OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Naohisa Takato

Naohisa Takato (japonès: 髙藤直寿) (Shimotsuke, 30 de maig de 1993) és un judoka japonès que competeix en la categoria de pes extra lleuger (actualment -60 Kg). Ha participat en dues Olimpíades, guanyant 1 medalla de bronze en els Jocs Olímpics de Rio 2016 i 1 medalla d'or en els Jocs Olímpics de Tòquio 2020. A més, ha guanyat 5 medalles (4 d'or) en els Campionats del Món i 2 medalles d'or en els Campionats d'Àsia.
És conegut per practicar un estil més modern del judo tradicional, amb una evolució de la tècnica del kata guruma.

## Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Categoria |
| 2016 | Rio de Janeiro | 3 | -60 Kg |
| 2020 | Tòquio | 1 | -60 Kg |
| Campionat del Món ||||
| 2013 | Rio de Janeiro | 1 | -60 Kg |
| 2014 | Txeliàbinsk | 3 | -60 Kg |
| 2017 | Budapest | 1 | -60 Kg |
| 2018 | Bakú | 1 | -60 Kg |
| 2019 | Tòquio | 5a posició | -60 Kg |
| 2022 | Taixkent | 1 | -60 Kg |
| 2023 | Doha | 5a posició | -60 Kg |
| Campionat d'Àsia ||||
| 2017 | Hong Kong | 1 | -60 Kg |
| 2021 | Bixkek | 1 | -60 Kg |

## Referències

* ↑ «Perfil de judoka» (en anglès). Federació Internacional de Judo. [Consulta: 6 maig 2023].
* ↑ «Perfil olímpic» (en anglès). olympics.com. [Consulta: 6 maig 2023].
* ↑ «Naohisa Takato's evolving kata-guruma» (en anglès). Judo crazy, 04-01-2014. Arxivat de l'original el 31 de maig 2016. [Consulta: 6 maig 2023].
# Takanori Nagase

Takanori Nagase (japonès: 永瀬貴規) (Nagasaki, Japó, 14 d'octubre de 1993) és un judoka japonès que competeix en la categoria de pes semi mitjà (actualment -81 Kg). Ha participat en dues Olimpíades, guanyant 3 medalles, entre les quals la medalla d'or als Jocs Olímpics de Tòquio 2020. A més, ha guanyat 3 medalles (1 d'or) en els Campionats del Món. La medalla d'or al Campionat del Món d'Astana 2015, va ser la primera vegada que un japonès guanyava en la categoria de -81 Kg en els Campionats del Món.

## Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Categoria |
| 2016 | Rio de Janeiro | 3 | -81 Kg |
| 2020 | Tòquio | 1 | -81 Kg |
| 2020 | Tòquio | 2 | Equip mixt |
| Campionats del Món ||||
| 2014 | Txeliàbinsk | 5a posició | -81 Kg |
| 2015 | Astanà | 1 | -81 Kg |
| 2017 | Budapest | 3a ronda | -81 Kg |
| 2022 | Taixkent | 3 | -81 Kg |
| 2023 | Doha | 3 | -81 Kg |

## Referències

* ↑ «Perfil oficial» (en anglès). Federació Internacional de Judo. [Consulta: 12 maig 2023].
* ↑ «Perfil olímpic» (en anglès). olympics.com. [Consulta: 12 maig 2023].
* ↑ «Takanori Nagase first world champion U81Kg for Japan» (en anglès). Judo Inside, 27-08-2015.
# Penya del Migdia (Begues)

La Penya del Migdia és una muntanya de 576 metres que es troba al municipi de Begues, a la comarca del Baix Llobregat.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Mil Mi-8

El Mil Mi-8 (en rus: Ми-8) és un helicòpter de transport mitjà bimotor, que també pot fer tasques com a helicòpter artillat. En deriven altres helicòpters reconeguts com el navalitzat Mi-14, i l'helicòpter d'atac Mi-24. En són usuaris les forces armades o de seguretat de més de 70 estats, entre ells l'Índia, la Xina i l'Iran.

