OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa al carrer Nou, 41 (Breda)

La Casa al carrer Nou, 41 és una obra de Breda (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres situat al nucli urbà de Breda, al Carrer Nou número 41, al costat de Ca l'Argemí (vegeu fitxa corresponent).
L'edifici, de planta baixa i pis, està cobert per una teulada de teula àrab.
A la planta baixa, hi ha la porta d'entrada, en arc escarser format per dovelles de pedres i carreus de pedra als brancals. Al costat esquerre de la porta, hi ha una finestra rectangular vertical amb ampit de rajols, i al costat esquerre d'aquesta, una porta en arc de llinda.
Al pis, sobre la porta d'entrada, hi ha una finestra rectangular vertical situada en el mateix eix d'obertura. A la dreta d'aquesta, hi ha una altra finestra d'iguals característiques però una mica més petita. Al costat esquerre hi ha una finestra rectangular vertical situada en el mateix eix d'obertura que la finestra de la planta baixa, amb la llinda i l'ampit de pedra.
Els murs són de maçoneria, i la façana ha estat arrebossada i pintada de color ocre.

## Història

L'edifici dataria del segle xvi, com molts altres del mateix carrer, i ha patit nombroses modificacions al llarg del temps.
El Carrer Nou té més de 450 anys però fins al 1608, quan apareix per primer cop el seu nom actual, era una part del Carrer Major.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Casa al carrer Nou, 41». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2017].
# Can Teuler (Castellterçol)

Can Teuler és una obra de Castellterçol (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa entre parets mitgeres, amb façana alineada al carrer de Sant Llogari. Consta de planta baixa, pis i golfes. La coberta és a dues vessants. El portal d'entrada és d'arc de mig punt adovellat i les altres obertures són quadrades i allindades amb carreus de pedra.
A la dovella central de la porta d'entrada hi ha un relleu de pedra emmarcat en figura geomètrica trapezoïdal. A la part inferior hi ha la data 1674. a la part superior hi ha una custòdia flanquejada a ambdós costats per una rosa amb branques i fulles. La peça està treballada en relleu sobre el mateix pla de la pedra, és de molt fina factura i es conserva en perfecte estat.

## Història

Al segle xvii, amb la creació del gremi de peraires i el floriment del negoci de la neu, la població experimentà una notable creixença. El carrer Sant Llogari és l'eix vertebral del Castellterçol històric.
El relleu de la porta d'entrada va ser instal·lat com a record pel fet d'haver-se resguardat en aquest edifici la custòdia durant la processó del Corpus de 1674 per la tempestat que es desencadenà durant la mateixa

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Teuler». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Masia Turigues

Masia Turigues és una masia de Santa Maria d'Oló (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'estructura principal és un cos rectangular, amb coberta a doble vessant i amb el carener paral·lel a la façana. Té altres cossos més petits afegits que li donen una planta irregular, però que no desentonen amb el conjunt. El recinte del mas és tancat per coberts i pallers, quedant un barri amb accés per dos costats. El portal d'accés al mas és rectangular, configurat per grans carreus de pedra picada. Les finestres també son adovellades amb pedra picada. La resta del material construïdes a base de pedra petita, de mida molt irregular.
Al cantó de ponent hi ha adossada una capella, amb campanar d'espadanya. La coberta de la capella fa de terrat a l'habitació.

## Història

El topònim "Turigues" no surt citat ni al fogatge de 1515 ni al de 1553. Probablement és del segle xvii. Les inscripcions que es conserven a les llindes de la casa són del segle xviii (1747 a un portal interior). El mas estava situat al peu del camí de Moià a Oristà, passant per Oló i les dues entrades que té el barri responen a aquesta situació. La capelleta, sota advocació a la Mare de Déu del Roser, es troba en molt mal estat i té uns usos que no tenen res a veure amb el culte.

## Referències

* 1 2 3 «Masia Turigues». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# L'Auberg

L'Auberg, l'Auberc ol'Alberch és un mas a poc més de mig km a l'est del nucli de Santa Maria d'Oló (al Moianès).

