OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Variable W Virginis

Els estels variables W Virginis són un tipus de estels variables pulsants similars a les cefeides. Igual que altres cefeides, mostren una relació entre el seu període i la seva lluminositat, però diferent al de les cefeides clàssiques com δ Cephei o η Aquilae. A diferència d'aquests són estels de Població II i, per tant, tenen una metal·licitat menor que la del Sol. Igualment, les seves amplituds, les seves corbes de llum, les seves característiques espectrals i les seves corbes de velocitat radial són diferents. Típicament tenen 1,5 magnituds menys que les cefeides clàssiques però són més lluminoses que les variables RR Lyrae. La seva massa és inferior a la massa solar, per la qual cosa estan clarament en un estat evolutiu diferent.
Tenen períodes d'aproximadament 10 - 20 dies i són comuns en cúmuls globulars i en l'halo galàctic, si bé també poden trobar-se en altres zones de les galàxies. El seu màxim exponent, i que ha donat nom al grup, és l'estrella W Virginis.

## Referències

* 1 2 «W Virginis». AAVSO. [Consulta: 13 desembre 2020].
* ↑ «W Virginis. The internet Encyclopedia of Science». Arxivat de l'original el 2007-11-09. [Consulta: 20 gener 2019].

## Enllaços externs

* Variable stars.
* SEDS
# Emperador Yao

L'Emperador Yao (xinès tradicional:堯; xinès simplificat:尧; pinyin:Yào; segons la tradició circa 2356 aC - 2255 aC.) va ser, segons diverses fonts, un governant xinès i un dels Tres augustos i cinc emperadors.

## Ascendència

El nom ancestral de Yao és Yi Qi o Qi, nom del clan Taotang, el nom rebut va ser Fangxun, ja que era el segon fill de l'emperador Ku i Qingdu També és conegut com a Tang Yao.
La mare de Yao ha estat adorada com la deessa Yao-mu.

## Referències

* ↑ Ching, 1991, p. 140.
* ↑ Sarah Allan. The shape of the turtle: myth, art, and cosmos in early China. SUNY Press, 1991, p. 59. ISBN 0-7914-0460-9.
* ↑ Asiapac Editorial. Great Chinese emperors: tales of wise and benevolent rule. Asiapac Books Pte Ltd, 2006, p. 11. ISBN 981-229-451-1.
* ↑ Yang, 1967, p. 102.

## Bibliografia

* Ching, Julia; R. W. L. Guisso. Sages and filial sons: mythology and archaeology in ancient China (en anglès). The Chinese University Press, 1991. ISBN 978-962-201-469-5.
* Yang ', C.K.. Religion in Chinese Society : A Study of Contemporary Social Functions of Religion and Some of Their Historical Factors. Berkeley and Los Angeles: University of California Press, 1967.
# IMS Simple Sequencing

El IMS Simple Secuencing és una especificació creada pel mateix consorci que ha creat IMS LD:
L'especificació IMS Seqüenciació Senzill defineix un mètode per representar el comportament pretès d'una experiència d'aprenentatge tal que qualsevol Sistema de Tecnologia d'Aprenentatge (LTS) pot seqüenciar activitats discretes d'aprenentatge en una manera compatible. L'especificació defineix comportaments i funcionalitat requerits que els sistemes conformes han d'implementar. Incorpora regles que descriuen la ramificació o flux d'instrucció a través de contingut segons els resultats d'unes interaccions de l'aprenent amb el contingut. L'Especificació va ser llançat al públic dins març 2003..
Es pot afirmar que l'especificació IMS SS defineix un mètode per a representar el comportament i, per tant, permet una forma clàssica (conductista) de fer models de disseny d'aprenentatge. L'especificació IMS SS tan sols defineix el comportament i les funcions esperades de seqüenciació, que successivament els sistemes reals de tecnologia educativa han d'implementar.
La IMS SS s'etiqueta "senzill" perquè l'especificació considera només un nombre limitat d'estratègies de seqüenciació comú i no perquè l'especificació en si mateixa sigui senzilla. O sigui que mentre el seu abast pot ser "senzill", la implementació i l'ús d'IMS SS requereix una comprensió minuciosa dels seus conceptes.
A diferència de IMS LD, l'IMS SS està més enfocat en l'organització de les activitats d'aprenentatge i la seva estructura s'assembla més a la de SCORM, de fet l'última versió de Scorm(2004) l'incorpora, així doncs es podria afirmar que aquesta especificació de navegació i seqüenciació és deriva de l'IMS SS.
En la practica, l'IMS SS és un estandar de seqüenciació que permet d'associar a cada un dels elements que compon un recurs educatiu (cadascun dels elements del "índex") una informació, indicant, per exemple, si l'alumne pot accedir o no a ell.
Pot semblar senzill, però amb una seqüenciació així podem aconseguir objectius com:
* Evitar que els alumnes comencin a llegir un recurs per la pàgina 3.
* Evitar que els alumnes puguin tornar enrere (per exemple, que tornin a llegir els continguts teòrics una vegada han vist un examen).
* Establir seqüències condicionals mitjançant regles. Per exemple, "si l'alumne no realitza correctament l'activitat 2, ha de tornar a veure un exemple, i després intentar de nou l'activitat, fins que la realitzi de manera satisfactòria".

