comunicació, un baix consum d'energia i un alt rendiment. Intel planejava desenvolupar tecnologia basada en aquesta arquitectura per a la computació exaescala.
La producció de productes Omni-Path va començar el 2015 i el lliurament d'aquests productes va començar el primer trimestre del 2016. El novembre de 2015, es van anunciar adaptadors basats en l'ASIC de 2 ports "Wolf River", utilitzant connectors QSFP28 amb velocitats de canal de fins a 100 Gbit/s. Simultàniament, es van anunciar commutadors basats en l'ASIC de 48 ports "Prairie River". Els primers models d'aquesta sèrie estaven disponibles a partir del 2015.

## Referències

* ↑ «Intel Architects High Performance Computing System Designs to Bring Power of Supercomputing Mainstream». Intel, 16-11-2015. [Consulta: 28 març 2016].
* ↑ «Intel Reveals Details for Future High-Performance Computing System Building Blocks as Momentum Builds for Intel Xeon Phi Product». Intel, 17-11-2015. [Consulta: 28 març 2016].
* ↑ Richard Chirgwin. «Intel's Omni-Path InfiniBand-killer debuts at sizzling 100 Gb/sec». The Register, 17-11-2015. [Consulta: 3 abril 2016].
* ↑ Timothy Prickett Morgan. «Intel Rounds Out Scalable Systems With Omni-Path». The Next Platform, 16-11-2015. [Consulta: 10 desembre 2020].
* ↑ «Intel Announces New Details for Future HPC Products and Extended Industry Collaborations at ISC 2015». Intel, 13-07-2015. [Consulta: 28 març 2016].
* ↑ Intel OMNI-PATH EDGE SWITCH PRODUCTS: Intel Fabric Products

## Vegeu també

* InfiniBand
# GDDR3 SDRAM

GDDR3 SDRAM (Graphics Double Data Rate 3 SDRAM) és un tipus de DDR SDRAM especialitzat per a unitats de processament gràfic (GPU) que ofereix menys latència d'accés i majors amplades de banda. La seva especificació va ser desenvolupada per ATI Technologies en col·laboració amb proveïdors de DRAM com Elpida Memory, Hynix Semiconductor, Infineon (després Qimonda) i Micron. Més tard es va adoptar com a estàndard JEDEC.
Té la mateixa base tecnològica que la DDR2, però els requisits de dispersió d'energia i calor s'han reduït una mica, permetent mòduls de memòria de major rendiment i sistemes de refrigeració simplificats. GDDR3 no està relacionat amb l'especificació JEDEC DDR3. Aquesta memòria utilitza terminadors interns, la qual cosa li permet gestionar millor certes demandes gràfiques. Per millorar el rendiment, la memòria GDDR3 transfereix 4 bits de dades per pin en 2 cicles de rellotge.
La interfície GDDR3 transfereix dues paraules de dades de 32 bits d'ample per cicle de rellotge des dels pins d'E/S. Corresponent a la recuperació prèvia 4n, un únic accés d'escriptura o lectura consisteix en una transferència de dades d'un cicle de rellotge de 128 bits d'amplada al nucli de memòria interna i quatre transferències de dades de 32 bits d'amplada i mig cicle de rellotge corresponents als pind d'I/O. Les estrobosques de dades de lectura i escriptura unidireccionals d'un sol extrem es transmeten simultàniament amb les dades de lectura i escriptura respectivament per capturar dades correctament als receptors tant de la SDRAM gràfica com del controlador. Els flashs de dades s'organitzen per byte de la interfície de 32 bits d'ample.

## Avantatges de GDDR3 sobre DDR2

* El senyal estroboscòpic de GDDR3, a diferència de la SDRAM DDR2, és unidireccional i d'un sol extrem (RDQS, WDQS). Això significa que hi ha un estroboscopi de dades de lectura i escriptura independent que permet una relació de lectura i escriptura més ràpida que la de DDR2.
* GDDR3 té una capacitat de restabliment de maquinari que li permet esborrar totes les dades de la memòria i tornar a començar.
* Els requisits de tensió més baixos condueixen a requeriments d'energia més baixos i una producció de calor més baixa.
* Freqüències de rellotge més altes, a causa de la menor producció de calor, això és beneficiós per augmentar el rendiment i temps més precisos.