## Desenvolupament i producció

Ha estat fabricat per la fàbrica d'helicòpters Mil de Moscou des de la dècada de 1960. El primer prototip, el W-8, amb un únic motor AI-24W, va realitzar el seu primer vol el 9 de juliol de 1961. Un segon prototip, amb dos motors AI-24W, fer el seu primer vol el 17 de setembre de 1962. Després, va ser introduït en l'inventari de la Força Aèria Soviètica el 1967 com a Mi-8. És un dels helicòpters més produïts del món.

## Especificacions (Mi-8T)

Dades de Jane's All The World's Aircraft 1992–93
Característiques generals
* Tripulació: 3 (pilot, copilot, enginyer de vol)
* Capacitat:
** 24 passatgers o
** 12 lliteres i 1 metge o
** 3.000 kg de càrrega interna o externa
* Longitud: 18,17 m
* Diàmetre del rotor: 21,29 m
* Alçada: 5,65 m
* Superfície del disc 356 m²
* Pes buit: 7.260 kg
* Pes carregat: 11.100 kg
* Pes màxim d'enlairament: 12.000 kg
* Motors: 2× turboeix Klimov TV3-117Mt, 1.454 kW cada un
* Capacitat màxima de combustible: 3.700 l
Rendiment
* Velocitat màxima: 260 km/h (140 nusos)
* Abast: 450 km
* Abast en trasllat: 960 km
* Sostre de servei: 4.500 m
Armament
* fins a 1.500 kg en 6 punts forts alars, incloent contenidors llançacoets de calibre 57 mm, bombes i míssils antitanc

## Referències

* ↑ «World Air Forces 2016». Flightglobal Insight, 2016. Arxivat de l'original el 25 de desembre 2018. [Consulta: 29 juliol 2016].
* ↑ www.aviastar.org
* ↑ John Pike. «Mi-8 HIP (MIL)». [Consulta: 24 desembre 2014].
* ↑ Mark Lambert. Jane's All The World's Aircraft,1992–93. Coulsdon, Surrey, UK: Jane's Information Group, 1992. ISBN 0-7106-0987-6.
# Tetsuya Nakashima

Tetsuya Nakashima (中島哲也) nascut el 1959) és un director de cinema i guionista japonès.
Va néixer a Fukuoka, assistint a l'escola secundària a Chikushino. La seva pel·lícula de 2010 Kokuhaku va ser guardonada amb el Millor Película als Premis de l'Acadèmia Japonesa, on Nakashima també va ser guardonat com a Director de l'Any i Guió de l'Any. Als Asian Film Awards, la pel·lícula va ser nominada a Millor pel·lícula i Millor director, entre altres categories. Confessions també va ser seleccionada com a entrada japonesa per al Millor pel·lícula en llengua estrangera als premis Oscar de 2010 i va estar a la llista final final el gener de 2011. Nakashima va rebre el premi al millor director a la 26è Festival de Cinema de Yokohama per la seva pel·lícula Kamikaze girls, que també va guanyar la millor pel·lícula. Per Kamikaze Girls, també va guanyar la millor pel·lícula i millor director als 14th Japan Film Professional Awards. La seva pel·lícula de 2006 Kiraware Matsuko no Isshō va rebre 14 nominacions al 30ns Premis de l'Acadèmia Japonesa, incloent-hi la Fotografia de l'Any i el Director de l'Any. El 2014, va ser nominat per al Premi Elecció del Públic al Festival Internacional de Cinema de Chicago, per la seva pel·lícula Kawaki.
Originalment estava programat per dirigir una adaptació de l'èxit manga Shingeki no Kyojin, però el desembre de 2012 va deixar el projecte per diferències amb la resta de l'equip de producció.