## Arquitectura

Casa d'estructura quasi quadrada, amb coberta a dos vents i amb el carener paral·lel a la façana, tenint dos accessos per aquest cantó. Destaca a una banda un gran portal de mig punt adovellat amb grans carreus de pedra picada. Un portal rectangular enlairat constitueix l'actual entrada a l'habitatge. La part de la façana ha estat restaurada recentment, arrebossant-la deixant a la vista tots els carreus ben tallats. A les cantoneres, grans carreus de pedra picada destaquen, així com una finestra geminada amb una fina columna molt estilitzada a la banda nord. Els baixos són amb volta apuntada, suspensos sobre arcades apuntades. Hi ha també el portal original del mas primitiu, de mig punt.

## Història

La casa surt citada en el fogatge de 1515. Ha sofert moltes modificacions. Probablement l'entrada primitiva estava a migdia. Avui queda amagada per noves construccions, però conserva un portal molt vell. Al XVIII s'afegí un cos a llevant que amplia la casa i que avui és la façana. Dues llindes (1705-1767) recorden aquestes transformacions. Sofrí un incendi considerable que deuria afectar sobretot el cantó de ponent. Sembla que a la casa nasqué un músic de gran vàlua en èpoques passades.

## Referències

* 1 2 «Mas l'Alberch». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Santa Maria de Santa Linya

Santa Maria de Santa Linya és una església romànica de Santa Linya, al municipi de les Avellanes i Santa Linya (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església parroquial de Santa Maria de Santa Linya es troba al bell mig del nucli de Santa Linya, part de les Avellanes - Santa Linya. Està ubicada just al peu del turó on està situat el castell de la vila.
Es tracta d'un temple de tres naus. A la façana s'hi troba una portada de doble arcada adovellada amb carreus molt regulars i de pedra molt treballada. A costat i costat i de la portada, com a capçalera de cada nau lateral hi ha dues finestres quadrades. Per sobre de la portada i a mitja alçada respecte la façana hi ha un petit rosetó i just per sota de la línia de teulada (a doble vessant) hi ha una altra finestra quadrada, de mida petita.
És un temple de tres naus i absis semicircular, amb cobertes suportades per pilars amb pilastres adossades i arcs de mig punt que divideixen l'espai en cinc trams. La nau central és coberta amb volta de canó amb llunetes, les naus laterals i la sagristia amb volta d'aresta i l'absis amb cúpula de quart d'esfera. Sobre els peus de la nau s'alça el cor i al costat de la capçalera, a l'angle N, el campanar de torre, amb quatre cossos i planta quadrada, que fou construït tardanament.
Els murs són fets amb carreus de pedra de mida irregular i disposats en filades regulars, a excepció de la façana principal i els angles cantoners, on els carreus són ben escairats i polits, similars als que formen les dovelles.
Tot i que alguns autors han considerat, sobre la base de l'absis semicircular i la documentació històrica, que es tracta d'un temple amb trets i origen romànic, el cert és que l'actual església fou construïda el segle xvi. Un altre fet que pot proporcionar informació sobre l'evolució històrica del temple, seria l'antiga presència d'una talla de la Mare de Déu de Santa Linya del segle xiii a l'església (avui desapareguda) i de la només se'n conserva una fotografia de l'any 1956.

## Història

La primera referència sobre aquesta església es consigna en la carta de franqueses atorgada pel comte Ermengol II d'Urgell als homes del castell de Santa Linya l'any 1036. La parròquia de Santa Linya, segurament per donació comtal, fou incorporada al patrimoni de la canònica de Solsona abans de l'any 1097, en què ja consta en la butlla que el papa Urbà II adreçà a Santa Maria de Solsona. La vinculació a aquesta canònica és corroborada per les butlles posteriors dels anys 1151, 1180 i 1188, i per l'acta de consagració de Santa Maria de Solsona del 1163. Fou sufragània seva l'església de Santa Margarida de Privà.
S'hi conservava a l'interior a mitjans del segle xx, una talla de la Mare de Déu coronada amb el Nen, feta amb fusta i policromada del segle xiii. Es coneix per una fotografia conservada a l'Arxiu Mas de Barcelona (clixé Gudiol E-327).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Santa Maria de Santa Linya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Sant Pere de Preixens

