OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pota argentina

La pota argentina (Illex argentinus) o calamar illex, és un mol·lusc de l'ordre dels tèutides dins la família dels ommastrèfids del sud-oest de l'oceà Atlàntic.
És una de les espècies de calamar més comercialitzada al món, amb 511.087 tones collides l'any 2002, o el 23,3% de tota la collita de calamars.
Illex argentines és més freqüent a les costes d'Amèrica del Sud, al Brasil i l'Argentina. Són algunes de les espècies de calamars més buscades, ja que algunes de les pesqueries més grans del món es troben al llarg d'aquestes costes, capturant milions de lliures d'aquests calamars a l'any. Encara que són espècies relativament petites, tendeixen a formar comunitats denses, cosa que fa que siguin fàcils de pescar per tona.
S'utilitza en gastronomia per cuinar el popular plat de "calamars a la romana".

## Referències

* ↑ Rodhouse, Paul G «Review of the state of world marine fishery resources: Fisheries technical paper». World squid resources. FAO, 447, 2005.
* ↑ «Illex argentinus». Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN, vol. 2014, 2014, pàg. e.T163246A989453. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2014-1.RLTS.T163246A989453.en. Downloaded on 10 March 2018.
* ↑ Chiu Tsan-Yu, Chiu Tai-Sheng, Chen Chih-Shin (2017). “Movement patterns determine the availability of Argentine shortfin squid to fisheries”. Fisheries research 193(1): 71- 80.
* ↑ «Pota argentina». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Herenni Etrusc

Quint Herenni Etrusc Messi Deci (llatí: Quintus Herennius Etruscus Messius Decius), conegut simplement com a Herenni Etrusc, va ser fill de l'emperador romà Deci i d'Herènnia Etruscil·la, de la qual prengué els dos noms per què és conegut. Tenia un germà menor anomenat Hostilià. El seu regnat només va durar un any a causa de la seva mort a la guerra contra els gots.

## Carrera militar

Herenni va acompanyar el seu pare, com a tribú militar, quan l'any 248 l'emperador Felip l'Àrab, el va enviar a la zona del Danubi amb ordres d'aplacar la revolta de Pacatià. L'any següent les tropes van obligar Deci a rebel·lar-se i assumir el títol d'emperador. Deci i Felip es van trobar a la rodalia de Verona i en l'enfrontament va morir Felip.
L'any 250, després que Deci hagués formalitzat el seu títol davant el senat, va demanar que Herenni i Hostilià rebessin el títol de cèsar i Herenni a més el de Princeps Iuventutis. Deci i Herenni van marxar a la frontera d'Il·líria a pacificar la zona, mentre la seva dona i Hostilià es quedaven a Roma.

## Ascens al tron

El 251 va ser nomenat cònsol i admès a la participació en el títol d'august, això implicava ser coemperador juntament amb el seu pare. Però cap a finals d'aquell any, van rebre la notícia que els gots estaven saquejant la frontera. El pare i el fill van decidir enfrontar-se a ells abans que arribessin amb el botí a l'altra banda. En la batalla d'Abritus, Herenni va ser ferit mortalment per una fletxa i el seu pare va declarar que la mort d'un sol soldat no era motiu de preocupació; poc després també va morir el pare.
Els soldats van nomenar immediatament Trebonià, però quan es va saber a Roma, també Hostilià va ser nomenat nou emperador.