## Referències

* ↑ «ATI Technologies Promotes GDDR3» (en anglès). http://www.cpuplanet.com. Arxivat de l'original el 2002-12-07. [Consulta: 7 desembre 2002].
* ↑ Stewart, Samuel. «What Is GDDR Memory? [2023 Guide]» (en anglès). https://www.gamingscan.com,+10-01-2022.+[Consulta: 2 març 2023].
* ↑ «memory - What is the difference between GDDR3 and DDR3?» (en anglès). https://superuser.com.+[Consulta: 2 març 2023].
* ↑ Mugerwa, Sydney. «What is GDDR Memory and how does it differ from DDR SDRAM? Find out here» (en anglès). https://www.dignited.com,+19-01-2018.+[Consulta: 2 març 2023].
# Garry

Garry (als marges del riu Spokane, 1811-1892) fou cap dels coeur d'alêne. Estudià a l'escola de la missió anglicana a Winnipeg, mantingué contactes amb els umatilla. El 1858 va signar amb els blancs el Tractat de Wallawalla, però es va veure embolicat en la guerra amb els spokane, i la tribu fou delmada i traslladada a una reserva el 1867. El 1887 fou obligat a cedir 3,14 milions d'acres de les seves terres d'Idaho als nord-americans.
# La dea fortuna

La dea fortuna és una pel·lícula de comèdia dramàtica italiana del 2019 dirigida per Ferzan Özpetek. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Sinopsi

L'Alessandro i l'Arturo són parella des de fa més de quinze anys. Tot i que la passió i l'amor s'han convertit en un afecte important, la seva relació fa temps que està en crisi. Tot i això, l'arribada sobtada a les seves vides de dos fills que el millor amic de l'Alessandro va deixar durant uns dies sota custòdia podria fer un gir inesperat a la seva rutina cansada.

## Repartiment

* Stefano Accorsi com a Arturo
* Jasmine Trinca com a Annamaria Muscarà
* Edoardo Leo com a Alessandro Marchetti
* Serra Yilmaz com a Esra
* Barbara Alberti com a Elena Muscarà
* Sara Ciocca com a Martina Muscarà
* Edoardo Brandi com a Alessandro Muscarà
* Pia Lanciotti com a Ginevra
* Cristina Bugatty com a Mina
* Filippo Nigro com a Filippo
* Dora Romano com a Lea
* Loredana Cannata com a Melina
* Barbara Chichiarelli com la infermera
* Carmine Recano com el doctor
* Edoardo Purgatori com a Marco
* Matteo Martari com a Michele

## Referències

* ↑ La dea fortuna a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «Review: The Goddess of Fortune». Cineuropa. [Consulta: 28 juliol 2020].
* ↑ «The Goddess of Fortune». True Colours. [Consulta: 28 juliol 2020].
* ↑ «The Goddess of Fortune». Film Italia. [Consulta: 28 juliol 2020].
* ↑ «La dea fortuna». Goita què fan ara. [Consulta: 3 agost 2022].
# Aristrat de Sició