Sant Pere de Preixens és l'església parroquial, d'estil neoclàssic, de Preixens (la Noguera) protegida com a bé cultural d'interès local. L'església parroquial de Sant Pere, situada en un lloc elevat, és una petita construcció molt simple, que queda encaixada entre els edificis adjacents. L'església de Sant Pere és a la part alta del nucli de Preixens, a l'est de l'edifici de l'ajuntament i al sud del turó dominat pel castell de Preixens. L'edifici es troba aïllat, situat en un pla intermedi entre el castell i la plaça Major (plaça de l'Església), amb la porta encarada a l'oest i la capçalera situada sobre el desnivell que separa aquest pla del carrer que voreja el nucli per l'est (Carrer del Corral Nou).
Es tracta d'una església de petites dimensions, d'una sola nau, amb campanar de base quadrada i teulada a doble vessant amb el carener perpendicular a la façana. Aquesta, feta amb carreus de gres bastant regulars, està dominada per la portalada d'accés i la torre del campanar a la dreta, feta amb el mateix aparell. La porta està emmarcada per un arc de mig punt de nou grans dovelles de la mateixa mida resseguides a l'exterior per un guardapols motllurat que inclou un escut (actualment llis) sobre la dovella clau. A sobre d'aquest escut, s'obre una espitllera de petites dimensions acabada en arc rodó.
L'aparell és de carreus regulars en tot el seu conjunt, i molt restaurat en la part posterior de l'edifici. La façana presenta una progressiva disminució de la mida del carreu, el qual, a l'alçada de l'obertura sobreposada a la porta, varia en la seva qualitat
L'accés a l'església és un arc de mig punt, emmarcat per un conjunt de grans dovelles resseguides per un guardapols que inclou l'escut situat al seu damunt. Aquest marc, desproporcionat respecte a les dimensions de l'obertura, marca l'eix de simetria, juntament amb la finestra d'arc de mig punt. La coberta a dues vessants de la nau de l'església no és visible a la façana per la inclusió en un costat d'un campanar de planta quadrada, que en trenca la simetria.
El campanar quadrat i amb quatre obertures també acabades en arcs de mig punt, està rematat per un teulat a quatre vessants (piramidal) sobre un ràfec de tres nivells de rajola i teula.
Després del primer terç en sentit longitudinal des de la façana principal, l'edifici s'eixampla a banda i banda, probablement per encabir a l'interior un creuer amb volta per aresta, aixecat sobre pilastres i decorat segons el cànon neoclàssic.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «ESGLÉSIA DE SANT PERE». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 febrer 2019].
# Sant Roc de Tiurana

Sant Roc de Tiurana és una església de Tiurana (Noguera) actualment submergida al pantà de Rialb.

## Descripció

Capella feta amb pedra de carreus, de planta quadrada i una sola nau. La façana té la porta d'accés d'arc de mig punt, a la pedra clau hi ha la data de 1772, damunt de la dovella clau hi ha una petita finestreta. A la façana hi ha també una espadanya de petites dimensions amb una campaneta, damunt l'espadanya hi ha una creu. La teulada és de doble vessant. Per accedir a la capella s'ha de pujar dues escales.

## Història

Sant Roc era l'únic lloc religiós que hi havia dins el recinte del poble de Miralpeix, ja que l'església parroquial de Santa Maria de Cluella estava molt apartada del poble i es trobava en estat molt ruïnós.
A la capella de Sant Roc tan sols s'hi deien missa el dia del Sant, la gent de Miralpeix acudia al poble de Tiurana, molt a prop.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Roc de Tiurana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Cal Foriola

Cal Foriola és una casa de Vallfogona de Balaguer (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de tres plantes de tipus senyorial. La primera planta per a usos diversos relacionats amb la producció agrícola o ramadera i les altres dues per a habitatge. La porta principal és allindada i realitzada amb carreus ben escairats. Sobre la llinda hi ha una filigrana i la data de 1764.

## Història

La vila de Vallfogona pertanyia des de 1445 a la Canònica de Lleida. Després de la Guerra dels Segadors va restar deshabitada (1640) i no començà a ser repoblada fins a mitjans de segle xviii per iniciativa de la mateixa canònica.

## Referències

* 1 2 «Habitatge al carrer Major, 15». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Can Miquel Ferrer Vell

Can Miquel Ferrer Vell és una masia de Maçanet de la Selva (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta quadrada, dues plantes i teulada de dos vessants a laterals. El conjunt actual del mas inclou, dins una tanca metàl·lica almenys vuit construccions entre adossats, coberts i locals pel bestiar.Totes les obertures són emmarcades de pedra i les cantonades tenen reforços de grans carreus. La porta principal té una llinda horitzontal i monolítica.