## Referències

* ↑ «imsglobal.org». [Consulta: 20 novembre 2016].
* ↑ «Scorm».
* ↑ «cefire». Arxivat de l'original el 2017-05-16. [Consulta: 31 octubre 2016].

## Enllaços externs

* http://edutechwiki.unige.ch/en/IMS_Simple_Sequencing
* http://cefire.edu.gva.es/file.php/1/Exe-Learning/Unidad08/HTML/ims_simple_sequencing_ims_ss.html Arxivat 2017-05-16 a Wayback Machine.
* https://unirecursos.wordpress.com/2009/11/16/oa-y-lms-learning-objets/
# Jordi Labanda Blanco

Jordi Labanda Blanco (Mercedes, 20 de març de 1968) és un dibuixant, il·lustrador i dissenyador de moda uruguaianocatalà. Des dels tres anys resideix a Barcelona. És el germà de l'Ivan Labanda.
Ha treballat com a il·lustrador des de la dècada dels noranta, on va començar a ser una peça clau per als tiratges d'alguns periòdics, com The New York Times, el Sunday Magazine, o el Vogue America. També ha col·laborat a Visionaire i Tatler. A Espanya, ha col·laborat amb El País, La Vanguardia, Rockdeluxe, Marie Claire, Vanidad, Elle i Vogue.
El 2003 va publicar el llibre Hey Day, un recull dels seus treballs dels últims anys, sense text, on les imatges polidament traçades, entre dibuixos animats de qualitat i fotografia, parlen sobre els temes de la vida: l'amor per la moda, el consumisme compulsiu, la passió per les marques d'alt preu, el savoir vivre, les festes d'alt nivell, el sexe fàcil, les visites als museus, l'arribada de les noves tecnologies, etc.
El 2005 publicar el seu segon llibre, Si te he visto no me acuerdo, una recopilació dels seus treballs humorístics, en els quals retrata a la societat que coneix, amb els seus pros, les seves contres, els seus problemes i les seves particularitats.
El 2008 va publicar una col·lecció coneguda com a Booklets, composta de cinc llibres petits sobre temes com la «vida moderna», entre d'altres. Des del 2001 treballa a l'Estudio Jordi Labanda com a dissenyador.

## Referències

* ↑ Fernández, Antonio «La crisis llega al diseño: Jordi Labanda cierra su tienda de Barcelona». El Confidencial, 27-12-2008 [Consulta: 10 novembre 2016].
* ↑ Entrevista a Jordi Labanda, per la Universitat de Múrcia Arxivat 2009-04-20 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* Jordi Labanda Blanco - Lloc web oficial (anglès)
# Vescomtat de Thro

El vescomtat de Thro fou una jurisdicció feudal de Bretanya centrada al castell de Thro al país de Porhoët; inicialment els vescomtes o comtes de Porhoët es van titular vescomtes de Thro i el seu centre éra el castell de Thro (Château-Trô a la moderna comuna de Guilliers.
El primer vescomte esmentat fou Guethenoc o Guéthénoc vers 1008; és anomenat en una carta del 1021 en que apareixen el vescomte Alan (Alan "Caignart") de Cornualla i Judicaël bisbe de Vannes en relació a l'abadia de Redon; va concedir drets a l'abadia de Redon en carta del 1040. Es va casar amb Allaruma o Alarun, filla del vescomte Benedicte de Cornualla († vers 1022 amb prop de 90 anys) i, per tant, l'enllaç degué ser anterior a aquesta data. Va tenir un fill, Joscelí que el va succeir amb el títol de vescomte de Bretanya i de Rennes esmentat en carta datada el 1050 en relació a l'abadessa de Sant Jordi de Rennes, i en una donació a Redon vers el 1066 i va morir vers 1074. Va tenir quatre fills: Mainguy (possible bisbe de Rennes vers 1066 segons Tresvaux), Roger, Eudes I i un altre de nom desconegut que fou monjo a Sant Jordi de Rennes. Eudes I va agafar el títol de vescomte de Porhet després convertit en comte de Porhoët.
Vegeu: Comtat de Porhoët

