OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# SAT Mare de Déu del Camp

El SAT Mare de Déu del Camp és un edifici del municipi de Garriguella (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situat al bell mig del nucli urbà de la població de Garriguella, formant cantonada amb la plaça de Noves i els carrers Mare de Déu del Camp i Bonavia.

## Descripció

És un edifici cantoner de planta rectangular, amb la coberta de tres vessants de teula i distribuït en planta baixa i dos pisos. La majoria d'obertures són rectangulars, tot i que destaquen dos portals d'arc rebaixat a la planta baixa i quatre finestrals rebaixats al segon pis, formant cantonada. De la façana principal destaca el portal d'accés, emmarcat amb carreus de pedra i la llinda gravada amb l'any 1766. Del pis destaca el balcó central, amb emmarcament de pedra i llinda també gravada: "DAMIA 1767 COMPTA". Les façanes lateral i posterior no presenten cap element destacable. L'edifici està coronat per un voladís de revoltons suportats per barbacanes de fusta, que envolta tot el perímetre. La resta de la construcció està arrebossada i pintada.

## Història

El SAT (Societat Agrària de Transformació) va ser fundada l'any 1984 amb aquesta fórmula associativa, si bé com a agrupació de productors ja feia anys que funcionava entorn del celler particular de la família Anticó. L'edifici, en canvi, és més antic, com ho testimonia la data de 1766 i 1767 documentades a les llindes.

## Referències

* 1 2 3 «SAT Mare de Déu del Camp». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# 13

    Aquesta pàgina és per a l'any. Per al nombre, vegeu tretze.
L'any 13 dC (XIII) fou un any comú començat en diumenge del calendari julià.

## Esdeveniments

* Testament d'August.
* El senat romà aboleix els Vigintisexviri. El duoviri viis extra urbem purgandis i els quatre praefecti Capuam Cumas van ser abolits per Augustus, reduint la vigintisexviri als vigintiviri.
* Tiberi entra triomfant a Roma, gràcies a les campanyes que Germànic porta a la Germània.
* Reinstauració de Abgar V d'Edessa al tron d'Osroene.
* Estrabó escriu els seus coneixements sobre la Terra.

## Referències

* ↑ «A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890), VACA´NTIA BONA, VACA´NTIA BONA, VIGINTI SEX VIRI». [Consulta: 4 gener 2025].
* ↑ Purcell, 2012.
* ↑ Smith, 1875.
* ↑ Foundation, Encyclopaedia Iranica. «Welcome to Encyclopaedia Iranica» (en anglès americà). [Consulta: 4 gener 2025].

## Bibliografia

* Purcell, N. «vigintisexviri, vigintiviri». A: The Oxford classical dictionary. 4th. Oxford: Oxford University Press, 2012. DOI 10.1093/acrefore/9780199381135.013.6807. ISBN 978-0-19-954556-8. OCLC 959667246.
* «A Dictionary of Greek and Roman Antiquities». A: William Smith. . London: John Murray, 1875. Domini públic Aquest article incorpora text d'una font, que és de domini públic.
# Societat de Socors Mutus

La Societat de Socors Mutus és una entitat de la Jonquera, la seu de la qual és inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici és situat al centre el poble, té planta baixa i dos pisos, i de planta rectangular. Les obertures de la planta baixa es troben emmarcades per carreus ben tallats, cosa que no passa a la resta de la construcció. La façana d'aquest edifici està remolinada i pintada, i la coberta és a dues vessants.

## Història

A tot l'Empordà es troben societats de socors mutus (especialment a les zones taperes). Aquestes societats no es limitaven a la missió benèfica, sinó que eren el centre de la vida cultural i recreativa local. Les primeres referències d'aquestes societats a la Jonquera són de finals del segle xix ("La Antigua Junquerense" i "El Antiguo Eco del Pirineo").
L'any 1903, de les cinc societats existents, quatre es varen fusionar creant la "Unió Jonquerenca". Creen un "Centre de Consum", és a dir, un local on servien cafès i altres begudes, els ingressos del qual servien per engruixir les aportacions dels socis. Un pas fonamental per la societat va ser la compra d'una part de l'edifici que encara ocupa, al Sr. Tarrinas. L'any 1918, compren una altra part de l'edifici i el 1919, construeixen al pati contigu un saló de ball. L'any següent (1920) inauguren una sala de cinema mut.
Els anys vint són la consolidació de la Unió Jonquerenca. Es crea la secció infantil i es reorganitzen les altres seccions: la dels malalts, la del cafè i la recreativa. S'organitza un grup de teatre i el munta una biblioteca.
Durant la Guerra Civil els locals de la societat són transformats en hospital. Acabada la guerra el Govern Civil nomena la Junta de Govern i es reprén l'activitat amb el nom de "La Unión Junquerense".