## Filmografia

* Bakayarô!: Watashi okkote masu (1988) (segment 2)
* Happy-Go-Lucky (1997)
* Beautiful Sunday (1998)
* Kamikaze girls (2004)
* Rolling Bomber Special (2005)
* Kiraware Matsuko no Isshō (2006)
* Pako to Mahō no Ehon (2008)
* Kokuhaku (2010)
* Kawaki (2014)
* Kuru (2018)

## Referències

* ↑ «"Kokuhaku" and "Akunin" dominate the 34th Japan Academy Awards». tokyohive. [Consulta: 13 novembre 2020].
* ↑ «Tetsuya Nakashima's "Confessions" lands an Oscar nod». japanator. Arxivat de l'original el 2019-12-25. [Consulta: 3 octubre 2010].
* ↑ «9 Foreign Language Films Continue to Oscar Race». oscars.org. [Consulta: 19 gener 2011].
* ↑ «Yokohama Film Festival: 2005». Internet Movie Database. [Consulta: 16 abril 2009].
* ↑ «Chicago International Film Festival (2014)». IMDb. [Consulta: 14 novembre 2020].
* ↑ «実写映画版 『進撃の巨人』 の中島哲也監督が降板». [Consulta: 13 desembre 2012].
# Inclusió (mineralogia)

En mineralogia, una inclusió és qualsevol material que ha quedat atrapat dins d'un mineral durant la seva formació. Les inclusions són generalment altres minerals o roques, encara que també poden ser aigua o substàncies en estat gasós com el gas carbònic o l'hidrogen, o diferents hidrocarburs. En el cas de l'ambre, és possible trobar insectes i plantes com a inclusions.
Les inclusions de líquids o gasos s'anomenen inclusions fluides. L'anàlisi de les bombolles de gas atmosfèric com inclusions en els nuclis dels gels és una important eina en l'estudi del canvi climàtic. Segons la llei d'inclusions de Hutton, els fragments inclosos en una roca hoste són més antics que la mateixa roca hoste.
Els xenòlits són fragments de roca que es converteixen en roques més grosses durant la seva darrera fase de desenvolupament i engruiximent. El terme xenòlit es fa servir gairebé exclusivament per a designar les inclusions mineralògiques en roques ígnies durant el flux de magma i l'erupció volcànica. De manera ampliada, també es pot referir a inclusions en roques sedimentàries.
En gemmologia, una inclusió és una característica inclosa dins d'una pedra preciosa, o que arriba a la seva superfície des del seu interior. Les inclusions són un dels factors més importants quan es tracta de valorar una joia. En moltes pedres precioses, com els diamants, les inclusions afecten la claredat de la pedra, disminuint el seu valor. En algunes, però, com en els safirs estrellats, la inclusió n'augmenta el valor. Moltes pedres precioses de colors, com l'ametista, la maragda o el safir, s'espera que tinguin aquestes inclusions i la seva presència no n'afectarà en gran manera el valor final. Les inclusions també poden ajudar a determinar si es tracta d'una pedra natural o sintètica.

## Referències

* ↑ «Stratigraphic laws» (en anglès). University of Wisconsin. Arxivat de l'original el 9 de setembre 2015. [Consulta: 24 juliol 2015].
* ↑ Blatt, Harvey, and Robert J. Tracy «Petrology». W. H. Freeman, 1996. ISSN: 0-7167-2438-3.
* ↑ Clark, Donald. «Identifying Inclusions» (en anglès). International Gem Society. [Consulta: 24 juliol 2015].
# Yagyū Jūbei Mitsuyoshi

Yagyū Jūbei Mitsuyoshi (柳生三厳) fon un samurai japonés del període Edo.