## Referències

* ↑ Adkins i Adkins, 1994, p. 28.
* ↑ Zòsim, Història Nova I.22
* ↑ Potter, 2004, p. 240-241.
* ↑ Sext Aureli Víctor De Caesaribus, XXIX, 1.
* ↑ CIL II, 4958; III, 5988; III, 3746; II, 4957; XIII, 9123
* ↑ Sext Aureli Víctor De Caesaribus, XXIX, 2
* ↑ Sext Aureli Víctor De Caesaribus, XXIX, 4-5
* ↑ Zòsim, Història Nova, I, 23.2-3
* ↑ Jordanes, De origine actibusque Getarum, XVIII, 3

## Bibliografia

* Adkins, Lesley; Adkins, Roy A. Handbook to Life in Ancient Rome. Nova York: Oxford University Press, 1994.
* Smith, William. Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology Boston, volum 2. J.Murray, 1872.
# Josef August Schultes

Josef o Joseph August Schultes (15 d'abril de 1773 a Viena, Àustria, †21 d'abril de 1831 a Landshut) va ser un metge, naturalista, i botànic austríac. Josef August Schultes va ser doctor en medicina, i professor de zoologia, de botànica i de mineralogia en el Theresianum de Viena a partir de 1805, després, a partir de l'any següent, professor de química i de botànica a la Universitat de Cracòvia.
A partir de 1808, va ensenyar història natural i química a la Universitat d'Innsbruck. L'any següent va ensenyar història natural i Botànica a la Universitat de Landshut i també va dirigir l'Escola de Cirurgia.
Josef August Schultes és el pare del botànic Julius Hermann Schultes (1804-1840). Va participar, amb Johann Jacob Roemer (1763-1819) i els seu fill en la realització de la setena edició del Systema Vegetabilium.

## Algunes publicacions

* Oestreichs Flora. 1794
* Reisen durch Oberösterreich in den Jahren 1794, 1795, 1802, 1803, 1804 und 1808, 1809
* Baierns Flora. 1811
* Grundriß einer Geschichte und Literatur der Botanik. 1817
* Reise auf den Glockner. 1824
* Mantissa … systematis vegetabilium Caroli a Linné …. 1822—1824 (vol. 1-2)
* Mantissa … systematis vegetabilium Caroli a Linné …. 1827 (vol. 3)

## Epònims
### Gèneres

* (Amaranthaceae) Schultesia Schrad.
* (Campanulaceae) Schultesia Roth
* (Gentianaceae) Schultesia Mart..
* (Poaceae) Schultesia Spreng..

## Bibliografia

* JC Poggendorff. 1863. Biographisch-Literarisches Handwörterbuch zur geschichte der exacten wissenschaften. Verlag von Johann Ambrosius Barth. (Leipzig)

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* ↑ Gött. Gel. Anz. 1821 (2): 708 (IK)
* ↑ Enum. Pl. Phan. Germ. i. I 690 1827 (IK)
* ↑ Nov. Gen. Sp. Pl. (Martius) ii. 103. tt. 180-182 1827 (IK)
* ↑ Pl. Min. Cogn. Pug. 2: 17 1815 (IK)
* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
# William Moser

William Moser (Winnipeg, 5 de setembre de 1927 - Montreal, 28 de gener de 2009), conegut per Willy Moser per amics i col·legues i signant les seves obres com W.O.J. Moser, va ser un matemàtic canadenc.

## Vida i Obra

Els seus pares eren austríacs, però va emigrar al Canadà abans del seu naixement. Moser tenia un germà més gran, Leo Moser, nascut a Viena, i un germà bessó de nom Frank. Influït pel seu germà gran, un notable matemàtic, es va graduar en matemàtiques a la universitat de Manitoba i va fer el màster a la universitat de Minnesota, abans de fer el doctorat a la universitat de Toronto, títol que va obtenir el 1957 sota la direcció de Donald Coxeter amb qui va mantenir una profunda relació d'amistat la resta de la seva vida.
Després de ser professor durant uns anys de les universitats de Saskatchewan i de Manitoba, va ser nomenat el 1964 professor de la universitat McGill de Montreal, en la qual va fer la seva carrera acadèmica fins que es va retirar el 1997, passant a ser professor emèrit. A més de la docència i la recerca, va ser molt actiu en tasques administratives, organitzatives i editorials del món de less matemàtiques, tant de nivell universitari com inferiors, arribant a ser president de la Societat Matemàtica Canadenca. En aquest àmbit, va ser un dels editors el 1995 del llibre 500 reptes matemàtics que recollia els problemes de les olimpíades matemàtiques del Canadà.
En el camp de la recerca van ser notables els seus treballs en combinatòria geomètrica i en teoria de grups. El seu llibre de 1958, Generators ans Relations for Discrete Groups, escrit conjuntament amb Coxeter, va esdevenir un clàssic, conegut com el Coxeter-Moser.