## Referències

* Genealogia
# Fangfeng

Fangfeng (xinès tradicional: 防風 ; xinès simplificat: 防风 ; pinyin: Fangfeng) és un personatge de la mitologia xinesa, a més a més d'haver estat adorat com una deïtat en la religió popular xinesa.
Com una figura mitològica, Fangfeng es coneix sobretot per haver arribat tard a una cita cridat per Yu el Gran després del final de la gran inundació de Gun-Yu, per la qual cosa va ser executat per ordre de Yu. Perquè Fangfeng era un gegant, de quasi 10 metres, el botxí va haver de construir una gran bastida per tal d'arribar al cap. Mites moderns i llegendes relatives sobre Fangfeng a la Xina tendeixen a emfasitzar que va ser executat erròniament: que la raó de la tardança de Fangfeng per arribar a l'assemblea va ser que en el seu camí es va trobar amb un diluvi local i es va aturar per donar fi a la inundació i salvar la gent. Com a déu, l'adoració de Fangfeng va ser més prominent en les Sis Dinasties de les regions de Wu i Yue (moderna Zhejiang, Jiangsu i Shanghai). Una representació comuna de Fangfeng és com d'un personatge només amb un ull i cella, entre drac i bou.

## Referències

* 1 2 Yang, 2005, p. 111-113.
* 1 2 Yang, 2005, p. 112.

## Bibliografia

* Yang, Lihui et al.. Handbook of Chinese Mythology (en anglès). Nova York: Oxford University Press, 2005. ISBN 978-0-19-533263-6.
# Kundasala

Kundasala o Kundasale és avui dia un suburbi de la ciutat de Kandy al districte de Kandy, Província Central, a Sri Lanka. La població es troba a uns 7 a l'est-sud-est de Kandy, a la riba nord del riu Mahaweli. La població és al torn del 15.000 habitants.

## Història

Kundasala fou sovint la residència del rei al primer terç del segle xviii i, per tant, capital de fet del regne de Kandy. El rei Vira Nahendra Sinha vivia a Kundasala quan els seus magatzems i tresors a Hanguranketa es van cremar en un incendi accidental el 1731; el rei era popularment conegut com el "Kundasala" pel seu lloc de residència i allí va morir el 13 de maig de 1739. El 1765, davant l'ofensiva holandesa, el rei va abandonar Kandy i es va retirar a Hanguranketa; els holandesos van travessar el riu i Van Eck es va establir al palau reial de Kandy que fou saquejat; després van seguir cap a Kundasala on també van saquejar el palau (febrer de 1765) i el 24 de febrer 900 homes foren enviats cap a Hanguranketa a perseguir al rei, el qual es va retirar cap a les muntanyes fins a Badulla; el palau d'Hanguranketa fou saquejat com els altres; després els holandesos van començar a retornar a Colombo però el camí de tornada cada racó fou una emboscada. Després de la pau del 14 de febrer de 1766 el rei va retornar a Kandy i va construir un nou temple a Kundasala.

## Referències

* Ceylon and the Hollanders, 1658-1796, per Paulus Edward Pieris, 1918
# Ibn Abbad

Abu-l-Qàssim Ismaïl ibn Abbad ibn al-Abbàs ibn Abbad ibn Àhmad ibn Idrís, més conegut senzillament com a Ibn Abbad, i com a Kafi-l-Kufat o as-Sàhib (Istakhr 14 de setembre de 938-Rayy 30 de març del 995) fou un home de lletres i visir buwàyhida del segle x.
Era fill d'Abbad ibn al-Abbàs conegut com a Shaykh al-Amin, que fou visir de Rukn-ad-Dawla abans del 940 i havia mort el 946 o 947. El 958 va començar una gran amistat amb el príncep Abu Mansur, conegut a la història com Muàyyid-ad-Dawla. A la mort de Rukn-ad-Dawla el 16 de setembre del 976 el govern d'Isfahan va passar a Muàyyid, que el va nomenar com a katib i va confirmar com a visir a Abu-l-Fath Alí ibn Muhàmmad conegut com a Ibn al-Amid II. Aquest es va voler desfer d'Ibn Abbad, però Àdud-ad-Dawla el va fer matar i Ibn Abbad va ascendir a visir de Muàyyid-ad-Dawla. Àdud-ad-Dawla va morir el 983 i Muayyid el 984; llavors el visir va cridar a la successió a Fakhr-ad-Dawla, al que abans havia combatut, que era el degà de la família i, per tant, no sotmès a cap altre sobirà. Fakhr el va conservar com a visir. Ibn Abbad va fer intervenir al seu senyor en favor de Xams-ad-Dawla contra Bahà-ad-Dawla i després en favor d'aquest darrer contra el primer.
Va morir el 30 de març del 995 a Rayy.
Va deixar escrites obres de teologia dogmàtica, història, gramàtica, crítica literària, poesia i anècdotes.