## Biografia

Nascut l'any 1607 a Yagyū, Jūbei pertanyia a la tercera generació d'espadatxins del clan homònim, després de son pare —Yagyū Munenori, metsuke dels senyors feudals Tokugawa Iemitsu— i de l'avi Muneyoshi, fundador de l'escola Yagyū Shinkage Ryu durant el període Sengoku. Jubei aprengué l'art de l'esgrima de son pare de ben menut, amb un entrenament tan dur que donà lloc a la principal llegenda popular sobre la seua figura: encara que en els retrats de l'època no ho mostren, Jubei hauria perdut un ull en algun enfrontament, bé amb son pare o amb un altre adversari; no obstant això, representacions posteriors del personatge reforçaren la llegenda amb el detall que es tapava l'ull amb el guardamans d'una katana.
Als tretze anys entrà en la cort d'Edo com a page del príncep Iemitsu; als vint anys, Iemitsu —ja convertit en shogun—l'expulsà de la cort de per vida per una raó desconeguda, que la tradició oral adduïx a l'alcoholisme, una dada que corrobora la correspondència del monge Takuan i el fet documentat que un germà menut de Jubei, Yagyū Munefuyu, fon desterrat per aquella addicció; amb tot, es desconeix què va fer Jubei durant l'exili i només se sap cert que tornà al Yagyū natal; de nou, la cultura popular el presenta durant eixe temps com a cavaller faidit o àdhuc com a encobert al servici del shogunat Tokugawa, que hauria falsejat la seua expulsió per a tindre'l d'espia pels Japons, i en contacte permament amb son pare.
Als trenta-dos anys, el shogun el perdonà i fon readmés en la cort, on començà a escriure un tractat d'esgrima fruit del seu entrenament durant els anys d'exili: son pare, indignat de primeres pel fet que un joveneu volguera sentar càtedra en l'esgrima, acabà per prologar-lo; Jubei escrigué més tractats, entre els quals destaca el Tsuki no Sho, considerat l'obra magna del kenjutsu. Son pare morí en 1646 i Jubei, com a primogènit del clan, heretà una renda de huit mil tres-cents kokus, però morí quatre anys després, el 1650, durant una cacera: encara que la causa de la mort fon un infart miocardíac, també s'ha especulat que fon enverinat per una altra branca dels Yagiu, d'Owari.

## Jubei en la cultura popular

El personatge Jubei Yagiu de la saga de videojocs Samurai Shodown (サムライスピリッツ, Samurai Spirits) està inspirat en el de la pel·lícula Makai Tensei: en la línia argumental de la saga, Jubei és un samurai tort, membre del clan Yagiu i dels ninges Iga, que viatja pels Japons en busca de la seua família desapareguda i, després d'enfrontar-se a Haohmaru, rep l'encàrreg del govern de Bafuku d'eliminar els rebels Amakusa i Mizuki.

## Referències

* 1 2 3 R. Ibarzabal. «Yagyu Jubei, agente secreto al servicio de su majestad… shogunal» (en castellà). Historias de samuráis, 14-12-2016. [Consulta: 6 desembre 2019].
* ↑ «Jubei Yagiu (Samurai Shodown)» (en anglés). Fighters Generation. [Consulta: 21 novembre 2019].
# Gibó de mans blanques

El gibó de mans blanques (Hylobates lar) és una espècie de primat hominoïdeu de la família dels gibons (Hylobatidae). Té una vista molt bona i excel·lents reflexos gràcies a la seva vida als arbres. Arriba a pesar 5-8 kg. Té la pell de color marró clar i la cara negra, mentre que les mans i els voltants de la cara són blancs.
# Lèmur nan gros

El lèmur nan gros (Cheirogaleus major) és una espècie de primat. Com tots els altres lèmurs, és endèmic de Madagascar. Té una àmplia distribució als boscos primaris i secundaris de la costa oriental de l'illa. No es troba en perill d'extinció.
Té el pelatge gris o marró vermellós, amb cercles foscos al voltant dels ulls. Cap al fi de l'estació plujosa, se li engreixa la cua, on acumula greix per la temporada seca.

## Referències

* ↑ Ganzhorn, J. & Members of the Primate Specialist Group (2000). Cheirogaleus major. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 12-02-2007 (en anglès).
* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 112. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
# Sifaca sedós

El sifaca sedós (Propithecus candidus) és una espècie de primat estrepsirrí de la família dels índrids. Aquest lèmur es caracteritza pel seu pelatge blanc, llarg i sedós. El seu àmbit de distribució es limita a una petita zona del nord-est de Madagascar, on se'l coneix amb el nom vulgar de simpona. És un dels mamífers més rars del món, i la UICN l'ha inclòs a la seva obra Els 25 primats més amenaçats del món.
# Mona de nit meridional

La mona de nit meridional (Aotus azarae) és una espècie de primat neotropical del gènere Aotus (mones de nit). El seu nom és un homenatge a Félix de Azara, un naturalista espanyol del segle xviii. Viu en zones boscoses del Brasil, el Perú, Bolívia, l'Argentina i el Paraguai.

