OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fàstic

El fàstic és un sentiment de rebuig físic o moral cap a alguna cosa considerada bruta, perillosa o desagradable. Està present en totes les cultures i sembla tenir com a origen l'instint d'allunyar-se d'aliments enverinats o productes no comestibles, que provocava una reacció d'allunyament en el cos, nàusees i un descens del ritme cardíac. Aquests impulsos s'activen al lòbul de l'ínsula del cervell. El discurs del racisme sovint evoca el fàstic cap als altres grups ètnics, associats a mala olor, brutícia, salvatgisme o altres estereotips denigrants. El terme "neteja de sang" té a veure amb aquest lligam.
És un sentiment molt lligat als prejudicis, ja que sovint provoca la repugnància davant fets no comprovats, de manera irracional. S'associa a quelcom brut, sigui en el sentit literal o moral. Les dones semblen més sensibles al fàstic i determinats estadis vitals com l'embaràs o malalties com la depressió n'augmenten la sensibilitat.
S'han associat les fonts del fàstic a tres grups, lligats a tres amenaces potencials per a la pròpia supervivència o del grup: aquell lligat a la por a patògens, que fa evitar éssers malalts o poc cuidats i que provoca el rebuig dels excrements, mocs, pudors, menjar en mal estat o insectes; el que té a veure amb l'evitació de conductes o companys sexuals no desitjables, lligat a la lletjor o la malformació i per acabar aquelles conductes morals que van en contra dels estàndards comunitaris i que posen en perill la seva cohesió, com el trencament de tabús.

## Referències

* ↑ «Asco - EcuRed» (en castellà). [Consulta: 31 gener 2024].
* ↑ «disgusto - Treccani» (en italià). [Consulta: 31 gener 2024].
* ↑ «Disgust Definition & Meaning | Britannica Dictionary» (en anglès americà). [Consulta: 31 gener 2024].
* ↑ Druschel, B. A.; Sherman, M. F. (1999). "Disgust sensitivity as a function of the Big Five and gender". Personality and Individual Differences 26
* ↑ Online, Psicología. «Psicología de las emociones: El asco» (en espanyol europeu), 05-08-2019. [Consulta: 5 febrer 2024].
* ↑ Tyber, J. M.; Lieberman, D.; Griskevicius, V. (2009). "Microbes, mating, and morality: Individual differences in three functional domains of disgust". Journal of Personality and Social Psychology. 97 (1): 103–22.

## Vegeu també

* Abjecció
* Gust
* Pica (medicina)
* Teràpia d'aversió
* Toxiinfecció alimentària
* Vall inquietant
* Vòmit
Viccionari
# Casa Gustau Peyra

Casa Gustau Peyra és una obra de Barcelona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La Casa Gustau Peyra està ubicada a l'illa del districte de l'Eixample delimitada pels carrers Provença, Balmes, Mallorca i la Rambla de Catalunya. Disposa d'una única façana exterior afrontada al carrer Diputació, des d'on es produeix l'accés principal, i una façana interior afrontada al pati de l'illa.
Es tracta d'un edifici entre mitgeres de planta rectangular, amb una estructura en alçat que comprèn semisoterrani, entresòl, principal, tres plantes pis i terrat transitable. L'accés principal dona pas a una zona de vestíbul i a un celobert central rectangular en el qual s'hi localitza l'escala noble, l'escala de veïns i l'ascensor.
La façana és estructurada en tres eixos verticals, formant una composició axial al voltant de l'accés principal, eix amb doble d'amplada respecte als eixos laterals.
La planta baixa, íntegrament realitzada amb parament de pedra, està resolta amb semisoterrani i entresòl, obrint-se al carrer per mitjà de tres portals emmarcats per columnes. El portal central, de gran alçada, dona accés a un ampli vestíbul. Els portals laterals resten dividits en dos alçades, amb un petit portal que mena al semisoterrani, i un finestral coronat per un arc trilobulat, que dona llum a l'entresòl. A la resta de la façana, recoberta per un estuc especejat imitant carreus, sobresurt la doble tribuna central, amb tres arcs trilobulats al principal i un gran arc conopial al primer pis. Alhora, la tribuna fa de llosana del balcó de la segona planta pis. Els balcons de la planta principal i el que corona la tribuna estan tancats per baranes de pedra amb una elaborada decoració, mentre que la resta tenen baranes de ferro forjat. A l'última planta cal ressaltar la falsa obertura triforada, amb tres arcs apuntats i dos mainells de pedra, ornats a l'interior per un esgrafiat de temàtica vegetal. El coronament de l'edifici es soluciona mitjançant merlets i baranes de ferro forjat.
El vestíbul i el celobert central és l'espai més interessant de l'interior de l'immoble. S'hi accedeix a través de la porta principal a un ample vestíbul que mena a un celobert cobert per una claraboia. En aquest espai, a l'esquerra, arrenca la monumental escala noble que porta al pis principal, amb el seu tram principal cobert per una galeria goticitzant de doble alçada. Al fons d'aquest celobert trobem l'escala de veïns i l'ascensor.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa Gustau Peyra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 desembre 2017].