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Societat de Socors Mutus». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# 955

El 955 (CMLV) fou un any comú començat en dilluns del calendari julià.

## Esdeveniments

* Eduí esdevé rei d'Anglaterra.
* Joan XII relleva Agapit II al papat.

## Necrològiques

* Agapit II.

## Referències

* ↑ Keynes, Simon. «Eadwig (Edwy) (c. 940–959)». A: The Oxford Dictionary of National Biography. Oxford: Oxford University Press, 2004-09-23. DOI 10.1093/ref:odnb/8572. ISBN 978-0-19-861412-8.
* ↑ Mann, 1910, p. 242-ss.
* ↑ Mann, 1910, p. 240.

## Bibliografia

* Mann, Horace Kinder. The lives of the popes in the early middle ages. Volume IV (en anglès). London, K. Paul, Trench, Trübner, & co., ltd., 1910. OCLC 1048784514.
# La Pujada

La Pujada és una masia a mig camí dels nuclis de Llers i Pont de Molins (a l'Alt Empordà). És al nord-est del nucli urbà de Llers, a escassa distància del veïnat de la Vall. Des de la carretera GIP-5107 s'agafa el Carrer del Ponts fins a arribar a la masia. Encara que no es tenen notícies històriques directes del mas, tipològicament aquest tipus de construcció s'ha d'enquadrar cronològicament entre els segles XVII i XVIII.
És una masia aïllada formada per diversos cossos adossats, que li confereixen una planta irregular. La construcció està arrebossada i emblanquinada. La part destacable de la construcció és rectangular i està formada per tres cossos adossats, amb les cobertes de teula de dues vessants. L'habitatge consta de planta baixa i dos pisos, mentre que els dos volums auxiliars consten només d'un pis. La façana principal, orientada a migdia, presenta un portal d'accés rectangular de maons, amb els brancals bastits amb carreus de pedra. Damunt seu hi ha dues finestres rectangulars emmarcades amb carreus de pedra, les llindes planes i els ampits motllurats. Al mig de les dues hi ha un plafó de ceràmica amb la imatge de la verge i el nen. A la segona planta hi ha dues finestres d'arc rebaixat, amb els ampits motllurats. A la cantonada sud-oest del parament hi ha un balcó al pis, amb llosana de revoltons, i a continuació del parament, una terrassa descoberta. En un extrem de la terrassa hi ha un pou circular bastit en pedra. Els cossos auxiliars presenten obertures rectangulars amb els emmarcaments arrebossats. Cal destacar la finestra central del pis, rectangular, bastida amb carreus de pedra i amb la llinda plana sostinguda amb permòdols.

## Referències

* 1 2 3 «Mas la Pujada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Can Ceret

Can Ceret és un edifici a l'extrem sud-est del terme de Sant Pere Pescador (Alt Empordà) al nucli urbà de la població amb la façana principal al carrer del Mar. Està catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Antiga masia originària del segle xvii amb diferents reformes i ampliacions. L'última rehabilitació es va dur a terme l'any 1997, quan va ser restaurada i habilitada per convertir-la en un hotel-restaurant. Aquesta intervenció va suposar la construcció del tercer pis.
Edifici entre mitgeres de planta rectangular, format per tres cossos adossats, amb una gran terrassa descoberta al lateral. Tota la construcció és bastida amb pedra desbastada de diverses mides, còdols i maons, lligat amb morter. Presenta la coberta a dues vessants de teula i està distribuït en planta baixa i dos pisos, amb un petit altell al centre de la teulada. Totes les obertures de la façana principal són rectangulars, inclòs el portal d'accés, i estan bastides amb carreus de pedra ben desbastats i les llindes planes. Cal exceptuar les tres finestres del segon pis, bastides amb maons. La façana sud presenta dos cossos allargats adossats, rematats amb llargues terrasses disposades a diferent nivell. Ambdós cossos tenen obertures rectangulars i d'arc rebaixat, bastides amb maons i, algunes d'elles, amb la llinda de fusta. De la planta baixa destaca la galeria d'arcs rebaixats bastits amb maons, que donen sortida a l'eixida, actualment destinada a terrassa exterior del bar. A l'interior, l'edifici principal presenta sostres coberts amb voltes de canó de maó pla, amb llunetes, i diverses portes emmarcades amb carreus de pedra. Els cossos afegits, actualment destinats als menjadors del restaurant, tenen sostres de biguetes i revoltons.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Ceret». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Mas Escot