## Història

Mas propietat de la Família de Cartellà fins al segle xix.
La llinda de la porta principal té una inscripció emmarcada i datada de 1770, sobre la qual hi ha gravada una creu.
El 1911 hi caigué un llamp que va destruir les golfes i part de la façana principal, que fou reconstruïda.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Miquel Ferrer Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 setembre 2017].
# Masoveria de la Calvaria

La Masoveria de la Calvaria és una obra de Calldetenes (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Petita masoveria de planta quadrada amb el carener paral·lel a la façana i presenta un portal rectangular i dues finestres i dues més al primer pis. A la part de migdia s'hi adossa un cos de planta coberta a dues vessants i fa les funcions de cabana. A tramuntana hi ha una finestra amb reixa a la planta, una amb l'ampit motllurat al primer pis i una finestra de totxo i llinda de fusta a les golfes. A ponent s'obren tres finestres, d'aquestes dues són amb reixa a la planta i l'altre, al primer pis, és amb ampit. Els voladissos del teulat són més amplis a llevant i a ponent. És construïda amb pedra basta unida amb morter de calç i carreus de pedra ben treballats, hi ha alguns afegitons de totxo. L'estat de conservació és bo.

## Història

La seva història va unida a la del mas La Calvaria el qual el trobem documentat des del segle xii. La masoveria presenta una dada constructiva de principis del segle xix i l'any 1860 com a "Casanova de la Calvaria, masia casa de labranza"

## Referències

* 1 2 «Masoveria de la Calvaria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 setembre 2017].
# Can Vilar (Sant Feliu de Buixalleu)

Can Vilar és una masia de Sant Feliu de Buixalleu (Selva) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia aïllada, situada a Sant Feliu de Buixalleu.
L'edifici, de planta baixa, pis i golfes, està cobert per una teulada a doble vessant desaiguada a les façanes principal i posterior.
A la façana principal, hi ha una porta d'entrada en arc de mig punt format per dovelles i brancals de carreus de pedra. A banda i banda, dues fientres amb llinda monolítica, brancals i ampit de pedra. La finestra dreta està protegida per una reixa de ferro frojat.
Al pis, tres grans obertures amb llinda monolítica i brancals de carreus de pedra, que es tanquen amb persianes.
A les golfes, dos ulls de bou (que són respiralls) i una finestra quadrangular, amb ampit i brancals de pedra.
Adossat al costat esquerre, un cos amb una galeria amb arcs rebaixats que descansen sobre columnes, i a sobre una balustrada amb pedra. A les golfes, destaca una obertura triple en arcs escarsers i balustrada.
Adossat a la masia, al costat dret, hi ha la masoveria (abans les quadres). Aquesta té una porta d'accés i una finestra (protegida per una reixa) en arc de llinda i brancals a la planta baixa.
Al pis, dues finestres amb llinda monolítica. La de l'esquerra té ampit i brancals de pedra.
A les golfes, dues finestres quadrangulars molt senzilles.
La capella, a la dreta de la masoveria, molt restaurada, té una porta d'entrada en arc de mig punt i un ull de bou amb una campana. La coberta és a una vessant.
Al voltant de l'edifici hi ha altres dependències, com la pallissa, restaurada després dels incendis de 1994.

## Història

De l'any 1500 daten les escriptures amb llatí a nom d'Aleix Vilar i referents al mas. Altres dades les trobem en diverses inscripcions fetes sobre els murs: 1740, 1750, 1781.
La masia ha passat sempre per herència de pares a fills, fins l'última generació que, havent-hi només una noia, per matrimoni passà a dir-se Palomé-Vilà, conservant el mas el nom de Can Vilà.
En una reconstrucció de la teulada es va trobar una teula àrab amb la següent inscripció: "La feta Fco. de Costa pagès, de l'abadia de St. Salvador de Breda, fornada el 20 d'agost del any 1683" "Jesús Maria". "Fco. de Costa".
L'edifici va ser cremat i reconstruït en part l'any 1840. Tenia premsa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 «Can Vilar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Can Roquet (Sant Feliu de Buixalleu)