Aristrat (en llatí Aristratus, en grec antic Άρίστρατος) va ser va ser un tirà de l'antiga polis grega de Sició que va florir en els anys en què Filip II de Macedònia va establir la seva hegemonia sobre Grècia, probablement entre el 346 aC i el 337 aC.
Demòstenes l'anomena dues vegades en el seu discurs Sobre la Corona i diu d'ell que era un dels governants que van afavorir al rei macedoni. En un primer passatge el menciona de forma marginal, i en el segon en parla juntament amb un altre personatge de Sició anomenat Epicares, però no és clar si aquest personatge era un ajudant, un col·lega o un successor.
Se sap que Aristrat era un tirà per la biografia d'Àrat de Sició que fa Plutarc. L'autor narra la destrucció dels retrats dels antics tirans que hi havia a la casa del govern de Sició quan es va reintroduir la democràcia l'any 251 aC. Segons Plutarc, el quadre més artístic, mostrava la imatge d'Aristrat amb Nike, la deessa de la victòria, dalt d'un carro. L'obra l'havia pintat el famós pintor Melant amb la col·laboració del no menys famós Apel·les de Colofó, però Àrat insistia en que fos destruït. El seu amic Nealces el va convèncer per salvar almenys la deessa i suprimir la imatge del tirà. Nealces, que era un pintor ben considerat, va pintar una palma al lloc on hi havia Aristrat, però es va oblidar de tapar-li els peus, que eren visibles per sota el carro.

## Referències

* ↑ Demòstenes. Sobre la Corona, 48 i 295
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Àrat, 13
# Younginiformes

Els younginiformes (Younginiformes) són un ordre extint de sauròpsids diàpsids basals. El mon, proposat per Alfred Romer el 1947, va reemplaçar el d'Eosuchia.
Eosuchia, va ser posat per Robert Broom el 1914, s'havia convertit en un calaix de sastre que incloïa formes diverses i poc relacionades que havien viscut des del Carbonífer fins a l'Eocè. Romer va proposar que fos substituït per Younginiformes, grup en el qual va incloure la família Younginidae i algunes altres similars, del Permià al Triàsic; a la pràctica poden considerar-se com a eosucs en sentit estricte.
Segons estudis recents, tampoc és clar que els Younginiformes siguin un grup monofilètic i podrien representar un grau evolutiu dels diàpsids permo-triàsics de Sud-àfrica que agruparia una col·lecció de gèneres no més estretament emparentats entre ells que amb la resta dels rèptils

## Taxonomia

Els younginiformes en sentit estricte inclouen els següents gèneres:
* ?Noteosuchus
* Galesphyrus
* Heleosuchus
* Thadeosaurus
* Youngina
* Hovasaurus
* Tangasaurus
* Kenyasaurus
* Acerosodontosaurus

## Referències

* ↑ Romer, A. S. (1947). Vertebrate Paleontology. University of Chicago Press, Chicago
* 1 2 Bickelmann, Müller, & Reisz. 2009. The enigmatic diapsid Acerosodontosaurus piveteaui (Reptilia: Neodiapsida) from the Upper Permian of Madagascar and the paraphyly of “younginiform” reptiles. Canadian Journal of Earth Sciences, 46 (9): 651-661.
* ↑ Mikko's Phylogeny Archive - Neodiapsida
# Francis Richards

Francis Augustus Richards va ser un regatista britànic que va competir a començaments del segle xx.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on va guanyar la medalla d'or en la categoria de 18 peus del programa de vela. Richards navegà a bord del Brat junt a Thomas Hedberg, sent els únics participants de la seva classe. No és clar si realment van rebre la medalla d'or, ja que no van poder acabar la primera regata i no van començar les següents. No apareixen a l'Informe Oficial dels Jocs d'Anvers, però si al web del Comitè Olímpic Internacional.

## Referències

* ↑ «Francis Richards Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 6 de gener 2009. [Consulta: 11 octubre 2017].
* ↑ [2011-05-05] Olympic Games Antwerp 1920 — Official Report, page 73 (PDF) (en francès). Belgian Olympic Committee. Arxivat 2011-05-05 a Wayback Machine.
* ↑ Francis Augustus Richards a olympic.org
# Conulats

Els conulats (Conulatae) són un grup fòssil mal conegut que pot tenir afinitats amb cnidaris estaurozous. La seva posició exacta com és molt especulativa. Inclou una sola família, Conulariidae.
Deixant de banda Vendoconularia del Precambrià, que no és clar que sigui un conulàrids, el registre fòssil comença al Cambrià Superior i continua sense salts significatius a través de nombroses extincions massives, per desaparèixer al Triàsic Inferior (fa uns 245 milions d'anys).