El Mas Escot és una masia de Viladamat (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat dins del nucli urbà de la població de Viladamat, a tocar el nucli antic del poble per la banda sud, formant cantonada entre la plaça Catalunya i els carrers de Cinc Claus i Albons.
Edifici cantoner de planta rectangular, format per quatre grans cossos adossats i altres construccions annexes de cronologia posterior, amb jardí. El nucli original de la construcció es correspon amb els dos cossos situats a l'extrem de migdia. El principal consta de planta baixa i pis, amb la coberta de teula a dues vessants. A la façana principal destaca el portal d'accés a l'interior, d'arc de mig punt adovellat amb els brancals bastits amb carreus desbastats. A la clau apareix l'any 1537 en lletres gòtiques, inclòs dins d'un escut capgirat. Al pis, la finestra central és de mides grans i obertura rectangular, amb els brancals bastits amb carreus desbastats, amb la part inferior decorada. Destaca el guardapols motllurat superior i les barretes que divideixen en quatre parts l'obertura, decorades i motllurades. Al costat nord d'aquesta obertura hi ha una altra finestra rectangular, amb carreus als brancals i llinda d'arc conopial decorada amb una roseta central. Adossat a l'extrem sud de la façana destaca el forn o pou, de planta circular bastit en pedra. L'altre cos que conforma el nucli originari de la construcció està distribuït en planta baixa i dos pisos, amb la coberta de dues aigües. Les obertures de l'edifici són rectangulars, una per planta a la façana principal. A la planta baixa i el primer pis estan emmarcades amb carreus de pedra, la superior amb l'ampit motllurat, la llinda conopial i els brancals decorats. Les obertures de la façana de migdia són força senzilles.
Cap a la banda de tramuntana de la construcció hi ha dos cossos més adossats, de construcció posterior als cossos principals dels que destaca el central, amb una galeria d'arcs de mig punt bastits amb maons, al pis.
La construcció és bastida amb pedra de diverses mides, desbastada i sense desbastar, i alguns carreus. Les cantonades també presenten carreus desbastats.

## Història

La inscripció que figura a la dovella de la clau de volta del portal d'accés permet conèixer l'any de construcció de l'edifici, el 1537.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mas Escot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Mas del Batlle

Mas del Batlle és una masia dins del petit nucli de masos que conformen el poble de Palau Borrell, a ponent del municipi de Viladamat (Alt Empordà) al qual pertany. El mas està adossat a la banda de llevant de l'església preromànica de Santa Eulàlia, que forma part de la propietat del mas. L'edifici, catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, ha estat restaurat i funciona com a casa de segona residència, amb masovers que se'n cuiden.
Masia rehabilitada de planta irregular, formada per una successió de cossos adossats. L'aparell és de pedra desbastada, pedra sense escairar i còdols, disposada irregularment. La façana de tramuntana està arrebossada. L'edifici principal presenta la coberta de dos vessants de teula amb un petit terrat al mig, i està distribuït en planta baixa i pis. La façana principal, orientada a migdia, presenta un portal d'accés d'arc de mig punt emmarcat en pedra i, damunt seu, una finestra rectangular també emmarcada en pedra, amb la llinda sostinguda per mènsules i carreus als brancals. A la part superior de la façana hi ha un rellotge de sol en desús, que sobresurt del carener de la teulada. Al costat de la porta hi ha un pou circular bastit en pedra. La façana de llevant presenta dos finestrals de mig punt bastits amb maons, el més gran dels quals presenta els brancals fets de carreus de pedra. A l'extrem nord de la façana hi ha una finestra rectangular bastida amb carreus desbastats i l'ampit motllurat i sobresortit. Davant la façana s'adossa un cos rectangular, cobert amb una gran terrassa al nivell del pis, i un altre petit cos, amb la coberta de dues aigües. Ambdues construccions presenten un porxo obert al sud, comunicat mitjançant tres arcs de mig punt bastits amb pedres desbastades, tot i que reformats. Destaquen els dos grans contraforts de pedra, que reforcen el mur original de la casa principal. L'últim cos que integra la construcció s'adossa a la banda de ponent de l'edifici principal. Presenta la teulada de dues vessants, i destaca la finestra rectangular amb llinda d'arc conopial, decorada amb una roseta central, i situada a la façana de tramuntana. A l'interior de l'edifici principal hi ha tres voltes grasses perpendiculars a l'entrada, amb l'escala situada a la central. El cos de ponent de l'edifici presenta dues voltes grasses més, en la mateixa direcció que les anteriors.