## Referències

* Maurice Pomerantz, "EBN ʿABBĀD, Esmāʿil, al-Ṣāḥeb Kāfi al-Kofāt" a Encyclopaedia Iranica
# Josep Donadeu i Cadafalch

Josep Donadeu i Cadafalch (Terrassa, 1928 - octubre de 2012) era un polític català, diputat a Corts i alcalde de Terrassa.

## Trajectòria

Estudià a la Universitat de Deusto i a l'IESE, i treballà com a censor jurat d'empreses. Fou membre de l'Opus Dei i milità al Frente de Juventudes, i com a tal formà part del consell de l'escola Viaró i de la junta de l'Atlètic Terrassa Hockey Club.
El 1967 fou nomenat regidor i tinent de cultura pel terç corporatiu a l'ajuntament de Terrassa; el 1971 fou nomenat diputat provincial i alcalde de Terrassa de 1970 a 1976, el primer que no pertanyia a la família directa d'Alfons Sala. Entre juliol de 1972 i febrer de 1973 dirigí accidentalment l'Escola de Bibliologia. Deixà l'alcaldia quan fou nomenat subgovernador civil de Barcelona sota les ordres de Salvador Sánchez-Terán fins a 1977.
Fou governador civil de Girona de 1979 a 1981. Posteriorment fou membre de la gestora del Partit Demòcrata Popular (PDP) a la província de Girona partit amb el qual fou elegit diputat per la província de Barcelona a les eleccions generals espanyoles de 1982, presentant-se en coalició amb Alianza Popular. Després de la ruptura de la coalició entre AP i PDP, fou candidat a les Eleccions al Parlament Europeu de 1987 en les llistes del Partit Demòcrata Popular.

## Referències

* ↑ Comissió de Pràctiques. Pràcticum de la diplomatura de Biblioteconomia i Documentació. Edicions Universitat Barcelona, 2002, p. 23. ISBN 978-84-475-2643-7.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Biografia de Josep Donadeu al xtec.es
* El desembarco de los empresarios a ABC, 24/11/1982.
* Esquela a La vanguardia, 17/12/2012.
# Legé

Legé (en bretó Levieg, en gal·ló Legé) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 3.968 habitants. Limita amb els municipis de Corcoué-sur-Logne i Touvois a Loira Atlàntic, Rocheservière, Les Lucs-sur-Boulogne i Saint-Étienne-du-Bois a Vendée.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 3.454 | 3.521 | 3.433 | 3.441 | 3.532 | 3.586 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1989-2001 | Jean-Claude Grassineau | |
| 2001- | Jean-Claude Brisson | |
# Melecio Álvarez Garrido

Melecio Álvarez Garrido (Villalpando, 21 de març de 1896 - Paterna, 23 d'octubre de 1940) va ser un anarcosindicalista espanyol.

## Biografia

Cambrer de professió, estava afiliat a la Confederació Nacional del Treball (CNT), formant part del Sindicat de Gastronomia de la CNT a València. Durant el període de la Segona República va participar en diverses activitats polítiques. Després de l'esclat de la Guerra civil es va unir a les milícies confederals, participant en l'organització d'una columna anarquista. Es va mostrar partidari de la militarització de les milícies, oposant-se obertament a José Pellicer —fundador de la Columna de Ferro. Posteriorment passaria a formar part de comissari polític de l'Exèrcit Popular de la República. Durant la contesa va arribar a exercir com a comissari de les brigades mixtes 82a i 92a, combatent en diversos fronts. Capturat pels franquistes al final de la guerra, seria afusellat a Paterna el 23 d'octubre de 1940.