## Enllaços externs

* «Casa Gustau Peyra». Cercador Patrimoni Arquitectònic. Ajuntament de Barcelona.
Monuments de l'Eixample de Barcelona :
# Aeolis Chaos

'Aeolis Chaos és una estructura geològica del tipus chaos a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -6.42 ° de latitud N i 152.24 ° de longitud E. Fa un diàmetre de 201 km. El nom va ser fet oficial per la UAI el 13 de juny de 2018 i el pren d'una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Aeolis Chaos". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.
# Sant Martí d'Escaró

Sant Martí d'Escaró és l'església del poble d'Escaró, a la comuna del mateix nom, de la comarca del Conflent, a la Catalunya del Nord.
És en el poble d'Escaró d'Avall, al sud del nucli urbà actual. No era el seu lloc original, ja que la primitiva església de Sant Martí era al desaparegut Escaró d'Amunt.

## Història

L'església original era romànica, i estava situada al Veïnat d'Amunt, però l'edifici i el cementiri que tenia al costat van ser destruïts els anys 30 del segle xx a causa de l'esfondrament del terreny causat per les explotacions mineres. Després d'un llarg plet contra la societat minera Anzin Arxivat 2013-06-24 a Wayback Machine., entre el 1952 i el 1954 es construí l'església actual, en una nova localització més baixa, aprofitant el disseny i les pedres de l'anterior. De l'església vella, en queden algunes restes, molt minses, en el seu emplaçament original.

## Arquitectura

La planta és rectangular, i la tanca un absis semicircular, amb dues capelles laterals inscrites en els murs, cosa que li dona un aspecte de creuer en trèvol. Corona l'edifici un campanar d'espadanya. Pretén ser una imitació de l'església original.

## Mobiliari

Part del mobiliari original se salvà, també. S'hi poden admirar dues marededéus assegudes policromes, del segle xiii, una estàtua de sant Martí muntant a cavall (segle xiv) i panells provinents de retaules del segle dissetè dedicats a la Mare de Déu i a sant Joan Baptista. També es va conservar l'antiga pica baptismal i una rodella de campanetes, una mena d'instrument musical conservat únicament a Catalunya, que està pendent de restauració.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «58 - Escaró». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Gavín, Josep M. «Conf 48 i 49. Sant Martí d'Escaró». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Mallet, Géraldine. Églises romanes oubliées du Roussillon. Montpellier: Les Presses du Languedoc, 2003, p. 178. ISBN 9782859982447.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Escaró». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.
* Ramos i Martínez, Maria-Lluïsa. «Esglésies del Conflent anteriors al 1300: Joc. Sant Pere i Sant Pau del Castell de Jóc». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 8477399514.

## Referències

* ↑ Sant Martí d'Escaró en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Lloc on era primitivament l'església de Sant Martí d'Escaró

## Enllaços externs

* «Plana de l'ajuntament d'Escaró» (en francès). Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 15 abril 2013].
* «Descripció de l'església al web dedicat a l'Alt Conflent» (en francès). Arxivat de l'original el 2013-10-04. [Consulta: 15 abril 2013].
* «Descripció i fotografies a pyrénéescatalanes.free» (en francès). [Consulta: 15 abril 2013].
# Wolfgang von Kempelen

Johann Wolfgang Ritter von Kempelen de Pázmánd (en hongarès: Kempelen Farkas, en eslovac: Ján Vlk Kempelen) (Bratislava, 23 de gener de 1734 - Viena, 26 de març de 1804) va ser un escriptor, inventor, i jugador d'escacs hongarès. Va ser conseller de la cort de Viena i jugador d'escacs aficionat, que acostumava a jugar amb l'emperadriu d'Àustria Maria Teresa.