## Història

Construcció que té els seus orígens entre els segles XV-XVI, tot i que ha estat considerablement reformada i ampliada. És conegut amb aquest nom perquè fou la residència del "batlle del sac", encarregat dels béns que tenia el monestir de Sant Miquel de Fluvià a la zona de Palau Borrell.
Es conserva un document datat l'any 1780 que es refereix directament al mas. Es tracta de la signatura d'una concòrdia entre el monestir de Sant Pere de Galligants (agregat a la de Sant Miquel de Fluvià) i Salvador Casals de l'Armentera, possessor en aquell moment tant de la casa com de la batllia.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Mas del Batlle». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Plaça Major de Castellfollit de Riubregós

La Plaça Major de Castellfollit de Riubregós és una plaça de Castellfollit de Riubregós (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La plaça té pòrtics que envolten l'estructura del nucli de tortuosos i estrets carrers que menem a la plaça. Les voltes se sustenten sobre grans pilars construïts amb carreus de pedra recolzats sobre una base quadrangular. La plaça pren una forma triangular a causa dels edificis que la configuren al seu voltant.

## Referències

* ↑ «Plaça Major de Castellfollit de Riubregós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Església de Sant Cebrià dels Alls

Església de Sant Cebrià dels Alls és un temple del municipi de Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura (Baix Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església és d'una sola nau amb capçalera carrada, sense absis diferenciat. La portada és al mur de migdia, d'arc de mig punt adovellat. Sobre aquest mateix costat hi ha una espadanya de tres pilastres sense arcs. Al mur de llevant hi ha una finestra de doble esqueixada. L'edifici és cobert amb volta apuntada i seguida, l'interior és remolinat. Hi ha dues capelles laterals i la sagristia que són afegitons tardans. El parament és de carreus escairats de granit.

## Història

Com Sancti Cipriani de Aliol s'esmenta en un document del 1064. La comtessa Ermessenda, l'any 1094, llegà al monestir de Sant Feliu de Guíxols béns situats en aquesta parròquia de Santi Cipriani de Aliis. El 1359 consta que Sant Cebrià dels Alls tenia 28 focs i pertanyia a Gilabert de Cruïlles, poc temps més tard, anys 1365-1370, figura sota el mateix domini i amb 38 focs. La parròquia és de masies disperses per Les Gavarres, a la rodalia del Puig d'Arques, el punt més elevat de la serra. Avui és pràcticament desabitada, vora l'església hi ha l'edifici dit «el castell» i la rectoria datada el 1680 a la llinda d'una finestra. En abandonar-se el culte a l'església es traslladaren alguns objectes i peces que contenia a l'església de Sant Martí de Romanyà d'Empordà on es guarden des de fa alguns anys: els batents de fusta de la porta amb elements decoratius de forja, una campana datada el 1590 i un banc amb una llarga i interessant inscripció pintada al dors del respatller.
A la segona quinzena de setembre s'hi realitza l'Aplec amb bona concurrència de gent i amb el cant dels Goigs a Sant Cebrià.

## Referències

* 1 2 «Església de Sant Cebrià dels Alls». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
* ↑ «Goigs a sant Cebrià de Sant Cebrià dels Alls». [Consulta: 2015].
# Sant Vicenç de Torrent

Sant Vicenç de Torrent és una obra de Torrent (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església d'una nau amb capelles laterals i capçalera poligonal de cinc cares. A la façana occidental hi ha la portada, rectangular, amb frontó i fornícula sense imatge; la decoració hi és de relleus geomètrics i esferes, amb un rosetó senzill. Té un campanar de torre, de planta quadrada, a migdia; amb arcades de mig punt.
A l'interior, hi ha voltes de llunetes i arcs de mig punt a la nau, a capçalera i capelles laterals. L'aparell és de rebles i morter, amb carreus a les cantonades.