## Referències

* ↑ Editors, 2003, p. 7.
* ↑ Vernes i Brown, 2009, p. x.
* ↑ Barbeau, Klamkin i Moser, 1995, p. 1 i ss.
* ↑ Hall, 1958, p. 106-108.

## Bibliografia

* Barbeau, Edward J.; Klamkin, Murray S.; Moser, W.O.J.. Five Hundred Mathematical Challenges (en anglès). Mathematical Association of America, 1995. ISBN 978-0-88385-519-5.
* Editors «Distinguished Service Award - William Moser» (en anglès). Notes de la SMC, Vol. 35, Num. 6, 2003, pàg. 7-8. ISSN: 1193-9273.
* Hall, Marshall, Jr. «Review: Generators and Relations for Discrete Groups» (en anglès). Bulletin of the American Mathematical Society, Vol. 64, Num. 3, 1958, pàg. 106-108. ISSN: 0273-0979.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «William Moser» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Vernes, Robert; Brown, Will. «Robert Moser Obituary» (en anglès). Universitat McGill, 2009. [Consulta: 29 setembre 2023].
* de Courcy-Ireland, Matthew; Trudeau, Joel. «Man of Mathematics» (en anglès). Space. Dawson College, 2009. [Consulta: 29 setembre 2023].
# Zeuxíades (escultor)

Zeuxíades (en grec antic: Ζευξιάδης, Zeuxiădes) fou un escultor de l'antiga Grècia del segle iv aC.
Plini el Vell diu que era de l'escola de Lisip. El seu nom ha trobat confirmació en una inscripció a la base d'una estàtua de l'orador Hiperides en la forma ΤΕΥΣΙΑΛΗΣ, la lectura correcta de la qual (ΖΕΥΞΙΑΔΗΣ) fou establerta per Visconti.

## Referències

* ↑ Neudecker, Richard. «Zeuxiades». A: Brill's New Pauly (en anglès), 2012.
* ↑ Smith, William. «Zeuxiades». A: A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1324.
# Skjaldbreiður

Skjaldbreiður, significa en islandès escut ample és un volcà i el prototip del volcà d'escut i d'on prové el nom d'aquests tipus de volcà. Va sorgir d'una gran erupció fa uns 9.0000 anys. La lava formà la conca del llac Þingvallavatn, que és el més gran d'Islàndia i és on es reunia l'assemblea islandesa Alþing fundada l'any 930.
Té el cim a 1.060 metres, el seu cràter fa 300 metres de diàmetre.
Es troba al Parc Nacional de Þingvellir, la zona presenta rifts i nombroses fisures essent les més conegudes les fisures Almannagjá,Hrafnagjá i Flosagjá.

## Referències

* Scarth, Alwyn; Tanguy, Jean-Claude. Volcanoes of Europe. Oxford University Press, 2001, p. 243 pp. ISBN 0-19-521754-3.
* Thordarson, Thor; Hoskuldsson, Armann. Iceland (Classic Geology in Europe 3). Terra Publishing, 2002, p. 208 pp. ISBN 1-903544-06-8.
# Altiplà volcànic

Un altiplà volcànic és un altiplà creat per activitat volcànica. N'hi ha de dos tipus: altiplans de lava i altiplans piroclàstics.