## Referències

* ↑ Ben M. Waggoner; David Smith «Study of conulariid and related phosphatic conical exoskeletons from the Prague Basin (Czech Republic)». A: G. L. Albanesi. Ordovician from the Andes. Instituto Superior de Correlación Geológica, 1994.
# Masia del Marquet

La Masia del Marquet és una masia situada al municipi de Bellmunt d'Urgell, a la comarca catalana de la Noguera a una altitud de 313 metres.

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya» (pdf). www.gencat.cat. Departament de Política Territorial i Obres Públiques, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 2017-09-18. [Consulta: 18 setembre 2017].
* ↑ «Masia del Marquet». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Karina Gibert

Karina Gibert i Oliveras (Figueres, 1967) és una enginyera informàtica i professora universitària catalana, especialista en intel·ligència artificial i estadística computacional.
Llicenciada en Informàtica, en l'especialitat en estadística computacional i Intel·ligència artificial, té un doctorat en Informàtica i un postgrau en Docència Universitària. Imparteix diverses assignatures sobre estadística, anàlisi multivariant, mineria de dades, ciència de les dades, ètica de la IA, IA explicable i sistemes intel·ligents de suport a la presa de decisions. Des del 2018 és catedràtica a la Universitat Politècnica de Catalunya-Barcelona Tech (UPC), i des del 1990 ha estat docent de la UPC. És cofundadora i actual directora del centre de recerca Intelligent Data Science and Artificial Intelligence. És Degana del Col·legi Oficial d'Enginyeria en Informàtica de Catalunya des del 2023 (ex vicedegana de Big Data, Ciència de les dades i Intel·ligència Artificial, en 2017-2020 i vicedegana de presidència, ètica i igualtat en 2020-2023). També és membre del grup de treball Catalonia.AI i ha participat en la redacció del Pla Estratègic per la IA del govern català. També assessora la Comissió Europea en qüestions d'ètica i IA, i és editora de la revista Environmental Modelling and Software.
És la directora acadèmica de la plataforma de formació Top Secret Rosies, que s'adreça a noies que han cursat carreres STEAM i participa al programa "Aquí STEAM" de la UPC.
El 2024 va entrar a formar part de CETRA, la comissió d'experts per a l'estratègia de transformació de l'Administració de la Generalitat de Catalunya.

## Referències

* ↑ Pou, Toni «Karina Gibertː “Calen referents quotidians de tecnòlogues; una nena no se sent atreta per Marie Curie”». Ara, 11-02-2023.
* ↑ «Gibert i Oliveras, Karina». UPC-EDU. [Consulta: 27 desembre 2024].
* ↑ «Degana | Col·legi Oficial d'Enginyeria Informàtica de Catalunya COEINF», 25-06-2017. Arxivat de l'original el 20240726. [Consulta: 30 desembre 2024].
* ↑ «Salutació de la Degana | Col·legi Oficial d'Enginyeria Informàtica de Catalunya COEINF», 27-10-2007. [Consulta: 30 desembre 2024].
* ↑ «Karina Gibert». Revista Idees. Centre d'Estudis de Temes Contemporanis de la Generalitat de Catalunya, Núm. 48, 2020 [Consulta: 23 juliol 2020].
* ↑ «Karina Gibert: "En enginyeria informàtica, la presència femenina és mínima". A la secció "ADN digital" parlem amb Karina Gibert, vicedegana del Col·legi d'Enginyeria Informàtica de Catalunya». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 16-12-2018 [Consulta: 23 juliol 2020].
* ↑ Bruguera, Laia «“Que les donesno facin carrerestecnològiques no és una tria lliure”». El Punt Avui, 03-09-2021, pàg. 16-17.
* ↑ «“Si ho deixem tot a la inèrcia, les nenes no es dedicaran a la tecnologia”». Fundació Bofill, 13-01-2022. [Consulta: 16 gener 2022].
* ↑ «En marxa la comissió d'experts que pilotarà el pla de reforma de l'Administració i la millora dels serveis públics». [Consulta: 30 desembre 2024].
# Olbíades