## Biografia

Kempelen era originari de Pozsony/Pressburg, en el llavors Regne d'Hongria (avui dia Eslovàquia). Va estudiar lleis i filosofia a la seva ciutat natal, i posteriorment a Győr, Viena i Roma, i també es va interessar sempre per la matemàtica i la física. Es va fer famós en construir El turc, un autòmat que jugava als escacs i que es va revelar posteriorment com una farsa. També va crear una màquina parlant, Mecanisme de la paraula humana, que va representar un pas pioner en la fonètica experimental.
Kempelen es va morir a Alsergrund, actualment un districte de Viena. En el seu honor, es va constituir el premi Wolfgang von Kempelen de Ciències.

## Notes i referències

* ↑ Ritter, en alemany, és un títol nobiliari, es tradueix com a 'Cavaller'.
* ↑ John Bell. Puppets, masks, and performing objects. MIT Press, 2001, p. 197. ISBN 0262522934, 9780262522939 [Consulta: 2009.05.06.].
* ↑ Tom Standage. The Turk:the life and times of the famous eighteenth-century chess-playing machine. Walker & Co., 2002, p. 272. ISBN 0802713912, 9780802713919 [Consulta: 2009.05.06.].
* ↑ Albert Allis Hopkins, Henry Ridgely Evans. Magic: stage illusions and scientific diversions, including trick photography. Munn & Co.,, 1901, p. 556 [Consulta: 2009.05.06.].
* ↑ Múlt-kor historical portal
* ↑ Von Kempelen's Chess Turk recreated
* ↑ «Department of Linguistics, Stockholm University». Arxivat de l'original el 2008-04-30. [Consulta: 14 febrer 2010].
* ↑ «Haskins Laboratories Article». Arxivat de l'original el 2009-11-24. [Consulta: 14 febrer 2010].

## Bibliografia

* Vajda Pál: Nagy magyar feltalálók. Bp., 1958.; Pap János: Kempele Farkas.
* Magyar tudóslexikon . Foszerk. Nagy Ferenc. Bp., 1997.
* Homer Dudley and T.H. Tarnoczy. The Speaking Machine of Wolfgang von Kempele. Journal of the Acoustical Society of America , març 1950, Volum 22, Issue 2, pp. 151–166.
* Robert Löhr, The Chess Machine (Penguin Press, 2007), novel·la sobre von Kempelen i El turc.
* Tom Standage, The Turk (Berkley Trade, 2003), història del turc.

## Enllaços externs

* Angéla Imre: Sobre la personalitat de Wolfgang von Kempelen Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine., dins: Grazer Linguistische Studien 63 (2004), pp. 61–64.
* Wolfgang von Kempelen on the Web Arxivat 2011-04-05 a Wayback Machine..
* La màquina de parlar de Wolfgang von Kempelen i els seus successors Arxivat 2008-04-30 a Wayback Machine..
* The Chess-playing Turk Arxivat 2007-08-13 a Wayback Machine..
# Plaça Major de Guissona

La Plaça Major de Guissona és una plaça de Guissona (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La Plaça Major, o també coneguda com a Plaça de l'Església, és un dels espais de comunicació més importants de la vila. Són quatre els carrers a través dels quals hi podem accedir: C/ de les Botigues, C/ Carral, C/ Sta. Margarida i C/ de la Font. Aquesta plaça es troba porxada per tres dels seus costats, mentre que el quart l'ocupa l'església neoclàssica de Santa Maria. Aquests porxos presenten una coberta de volta d'aresta en alguns trams i un sostre arquitravat en altres, fruit de les remodelacions que va patir a finals del segle xvii. Aquests porxos s'obren a la plaça a través d'arcs de mig punt, arcs rebaixats i arcs escarsers sustentats per grans pilastres.
Els edificis que conformen aquesta plaça presenten façanes amb estructures clàssiques molt similars que donen una visió molt uniforme de l'espai. Façanes amb grans carreus de pedra molt ben treballats, motllures que divideixen horitzontalment la façana, ulls de bou a la zona de les golfes, etc. Gran part d'aquests edificis es poden datar a finals del segle xviii.
L'enllosat de pedra que trobem actualment es va realitzar l'any 1936 i substitueix un primer empedrat en diagonal que es va dur a terme l'any 1910 per evitar les humitats de la plaça.