## Altiplà de lava

Els altiplans de lava són formats per lava basàltica altament fluïda emesa en nombroses erupcions successives de molts volcans sense explosions violentes (erupcions tranquil·les). Aquestes erupcions són tranquil·les a causa de la baixa viscositat de la lava, de manera que és molt fluïda i conté una quantitat petita de gasos atrapats. Les capes resultants dels fluxos de lava poden ser ejectades a partir de fissures lineals o rifts o d'erupcions volcàniques gegantines a través de múltiples volcans (típics de l'era prehistòrica que va produir basalts d'inundació enormes). Múltiples i extensos fluxos successius de lava cobreixen el paisatge original tot formant finalment un altiplà, que pot contenir camps de lava, cons d'escòries, volcans escut i d'altres estructures volcàniques. En alguns casos, un altiplà de lava pot ser generat per un sol volcà com, per exemple, és el cas del volcà massiu de les Level Mountain al nord de la Colúmbia britànica, Canadà, el qual cobreix una àrea d'1,800 km² i un volum de 860 km3.
Potser el més extens de tots els altiplans basàltics subaeris va existir durant el Paleogen i possiblement s'estenia per 1,800,000 km² a la regió nord de l'oceà Atlàntic. Aquesta regió, coneguda com a Província ígnea de l'Atlàntic Nord, generalment es creu que fou trencada per la fustigació de l'escorça terrestre per formar l'actual conca oceànica.
La terra presenta nombrosos altiplans volcànics subaeris i submarins com el Plateau del riu Colúmbia (subaeri) i el vast altiplà d'Ontong Java (submarí).

## Altiplà piroclàstic

Els altiplans d'aquest tipus són formats per fluxos massius de roques piroclàstiques: aglomerats, tefra, cendres volcàniques cimentades en tufs, màfics o fèlsics.
Exemples inclouen el Shirasu-Daichi, que cobreix gairebé tot el sud de l'illa de Kyūshū al Japó, i el North Island Volcanic Plateau a Nova Zelanda.

## Vegeu també

* Colada de lava

## Referències

* ↑ Wood, Charles A.; Kienle, Jürgen Volcanoes of North America: United States and Canada. Cambridge, England: Cambridge University Press, 2001, p. 121. ISBN 978-0-521-43811-7. OCLC 27910629.
* ↑ Brittle tectonism in relation to the Palaeogene evolution of the Thulean/NE Atlantic domain: a study in Ulster Arxivat 2011-08-13 at Archive.is Retrieved on 2007-11-10
* ↑ «Kyushu -- GLGArcs Arxivat 2016-04-10 a Wayback Machine.».
# Ratpenat bru de Tickell

El ratpenat bru de Tickell (Hesperoptenus tickelli) és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids que es troba a Bhutan, Cambodja, l'Índia, Myanmar, el Nepal, Sri Lanka i Tailàndia.

## Referències

* ↑ Csorba, G.; Bumrungsri, S.; Francis, C.; Bates, P.; Ong, P.; Gumal, M.; Kingston, T.; Molur, S.; Srinivasulu, C. Hesperoptenus tickelli. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 25 novembre 2014.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Cantó de Borg

El cantó de Borg és un cantó francès del departament de la Gironda, situat al districte de Blaia. Té 15 municipis i el cap és Borg.

## Municipis

* Baion
* Borg
* Coms
* Gauriac
* Lançac
* Mombrier
* Prinhac e Marcamps
* Pugnac
* Sent Circ de Caneça
* Sent Seurin de Borg
* Saint-Trojan
* Samonac
* Tauriac
* Teuillac
* Villeneuve

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1979 | M. Lucas | Divers droite |
| 1979-2004 | Claude Broy | PS |
| 2004- | Max Jean-Jean | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 10.406 | 10.856 | 10.939 | 11.928 | 12.175 | 12.325 | 12.627 |
# Casa forestal