Olbíades (en grec antic: Ὀλβιάδης, Olbiades) fou un pintor de l'antiga Grècia que va viure al segle iii aC.
Segons Pausànias, va ser l'autor d'una notable pintura situada en un lloc preferent de la casa del senat del Cinc-cents al Ceramic d'Atenes, en què es representava Cal·lip, el comandant de l'exèrcit que va rebutjar als invasors gals dirigits per Brennus a les Termòpiles el 279 aC.

## Referències

* ↑ Pausanias. Pausanias's Description of Greece. Cambridge University Press, 17 maig 2012, p. 71–. ISBN 978-1-108-04724-1.
* ↑ Christian Habicht. Athen: Die Geschichte Der Stadt in Hellenistischer Zeit. Harvard University Press, 1997, p. 133–. ISBN 978-0-674-05111-9.
# Casa al carrer Sant Sebastià, 5 (Valls)

La Casa al carrer Sant Sebastià, 5 és una obra eclèctica de Valls (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres situat al carrer Sant Sebastià. Es tracta d'una construcció de quatre altures, planta baixa i tres pisos. Típica edificació del segle xix, amb parcel·la estreta i allargada, forma que es reflecteix en la façana. La simetria s'estableix a partir de les dues línies verticals d'obertures, diferenciant-se en el segon pis per un balcó corregut. Les baranes metàl·liques presenten una decoració floral i vegetal. A la planta baixa s'obren dos portals, el més petit amb una reixa a la part superior on apareix la data “1891”. La façana es presenta arrebossada, i amb simulació de carreus a la planta baixa i primer pis.

## Referències

* ↑ «Casa al carrer Sant Sebastià, 5». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# Casa Salvador i Bech

La Casa Salvador i Bech és una obra de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici d'habitatges plurifamiliar entre mitgeres, amb pati posterior.
L'immoble és de planta rectangular compost de planta baixa, dos pisos, àtic i planta sota coberta. Les dues últimes plantes són reculades de l'alineació i formen una terrassa davantera. L'edifici consta de dues crugies amb escala lateral i pati de ventilació. Té un cos complementari adossat amb arcades.
Les parets de càrrega són de maó.
La façana principal té una composició simètrica. La planta baixa amb dues finestres centrals i dos portals laterals, tots de mig punt. Té un balcó corregut amb llosa motllurada de dues obertures amb llinda a la planta primera. A la segona planta hi ha una galeria d'arcades de mig punt. Les obertures de l'àtic i del sota coberta són amb llinda. Destaca la presència d'esgrafiats a tot el parament amb carreus simulats a la planta baixa i a les cantoners. A més hi ha motius florals i mariners entre requadres.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Salvador i Bech». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 novembre 2017].
# Santa Teresa del Nen Jesús de Barcelona

Santa Teresa del Nen Jesús o Santa Tereseta és una església situada a la Via Augusta i als carrers de Sant Marc i Benet Mercadé de Barcelona, catalogada com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història

Projectada el 1932 per l'arquitecte Josep Domènech i Mansana, les obres s'aturaren el 1936 per l'esclat de la Guerra Civil, quan les parets tenien 4 m d'alçada. El 1939, un cop acabat el conflicte, es van reprendre els treballs, que van finalitzar el 1940. Fins a finals dels anys 1960 s'hi van fer obres complementàries i es va construir la casa rectoral.