## Història

Antigament havia estat un fossar, fins que es convertí en una plaça on s'hi publicaven els bans de batlle.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Plaça Major de Guissona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2018].
# Eos Chaos

Eos Chaos és una estructura geològica del tipus chaos a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -15.14 ° de latitud N i 317.64 ° de longitud E. Fa 497.85 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1982 i el pren de la característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Eos Chaos". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.
# Visió de Sant Eustaqui

La visió de Sant Eustaqui és una pintura al tremp d'ou sobre fusta, exhibida a la National Gallery de Londres. L'obra és de Pisanello. No se sap exactament l'època en què va ser pintada, però se sospita que probablement ho fou a finals del segle xiv. Pertany al moviment gòtic.

## Escena

Conta la llegenda que Sant Eustaqui, un cavaller romà, es va convertir al cristianisme durant una cacera, després de topar-se amb un gran cérvol que portava un crucifix a la cornamenta. Malgrat que es tracti d'una escena religiosa, el caràcter de la pintura no és de devoció, sinó que se centra a mostrar elements d'una escena de cacera. Per exemple, l'artista cuida els diferents elements distintius de cadascuna de les races de gos que s'utilitzaven per a la caça major de l'època.

## Referències

* Walther, Ingo F., editor; Suckale, Robert; WUNDRAM, Manfred; PRATER, Andreas; BAUER, Hermann; BAUR, Eva-Gesine. Los maestros de la pintura occidental. Köln: Benedikt Taschen Verlag GmbH, 2000. ISBN 3-8228-6794-2.
# Resolució 988 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 988 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada el 19 d'abril de 1995. Després de reafirmar les resolucions sobre la situació a l'antiga Iugoslàvia, en particular les resolucions 943 (1994) i 970 (1995), el Consell va prendre nota de les mesures adoptades per la República Federal de Iugoslàvia (Sèrbia i Montenegro) per mantenir el tancament de la frontera amb Bòsnia i Hercegovina i, per tant, estendre la suspensió parcial de sancions contra Sèrbia i Montenegro per uns altres 75 dies fins al 5 de juliol de 1995.
Tot i que la frontera va romandre tancada entre els dos països, el Consell va assenyalar que possiblement vols d'helicòpters havien creuat la frontera i que estava sent investigat per la missió de la Conferència Internacional sobre l'antiga Iugoslàvia (CIAI).
El Consell de Seguretat va confirmar mesures que en la Resolució 943 serien suspeses fins al 5 de juliol de 1995. No es permetria combustible addicional més enllà de les necessitats immediates per a un vol o un viatge de ferri llevat que fos autoritzat pel Comitè de la Resolució 724 (1992). Tots els països van ser cridats a respectar la sobirania, integritat territorial i fronteres internacional dels estats de la regió. Els Estats membres també eren necessaris per enfortir la missió de la CIAI aportant els recursos addicionals disponibles. Es va instar Sèrbia i Montenegro a cooperar amb la missió i en la investigació dels vols d'helicòpters, i a restaurar els enllaços de comunicació entre aquest i les zones de Bòsnia i Hercegovina sota control serbobosnià.
Es va instar la Comissió a donar prioritat a les sol·licituds d'assistència humanitària. Es va demanar al secretari general Boutros Boutros-Ghali que informés cada 30 dies sobre assumptes relacionats amb el tancament de la frontera i totes les resolucions pertinents que s'estaven aplicant. Si no s'estan aplicant, la suspensió es donaria per acabada el cinquè dia hàbil després de l'informe del Secretari General.
La Resolució 988 va ser aprovada per 13 vots a favor, cap en contra i 2 abstencions de la República Popular de la Xina i Rússia.