## Subespècies

* Aotus azarae azarae
* Aotus azarae boliviensis
* Aotus azarae infulatus

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 139–140. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
* ↑ Cawthon Lang, K.A. «Primate Factsheets: Owl monkey (Aotus) Taxonomy, Morphology, & Ecology». Primate Info Net, 18-07-2005. [Consulta: 18 abril 2012].
# Tití del riu Beni

El tití del riu Beni (Plecturocebus modestus) és una espècie de primat platirrí del gènere Callicebus. Aquest tití és endèmic de Bolívia.
Viu en una àrea de 1800 km², a la conca alta del riu Beni, un afluent del riu Madeira. La distribució del tití dels germans Olalla s'encavalca amb la del tití del riu Beni, però sembla que cadascuna d'aquestes espècies ocupa diferents tipus d'hàbitats.

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 144. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
# Tití de Coimbra-Filho

El tití de Coimbra-Filho (Callicebus coimbrai) és una espècie de primat del gènere dels titís, dins de la família dels pitècids. El seu nom és un homenatge al zoòleg brasiler Adelmar Faria Coimbra-Filho. Fou descrit l'any 1999.
Aquesta espècie viu al sud-est del Brasil, a les regions costaneres de Sergipe i el nord-est de Bahia. El seu hàbitat natural són els boscos.
# Macaco negre de Sulawesi

El macaco negre de Sulawesi (Macaca nigra) és una espècie de primat del gènere dels macacos, dins de la família dels cercopitècids, que viu a la reserva natural de Tangkoko Batuangus del nord-est de l'illa indonèsia de Sulawesi (Cèlebes) i algunes petites illes properes.

## Descripció

El macaco negre de Sulawesi és conegut localment com a yaki o wolai. Deixant de banda alguns pèls blancs a la zona de les espatlles, té el pelatge i la cara de color negre fosc. Té els ulls d'un color vermellós-marronós, cosa estranya per un primat. La cua és molt curta (2 cm). Amb una llargada corporal de 45-57 cm i un pes de 5,5-10 kg, es tracta d'una de les espècies de macaco més petites.

## Curiositats

Un macaco negre de Sulawesi, anomenat Naruto, que es va fer unes autofotografies (selfies) l'any 2011 amb la càmera del fotògraf David Slater. Això feu que el 2015 l'entitat animalista PETA reclamés davant els tribunals de San Francisco per tal que aquest animal es convertís en autor legal de les seves fotografies.
El fotògraf David Slater ja havia perdut un contenciós contra Wikimedia, que havia publicat les fotos d'aquest macaco sense permís. Va ser l'oficina de Drets d'Autor dels Estats Units que va dictaminar que «no es registraran obres produïdes per la natura, animals o plantes» i precisament posa com a exemple «una fotografia presa per un mico».

## Referències

* ↑ «PETA reclama que un macaco tenga derechos de autor de sus fotos 'selfie'» (en castellà). La Vanguardia, 23-09-2015.
# Macaco de capell

El macaco de capell (Macaca radiata) és una espècie de primat catarrí de la família dels cercopitècids. És endèmic del sud de l'Índia. La invasió humana accelerada de les últimes dècades ha suscitat preocupació pel destí de l'espècie al seu medi natural.
L'espècie és tant arborícola com terrestre. Viu a tota mena de boscos, des de matollars fins a boscos perennes i caducifolis, passant per plantacions, terres cultivables i àrees urbanes. Tolera bé els hàbitats pertorbats per l'activitat humana. Es troba a elevacions per sota dels 2.000 metres, però pot habitar a altituds de fins a 2.600 msnm.

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 164. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* ↑ Fooden, Jack (1988) Taxonomy and Evolution of the Sinica Group of Macaques: 6. Interspecific Comparisons and Synthesis. Fieldiana Zoology (New Series) 45. scan (anglès)
* ↑ Kumar, R. Radhakrishna, S. Sinha, A (2011) Of Least Concern? Range Extension by Rhesus Macaques (Macaca mulatta) Threatens Long-Term Survival of Bonnet Macaques (M. radiata)in Peninsular India. International Journal of Primatology. (anglès)
* ↑ Singh, M., Kumar, A. i Molur, S.. Macaca radiata. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 24-11-2008.
# Macaco d'Arunachal

El macaco d'Arunachal (Macaca munzala) és una espècie de primat catarrí de la família dels cercopitècids. És endèmic d'Arunachal Pradesh, al nord-est de l'Índia. Fou descobert el 1997 pel primatòleg indi Anwaruddin Choudhury, que el classificà com a subespècie del macaco del Tibet (Macaca thibetana). Fou descrit com a espècie pròpia el 2004 per un grup d'investigadors de la Nature Conservation Foundation, una organitzación no governamental amb seu a l'Índia.