## Referències

* ↑ Álvarez, 1989, p. 182, 184.
* ↑ Engel, 1999, p. 79.
* ↑ Gabarda Cebellán, 2007, p. 350.

## Bibliografia

* Álvarez, Santiago. Los comisarios políticos en el Ejército Popular de la República. Ediciós do Castro, 1989.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
* Gabarda Cebellán, Vicent. Els afusellaments al País Valencià (1938-1956). Universidad de Valencia, 2007.
# Josep Marvà i Mayer

Josep Marvà i Mayer (Alacant, 8 de gener de 1846-Madrid, 15 d'agost de 1937) va ser un enginyer i militar espanyol, acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals.

## Biografia

Graduat a l'Acadèmia d'Enginyers en 1869, va lluitar en la tercera guerra carlina. Després fou professor de l'Acadèmia construcció general, posteriorment va arribar primer a comandant i després a general. En 1896 fou destinat a Cuba, on va encarregar-se de millorar les fortificacions.
Va ser fundador del Laboratori de Material d'Enginyers, una important institució en el desenvolupament industrial del país, que va presidir durant una dècada, des de la seva fundació en 1897 fins a 1907. Va obtenir la Medalla de Plata en l'Exposició Universal de París (1878) i d'or en l'Exposició Universal de Barcelona (1888).
El 1904 va ingressar com a acadèmic de nombre en la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals. També va treballar en l'Institut Nacional de Previsió, del que seria president. Va rebre les condecoracions de la Gran Creu de l'Orde del Mèrit Militar, Gran Creu i Placa de la Reial i Militar Orde de Sant Hermenegild, Comanador de l'Orde de Dannebrog (Dinamarca), Comanador de nombre de l'Orde d'Alfons XII i Creu de primera classe de la Corona de Prússia.

## Referències

* ↑ «Josep Marvà i Màyer | enciclopedia.cat». [Consulta: 11 febrer 2023].
* ↑ Diversos autors, 1942, p. 1.
* ↑ López Núñez 1926 ; Bordonado Bermejo 2013.
* ↑ Bordonado Bermejo, 2013, p. 44.
* ↑ Diversos autors, 1942, p. 23.
* ↑ Bordonado Bermejo, 2013, p. 13-15.
* ↑ Marvá i Mayer, 1904.
* ↑ Bordonado Bermejo, 2013, p. 38-45.
* ↑ Biografia Arxivat 2016-06-24 a Wayback Machine. al web de la RAC

## Bibliografia
### Obres de Marvá y Mayer

* Marvá y Mayer, José. Tracción en vías férreas. Madrid: Imprenta del Memorial de Ingenieros, 1877.
* Marvá y Mayer. Discurso leído ante S. M. el rey Don Alfonso XIII presidiendo la Real Academia de Ciencias Exactas, Físicas y Naturales en la recepción pública del Ilmo. Sr. D. José Marvá y Mayer el 5 de junio de 1904. Madrid: Imprenta del Memorial de Ingenieros, 1904.
* Marvá y Mayer, José. Mecánica aplicada a las construcciones: Atlas. 4a edició (augmentada). Madrid: Imprenta y Litografía de Julián Palacios, 1909.

### Fonts secundàries

* Bordonado Bermejo, María Julia «Aportaciones castrenses a la protección y previsión social de España». Revista de Historia Militar, II extraordinario, 2013, pàg. 13-50. ISSN: 0482-5748.
* López Núñez, Álvaro. Marvá: Biografía y bibliografía. Madrid: Imprenta Clásica Española, 1926.
* Varios autores. Homenaje a la memoria del general D. José Marvá y Mayer. Madrid: Publicaciones del Instituto Nacional de Previsión, 1942.
# Leptospermum petersonii

Leptospermum petersonii (o Leptsopermum citratum), arbre del te d'aroma de llimona (lemon-scented teatree) és un arbust gran o arbre petit de 5 m i n'és conreat com una planta ornamental i per a oli essencial. Creix forma natural a prop de boscos esclerofil·les o en boscos plujosos, o en escarpaments rocosos o sorrenques, a la costa est d'Austràlia. Té les fulles simples, de 20-40 mm de llarg, amb un distintiu olor de llimona. Les flors són blanques, seguides de càpsules llenyoses.

## Usos

Les fulles són destil·lades comercialment pel seu oli essencial el qual conté citronelal, citral, i pinè. Es conrea en plantacions a Kenya, Zaire, Sud-àfrica, Guatemala i Austràlia.
La fulla de l'arbre del te d'aroma de llimona s'usa com a ingredient de condiment en mescles que es venen en botigues de te juntament amb el te negre comú, Camelia sinensis.