Una casa forestal és un tipus d'edifici situat en àrees forestals o en zones rurals properes als boscos. També és coneguda com a caseta forestal o caseta de guarda forestal. Aquestes construccions tenen diversos propòsits i funcions relacionades amb la gestió i protecció dels boscos.
Les característiques i funcions d'una casa forestal:
* Ubicació: Les cases forestals es troben generalment en zones estratègiques dins d'una àrea forestal. Poden estar situades prop de camins forestals, rius o altres llocs que siguin accessibles i proporcionin una visió panoràmica de l'àrea.
* Vigilància i control: Una de les funcions principals d'una casa forestal és facilitar la vigilància i el control de l'àrea forestal. Les persones encarregades de la gestió forestal o de la protecció contra incendis utilitzen aquestes cases com a punt de control per supervisar l'estat dels boscos, detectar incendis forestals o altres problemes i prendre les mesures pertinents.
* Habitatge del personal: En algunes cases forestals, s'assigna personal com a guardes forestals o treballadors forestals perquè hi visquin. Aquests professionals s'encarreguen de patrullar l'àrea, fer tasques de prevenció d'incendis, gestionar els recursos naturals i proporcionar informació als visitants.
* Magatzem i equipament: Les cases forestals poden disposar d'un petit magatzem per emmagatzemar eines, equipament de lluita contra incendis, materials de reparació i altres recursos necessaris per a la gestió forestal.
* Punt d'informació: En algunes ocasions, les cases forestals poden servir com a punt d'informació per a visitants i excursionistes que desitgin conèixer més sobre l'àrea forestal, les rutes de senderisme o altres activitats relacionades amb la natura.
* Refugi d'emergència: En situacions d'emergència, com ara incendis forestals o accidents, les cases forestals poden servir com a refugi temporal per a les persones que es trobin a l'àrea. També poden ser fetes servir per a la coordinació d'operacions d'emergència i com a base per a l'organització de recursos addicionals.
En resum, una casa forestal és un edifici situat en àrees forestals que té com a funcions principals la vigilància, el control, la gestió i la protecció dels boscos. També pot ser un punt d'informació per als visitants i un refugi en situacions d'emergència.

## Referències

* 1 2 3 «casa forestal». [Consulta: 5 juliol 2023].
* ↑ Pons, ACN / Cristian. «Medi Ambient i Habitatge inicia la via judicial per desallotjar la casa ocupada la Forestal d'Escós - 09 gen 2008». [Consulta: 20 juny 2023].
* ↑ SALDES, DANI PERONA |. «Saldes destinarà l'antiga casa forestal al turisme astronòmic», 24-02-2016. [Consulta: 20 juny 2023].
* ↑ Manel. «Casa forestal de la Pena | Bosc de Poblet – Vimbodí». [Consulta: 20 juny 2023].
# Puig de Vallvanera

El Puig de Vallvanera és una muntanya de 339 metres que es troba al municipi de Castell d'Aro, Platja d'Aro i s'Agaró, a la comarca catalana del Baix Empordà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Universidad de la Empresa

La Universidad de la Empresa (UDE) (Universitat de l'Empresa) és una universitat privada amb seu a Montevideo, Uruguai.
Començà a funcionar el 1992 com una Escola de Negocis sota l'auspici de l'Asociación de Dirigentes de Marketing del Uruguay (ADM). El 1998 va ser reconeguda com a universitat. El 2005 comença a impartir el Programa de Formació Avançada en Educació, el primer programa de doctorat en educació a l'Uruguai i alhora el primer programa de doctorat d'una universitat privada uruguaiana.
Edita la Revista Iberoamericana de Ciencias Empresariales y Economía.