## Descripció

Es tracta d'un temple de tres naus i rectoria adossada. La façana principal, que afronta a la Via Augusta, està recoberta totalment de carreus de gres bicolor. Un gran campanar, que s'aixeca en el mateix pla que la façana, i el portal d'entrada actuen com a eix de composició. En aquesta composició són evidents les referències a l'arquitectura escandinava. La portalada està formada per un gran arc de mig punt amb arquivoltes, flanquejada per sengles ulls de bou on els vitralls i els remats perimetrals reprodueixen la forma de creu grega. Per sobre, la façana es va esgraonant, estretint-se cada vegada més fins a ser coronada per l'esvelt campanar, atorgant al conjunt compositiu una forma amb tendència piramidal. Sobre la portalada un gran finestral resolt amb arc de mig punt i arquivoltes perimetrals fa les funcions de rosetó. El campanar pròpiament dit presenta en aquesta façana cinc estretes obertures disposades a diferents nivells, fet que proporciona verticalitat al conjunt. Al damunt s'hi troba una obertura en forma de creu grega i sota un rellotge d'agulles molt simple.
La rectoria, adossada a la dreta de la façana principal de l'església, fent cantonada amb el carrer de Sant Marc, està construïda amb el mateix material. Les seves petites obertures, resoltes amb arc de mig punt, li atorguen reminiscències neoromàniques.
L'absis és semicircular, amb la façana oculta a l'interior de l'illa de cases. La teulada, a dos nivells, és a doble vessant, de teula àrab.
S'accedeix a l'interior per un petit vestíbul que dona accés a una capella lateral. Un cop dins es pot observar que de les tres naus laterals contenen capelles. El temple està profusament decorat amb pintures policromes. L'absis semicircular està precedit d'un estret arc presbiteral, similar a la resta dels arcs torals, que suporten la coberta a doble vessant, recolzada sobre per bigues de fusta. Als laterals, els arcs formers obren pas a les capelles laterals. Sobre la zona del vestíbul hi trobem el cor.

## Referències

* ↑ «Església de Santa Tereseta». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 4 5 «Parróquia de Santa Teresa del Nen Jesús». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Enllaços externs

* «Església de Santa Tereseta». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Casa l'Estudiant

La Casa l'Estudiant és una obra de Bot (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitger, té una planta baixa molt sòlida, de carreus de pedra; dos pisos emprats com a habitatges i un més, superior, a manera de golfa. Aquestes tres plantes superiors tenen obertures simètriques entre les quals hi ha uns relleus de pilastres renaixentistes que parteixen de la segona arribant fins a les golfes. Ambdues plantes d'habitatge estan balconades, a excepció feta de la meitat cap a la dreta del segon pis.

## Referències

* 1 2 «Casa l'Estudiant». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Casa l'Estudiant». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Perxe de la plaça

El Perxe de la plaça és una obra de Caseres (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És l'únic "perxe" que hi ha a Caseres, al damunt té un habitatge i està configurat per dos arcs, un de mig punt i l'altre apuntat, tots dos de carreus combinats amb maçoneria. El sostre és de bigues de fusta que no es recolzen sobre els arcs, ja que estan en la mateixa direcció que aquells i encastats a les parets interiors del perxe, amb uns bancals i una porta cegada.

## Història

A principis dels anys 80 s'enderrocà part del perxe degut a l'estat ruïnós en què es trobava. Era un cobert al que feia cap el perxe i que ocupava un bon tros de la plaça, com es pot veure a la filera de columnes cegades que sustentaven el sostre de fusta i teula. La casa en la que s'inclou el perxe porta la data de 1702.

## Referències

* 1 2 «Perxe de la plaça». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Perxe de la plaça». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Casa Redó

Casa Redó és un edifici de Gandesa (Terra Alta) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una construcció que ocupa un lloc molt proper al nucli del castell. Està sobre carreus d'edificacions anteriors de la mateixa família. Sobre la planta baixa hi ha dues zones d'alçada diferent, una amb dues plantes i l'altra amb tres. Totes dues amb finestres i balcons. Al pis superior hi ha una galeria correguda.
La façana està revocada i pintada, l'interior presenta restes anteriors.

## Història

La nissaga d'aquesta família és genovesa i probablement acompanyaren a Berenguer IV com en el cas de Cervelló. Junt amb les possessions urbanes conservaren gran part de terres dels voltants.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Redó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 agost 2018].