## Cultiu

L'arbre de te aroma de llimona és ben conegut com a planta de jardí, popular per la seva popular fragància i atractiu. És de ràpid creixement i pot ser mantingut a l'alçada d'un arbust mitjançant la poda. L'habilitat per ser podat regularment també ho fa convenient per a tanques, cortines de vent i per ser collit per a olis essencials.
Leptospermum liversidgei també és anomenat "arbre de te aroma de llimona" a causa de la presència d'olis essencials amb característiques de la llimona.

## Referències

* ↑ Cribb, A.B. & J.W., Useful Wild Plants in Australia, Collins 1982, p29 ISBN 0002164418
* Harden, G.J., Flora of New South Wales, Volume 2, ISBN 0-86840-164-1.
# Mondsee

Mondsee és una localitat del districte de Vöcklabruck, a l'estat d'Alta Àustria, Àustria, amb una població estimada a principi de l'any 2018 de 3734 habitants.
Està situada a l'est de l'estat, prop del llac Atter, de la frontera amb l'estat de Salzburg, al sud del riu Danubi i al sud-oest de la ciutat de Linz —la capital de l'estat.

## Història

S'han trobat les restes d'assentaments sota l'aigua a l'àrea de Mondsee prop del llac i Scharfling. Una rica col·lecció d'evidència de ceràmica neolítica i eines fetes de pedra i os va ser descoberta i es van interpretar com les restes d'una cultura de palafits. La ciència ha encunyat el nom de la cultura Mondsee després del principal lloc de descobriment a Mondsee. És aproximadament de 2800 a 1800 a. C. i s'estén sobre la major part de l'Alta Àustria i parts de Salzburg. Recerques recents han demostrat que es tracta d'assentaments rurals originals que després van ser submergits per l'augment del nivell del llac. El Museu de Mondseeland té una extensa col·lecció de construcció de xanques.
A l'època romana hi havia un assentament aquí, com ho demostren les proves, i una carretera el connectava amb Juvavum, el Salzburg romà. Al voltant de l'any 600 els bavaresos van començar a colonitzar el Mondseerland i van talar els boscos. El 748, el duc bavarès Odilo va fundar el Monestir de Mondsee de la família de Agilolfinger. A partir de llavors, el desenvolupament va ser modelat pel monestir, tant espiritual, cultural i econòmicament.
Fins al 1506, Mondseeland va pertànyer al ducat de Baviera. Després es va convertir en propietat dels Habsburg. En 1791 el monestir va ser tancat sota l'emperador Leopoldo II. El 1810, el mariscal de camp bavarès Carl Philipp von Wrede va rebre el monestir abandonat de Mondsee (al costat de Suben i Gleink) com un castell amb el seu propi govern, Wrede va seguir sent el propietari fins i tot després que l'àrea tornés a Àustria i promogués l'àrea el millor que va poder (construcció de carreteres, començament de la generació del Mondsee, formatge...).
Des de 1867 hi ha hagut turisme en Mondsee, el primer vaixell de vapor va començar en 1872. En 1891, la ciutat es va connectar amb un ramal al ferrocarril local de Salzkammergut (que es va tancar en 1957).

## Geografia

El poble està situat a 493 m sobre el nivell del mar en el Hausruckviertel en Mondsee. L'expansió és de 9,5 km de nord a sud, d'oest a est de 7,7 km. L'àrea total és de 16,4 km², el 0,6% de l'àrea està coberta de boscos, el 7,3% de l'àrea s'usa per a l'agricultura, el 83% de l'àrea està ocupada per Mondsee.
Tota la superfície de l'aigua del Mondsee pertany al municipi del mateix nom. Això també s'aplica al Kreuzstein en el llac.

## Referències

* ↑ Citypopulation.de Estadístiques del districte de Vöcklabruck.
# Lophiodon

Lophiodon és un gènere extint de mamífers emparentats amb els tapirs. Visqué a Europa durant l'Eocè. Entre altres localitats, se n'han trobat restes fòssils a les conques d'Àger i Tremp, a Catalunya.

## Referències

* ↑ Gosàlbez, 1987, «Els mamífers fòssils» (J. Agustí).

## Bibliografia

* Gosàlbez, J. Història natural dels Països Catalans. Volum 13: Amfibis, rèptils i mamífers. Enciclopèdia Catalana, 1987. ISBN 84-7739-005-3.