## Referències

* ↑ Carment, David; Harvey, Frank P. Using force to prevent ethnic violence: an evaluation of theory and evidence. Praegar, 2001, p. 60. ISBN 978-0-275-96979-0.
* ↑ Kovačević, Slobodanka; Dajić, Putnik. Chronology of the Yugoslav crisis, Volume 3. Institute for European Studies, 1998, p. 95. ISBN 978-86-82057-09-3.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 901 a la 1000 (1994 - 1995)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Merycoidodon

Merycoidodon (del grec meryx, 'remugant', oides 'aparença de', 'similar a' i odon, alterat del grec odous, 'dent') és el gènere que dona nom a una família extinta d'artiodàctils, Merycoidodontidae. La seva taxonomia és complicada.

## Referències

* ↑ Stevens, M.S.; Stevens, J.B.. «Merycoidodontinae and Miniochoerinae». A: Prothero, D.R., i Emry, R.J. (eds.). The terrestrial Eocene-Oligocene transition in North America. Cambridge: Cambridge University Press, 1996, p. 498–573. ISBN 0521433878.
# Cal Valentí (Guissona)

Cal Valentí és una casa modernista de Guissona (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici modernista de tres plantes amb golfa.
A la planta baixa, una obertura d'arc escarser envoltat per grans carreus de pedra. La porta és de fusta i presenta una decoració floral amb forja. La resta del parament és de pedra i està disposat amb franges horitzontals.
Al primer i segon pis, balcó amb baranes de forja i obertura rectangular amb una senzilla motllura.
A les golfes, una petita obertura rectangular, flanquejada per dos mènsules que sustenten la cornisa de l'edifici. El parament dels pisos superiors es troba arrebossat i pintat de blanc.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Valentí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2018].
# Galaxias Chaos

Galaxias Chaos és una estructura geològica del tipus chaos a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 34.13 ° de latitud N i 148.86 ° de longitud E. Fa 234.48 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1985 i el pren de la característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Galaxias Chaos". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.
# Glàndula de sal

La glàndula de sal és un òrgan que té per funció excretar l'excés de sal. Està present als elasmobranquis, ocells marins, i alguns rèptils. Als taurons, les glàndules de sal es troben al recte, però als ocells i els rèptils, estan al crani, per la zona dels ulls, fosses nasals o boca. En el cas dels cocodrils, la sal s'excreta a través de la llengua. Aquestes glàndules funcionen mitjançant un transport actiu a través de la bomba sodi-potassi que mou la sal des de la sang a la glàndula, on pot ser excretada en forma de solució concentrada. La funció de les glàndules de sal és mantenir la concentració de sal a la sang en límits acceptables, permetent als vertebrats marins beure aigua de mar.
La necessitat de l'excreció de sal en els rèptils (com iguanes marines i tortugues marines) i ocells (com petrells i albatros) es deu al fet que els seus ronyons són molt menys eficients que els dels mamífers. A diferència de la pell dels amfibis, la pell de rèptils i aus és impermeable a la sal, el que ocasiona que tampoc no puguin alliberar-se de la sal a través de la pell. L'evolució d'una glàndula de sal hauria permès als rèptils i aus menjar plantes i animals aquàtics, amb altes concentracions de sal. Això no explica l'evolució de la glàndula als elasmobranquis, que és el resultat d'una evolució convergent.
Algunes hipòtesis suggereixen que les glàndules lacrimals i sudorípares podrien estar evolutivament relacionades amb les glàndules de sal. Les llàgrimes humanes són riques en potassi, el que sembla donar suport a aquesta teoria. La major part dels filogenistes però, està en desacord amb aquesta idea.

## Referències

* ↑ Grigg, Gordon and Gans, Carl (1993) Morphology And Physiology Of The Crocodylia, in Fauna of Australia Vol 2A Amphibia and Reptilia, chapter 40, pàgines 326-336. Australian Government Publishing Service, Canberra. (http://eprint.uq.edu.au/archive/00002011/02/croc.pdf Arxivat 2005-07-20 a Wayback Machine.)
* ↑ O'Driscoll, K.J.; Staniels, L.K.; and Facey, D.E. «Osmoregulation and Excretion». Arxivat de l'original el 2014-02-05. [Consulta: 5 agost 2010].
* ↑ http://www.ansci.cornell.edu/plants/adapt/salt.html
* ↑ Hazard, Lisa C. Sodium and Potassium Secretion by Iguana Salt Glands. University of California Press, 2004, p. 84–85 (Iguanas: Biology and Conservation). ISBN 9780520238541.