## Història

A la cara exterior del mur de capçalera hi ha una làpida commemorativa de l'erecció del temple:
DIA 13 AGOST DE /1724FONXH POSA/DA LA PRIMERA PEDRA/DE ESTA YGLESIA PER /LO RN DR EMANUEL/ OLLER I COLOM / NATURAL / DE EST LLOCH DE /TORRENT.
Sobre la inscripicó hi ha, en baix relleu, una creu de Malta i els atributs del martiri del patró: la palma, la mola i unes graelles.
El lloc de torrent i el veí des Torrentí s'esmenten en una butlla del papa Benet VIII de l'any 1017 que confirma les possessions que hi tenien els monjos de Sant Esteve de Banyoles. L'església de Sant Vicenç de Torrent és citada als nomenclàtors de la diòcesi gironina de finals del segle XIV: Eccelsia parrochialis sancti Vincentii de Torrente.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Sant Vicenç de Torrent». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Mas Carbonell de Gorguja

El Mas Carbonell de Gorguja és una masia de Llívia (Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa forta de planta quadrada, d'aspecte noble, amb planta baixa i tres pisos. Totes les obertures són rectilínies, amb tractament rectangular, amb llindes, ampit i carreus de pedra. A la llinda de la finestra central del primer pis es pot llegir l'any 1803. Hi ha espitlleres a la part inferior. La teulada és a quatre vessants, amb coberta de llicorella. La façana està recoberta d'uns estucats sobre maçoneria, amb dibuixos esgrafiats.

## Història

A l'Arxiu de Puigcerdà hi ha un document que data del 1282, en el que es fa esment d'un Carbonell de Gorguja, que va regalar una campana a l'església de Llívia.
Aquest mas el feu construir Jacint Carbonell. A l'església parroquial hi ha una llosa sepulcral de Jacint Carbonell de l'any 1798, que es creu que era el pare del que va fer edificar la casa pairal.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Carbonell de Gorguja». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Palau dels Peguera

El palau dels Peguera és un edifici de Berga inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa entre mitgeres estructurat en planta baixa i dos pisos superiors. La planta és força rectangular, amb la façana principal que dona a la plaça de Sant Joan de Berga. El parament és de grans carreus de pedra ben escairats, disposats en fileres i units amb morter. La coberta és de teula àrab. Els baixos estan ocupats per un cafè i la façana a aquesta alçada és arrebossada imitant carreus de pedra. Al primer i segon pis trobem dues obertures rectangulars allindades i alineades entre si. Són balcons independents amb baranes de ferro força senzilles. Enmig dels del primer pis hi ha un escut gravat en baix relleu però es troba en molt mal estat. Alguns, però, l'han identificat amb l'emblema dels Peguera o amb el dels Saga.

## Història

La primera notícia documental és del 1117 i a partir del 1190 fou residència dels Berga. Al segle xiv és reconstruït. És el 1328 quan es modifica la seva estructura, adquirint l'actual. El 1490 està documentat com una de les possessions de Pere de Berga, i l'any 1328 és conegut com a palau reial. Al segle xviii fou seu del palau de justícia i del teatre Quevedo a Berga (1879).
Habitatge és identificat com el palau dels Peguera (família noble documentada al s. XII) i també de la família Saga de Berga, popularment conegut com a Cal Negre. Avui dia és un dels edificis més nobles de la ciutat. El pas dels anys l'han acomodat a diversos usos, palau comtal i reial, per allotjar personatges importants en època medieval i moderna, com a casino i centre carlí al segle passat, quan Berga fou un dels principals llocs del carlisme català.

## Referències

* 1 2 3 «Palau dels Peguera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Capella de la Pietat (Berga)

La capella de la Pietat és un edifici de Berga protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici d'una sola nau cobert amb volta de canó. L'interior presenta una decoració totalment neoclàssica, columnes estriades, fris, enguixat, etc. En canvi, l'exterior és força auster. Sembla una casa entre mitgeres d'una sola alçada amb la façana parcialment arrebossada, feta de grans carreus de pedra ben escairat. L'únic element que ens porta a pensar que estem davnt d'un edifici religiós és la petita espadanya dels peus. L'entrada és un arc de mig punt amb un òcul a la zona superior de la façana.

## Història

Presenta alguns elements considerats del preromànic, malgrat l'estructura correspon al segle xii. Consta documentalment que els obrers que treballaren al recinte, posteriorment ho feren a Santa Maria d'Avià, també al segle xii. Un segle més tard la capella fou regentada per frares mercedaris que més tard passaren al convent de Santa Magdalena i després a Sant Joan. Fou parròquia de Berga fins al 1277, mentre es construïa la de Santa Eulàlia. El 1665 fou objecte d'una restauració barroca.

## Referències

* 1 2 «Capella de la Pietat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].