Can Roquet és una masia de Sant Feliu de Buixalleu (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia aïllada, orientada al sud i situada al nucli de Sant Feliu de Buixalleu.
L'edifici té planta baixa i pis, i està cobert per un teulat a doble vessant. Adossat al cantó esquerre hi ha un edifici amb planta baixa i pis, amb teulat a doble vessant, que forma part del mateix habitatge.
A la planta baixa del cos principal, hi ha la porta d'entrada amb llinda monolítica i brancals de carreus de pedra. A dreta i esquerra, hi ha dues finestres amb llinda de fusta i els brancals i l'ampit de pedra.
Al pis hi ha una finestra amb llinda monolítica i brancals de carreus de pedra, al costat de la qual hi ha una finestra quadrangular i una porta d'entrada, a la que s'hi accedeix, a través d'unes escales exteriors.
Destaca un rellotge de sol a la façana que ha estat recentment pintat.
Al cos del costat esquerre, a més hi ha una finestra a cada pis.
En una façana lateral (part est de l'edifici) destaca una finestra d'estil gòtic.
Destaca un fumeral de secció rectangular.

## Història

Masia del segle xiv que sempre ha estat propietat de la família Roquet.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Can Roquet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Can Pladamunt

Can Pladamunt és una masia gòtica de Sant Feliu de Buixalleu (Selva) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia aïllada situada dins el nucli de Gaserans.
L'edifici conservat, consta d'un cos principal, de planta baixa i pis, amb teulat a doble vessant desaiguat als laterals. Destaca una edificació annexa al costat dret, de planta baixa i pis, i teulada a una vessant desaiguada al lateral dret, a més d'altres dependències.
Tot i que actualment s'està restaurant, podem constatar que a la planta baixa hi ha una porta adovellada i una finestra en arc de llinda a cada costat, amb la llinda brancals i ampit de pedra.
Al pis, hi destaca just a sobre de la porta d'entrada un balcó d'estil gòtic, en arc conopial amb arquets i decoracions florals a les impostes i als carcanyols. A banda i banda, dues finestres en arc pla de pedra i brancals i ampit també de pedra.
A l'edificació annexe del costat dret, a la planta baixa hi ha una porta en arc de llinda fet de carreus de pedra, igual que als brancals. Al pis una finestra amb llinda monolítica i brancals de carreus i ampit de pedra.

## Història

A la masia hi ha algunes dates inscrites sobre pedra (1846, 1848), referents a una important reforma que es va fer, i a l'arxiu de Can Draper hi ha algun document on s'esmenta la masia de Can Pladamunt datant-la del segle xv. El nom probablement prové d'uns antics propietaris, donat que hi ha les restes d'una epigrafia on encara s'hi llegeix "Mefecit / Llorenç Pla-de-Munt".
La reforma del segle xix consistí en afegir un seguit de dependències i noves cambres que engrandiren notablement l'edifici original, tot i que sense afectar la seva estructura i fesomia originals.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Pladamunt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Sant Gabriel de Grions

Sant Gabriel de Grions és una església neoclàssica de Sant Feliu de Buixalleu (Selva) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici religiós situat al barri de Grions, al terme municipal de Sant Feliu de Buixalleu.
L'església consta d'una sola nau.
A la façana principal trobem la porta d'entrada amb un arc rebaixat molt pla, i a sobre hi ha un ull de bou. A cada costat de l'ull de bou hi ha una finestra amb arc ogival. El coronament de la façana principal recorda la forma d'un frontó clàssic.
El campanar, adossat a la part esquerra, té una estructura de planta quadrada amb coronament octogonal i quatre obertures en arc de mig punt, a manera de balconada.
Al costat de l'església hi ha la rectoria i el cementiri.
La façana està arrebossada i pintada de color blanc, deixant visible una cadena cantonera de carreus.

## Història

La primera notícia sobre l'església parroquial de Sant Gabriel de Grions és un document del 1185 en el que s'inclou dins les possessions del monestir de Breda. Aquest fet es confirmà en una butlla del 1246 del Papa Innocenci IV.
De l'edificació primitiva no en queda res, ja que ha estat enormement modificada amb el temps. El temple actual és una obra del segle xix.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Sant Gabriel de Grions». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].