## Referències

* ↑ Choudhury, Anwaruddin «The mystery macaques of Arunachal Pradesh». Rhino Foundation Newsletter, 6, 2004, pàg. 21–25.
* ↑ Sinha, A.,Datta, A., Madhusudan, M. D. i Mishra, C. «Macaca munzala: a new species from western Arunachal Pradesh, northeastern India». International Journal of Primatology, vol. 26, 977, 2005, pàg. 989. DOI: 10.1007/s10764-005-5333-3.
# Rinopitec negre

El rinopitec negre (Rhinopithecus bieti) és una espècie de primat del grup dels presbitinis. Viu en zones muntanyoses del sud de la Xina i és el primat vivent que habita les altituds més elevades, després dels humans. El seu pelatge relativament llarg és una adaptació al seu hàbitat fesc. El pèl és negre a les extremitats i la part superior del cap, mentre que el cul, el coll, l'interior dels colzes i el ventre són de color blanquinós. La regió del musell és calba i de color rosa, mentre que el voltant dels ulls és de color groc clar o verd clar.
# Refugi d'Airoto

El refugi d'Airoto o de Gràcia, és un refugi de muntanya cedit per las companyia Hidroelèctrica de Catalunya a la Unió Excursionista de Catalunya que està situat a 2.199 metres d'altitud, al peu del pic de Qüenca, a uns 400 metres de l'extrem sud de l'Estany d'Airoto, al terme municipal d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà. Està situat en l'àmbit del poble d'Alós d'Isil, a l'antic terme d'Isil, dins del Parc Natural de l'Alt Pirineu.
Es una antiga cabana canadenca habilitada com a refugi lliure (no guardat) amb una capacitat de 12 places. Fou inaugurat el 6 d’octubre de 1991 amb motiu del cinquantenari de la UEC de Gràcia. El manteniment del refugi es realitzat per l'entitat de la UEC de Gràcia.
L'interior del refugi està equipat amb matalassos, flassades, una taula, calefacció, farmaciola i emissora d’emergència connectada amb els bombers. Al seu exterior hi ha una font, una taula de fusta i bancs.
És base per a travesses i ascensions a cims com el Tuc de Marimanya (2.679 m), el Pic de Bacivers (2.720 m), el Pic de Qüenca (2.638 m) i el Pic del Rosari (2.608 m).

## Accés

L'accés al refugi només es pot fer a peu i dependrà del punt d'inici:
* Des el poble d'Isil, pel barranc d'Airoto en 3 hores.
* Des de Montgarri, duració 4 hores.

## Història

El 6 d'octubre de 1991, un cop finalitzada la seva rehabilitació, s'inaugurà com a refugi lliure de muntanya una antiga cabana canadenca cedida per la companyia Hidroelèctrica de Catalunya. La inauguració del refugi va ser el punt final del programa d'actes del cinquantenari de la UEC de Gràcia.
La cabana va ser bategada amb el nom de Gràcia en commemoració del cinquantè aniversari de la UEC de Gràcia.

## Referències

* 1 2 3 4 Refugi d'Airoto
* 1 2 3 4 5 6 7 Unió Excursionista de Catalunya : 75 anys de la història de l'excursionisme català. 1. ed. Barcelona: Publicacions de la UEC, 2007, p. 202-203. ISBN 978-84-85678-41-9.
* ↑ «Refugis». Parc Natural de l'Alt Pirineu. Parcs naturals de Catalunya.Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 novembre 2022].
* 1 2 «refugi Airoto». enciclopedia.cat. Enciclopèdia Catalana.. [Consulta: 30 desembre 2022].