## Referències

* 1 2 «Universidad de la Empresa» (en castellà). Mapeo de la sociedad civil - Uruguay. Instituto de Comunicación y Desarrollo i Banco Interamericano de Desarrollo. [Consulta: 24 abril 2023].
* ↑ Martínez Larrechea, Enrique. La educación superior de Uruguay en transición (en castellà). Fundación de Cultura Universitaria, 2003, p. 76. ISBN 9789974204720.
* ↑ Martínez Larrechea, Enrique. «Educación Comparada en Universidades Sudamericanas: El Caso de Uruguay». A: Comparative education at universities world wide (en castellà). 3rd expanded ed. Sofia: Bulgarian Comparative Education Society (BCES), 2013, p. 230. ISBN 978-954-92908-2-0.
* ↑ «The ISSN Portal». [Consulta: 23 abril 2023].

## Enllaços externs

* Universitat de l'Empresa - Pàgina web oficial (castellà)
# Santa Maria de Fondarella

Santa Maria de Fondarella és un monument del municipi de Fondarella (Pla d'Urgell) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església senzilla d'una nau que fa de final d'una agrupació de cases en filera. D'origen romànic, reformat al segle xv, amb façana simple de portal dovellat i campanar de paret amb tres obertures, dins una línia que recorda Sant Martí dels Alamús. L'interior és de petites dimensions; tres naus, la central més ample amb coberta de canó rebaixat i arcs de reforç. Absis semicircular.

## Història

De la primitiva església queda únicament la façana amb un acabament en espadanya concebuda gòticament com a contrafort. El primer temple sembla que data del segle xi, tot i que alguns elements com el tipus d'aparell, porta d'accés, llums, etc., denoten una configuració més moderna. Al segle xviii repararen el temple modificant elements arquitectònics però aprofitant l'estructura romànica anterior.
* 1774: reparació de la volta.
* 1816: reparació teulada, emblanquinat, reparació sagristia i cor nou.

## Referències

* 1 2 «Santa Maria de Fondarella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].

## Vegeu també

* Llista de parròquies del bisbat de Solsona
# Sindicat de Miralcamp

El Sindicat de Miralcamp és un monument noucentista del municipi de Miralcamp (Pla d'Urgell) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Entre les obres referides a l'arquitecte Cèsar Martinell i Brunet s'esmenta un sindicat a Miralcamp amb magatzem i dues premses d'oli. Aquest edifici, concebut entre mitgeres, té una senzilla nau amb coberta a dues aigües perpendicular a la façana, parets de tàpia, i nervis estructurals de maó.

## Història

La façana del "Sindicat" presenta unes traces que entronquen més amb la pràctica noucentista que amb la modernista. Hi ha un procés vers la simplificació i la depuració de tot element que resulti accessori i en això rau gran part de la seva peculiaritat. Corona la façana un remat de silueta ondulant d'un cert regust barroc. L'espai interior, d'una sola nau, està limitat per parets mitgeres i amb teulada de dues vessants. La idea fonamental de Martinell en el disseny de l'edifici és la recerca de la funcionalitat. Aquest edifici fou utilitzat també per a celebrar-hi el ball de la festa major d'hivern. Fou granja i cobert particular.

## Referències

* 1 2 «Sindicat de Miralcamp». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].
# Creu de terme del Palau d'Anglesola

Creu de terme del Palau d'Anglesola és un monument del municipi del Palau d'Anglesola inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Creu de terme assentada damunt de tres graons octogonals, sobre una basa que combina la línia còncava i convexa i reunint els vuit angles que produeix l'últim graó, s'erigeix el fust. Aquest, separat de la basa per tres motllures, suporta un capitell de forma romboïdal, també amb vuit angles. Damunt el capitell se situa la creu en forma trevolada, els seus angles queden desdibuixats per formes corbes. Cal destacar que de tot el conjunt el que més ressalta és el capitell, més gran i més voluminós que la mateixa creu.

## Història

La manca de documentació ens fa recórrer a la memòria popular: diuen els avis del poble que sempre han vist la creu al mateix lloc, igual que els seus pares.

## Referències

* 1 2 «Creu de terme del Palau d'Anglesola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].