OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Premi Homo Homini

El Premi Homo Homini és un guardó concedit anualment per l'organització de drets humans txeca Gent en Necessitat (Člověk v tísni) a «un individu en reconeixement a una dedicació a la promoció dels drets humans, la democràcia i les solucions no violentes als conflictes polítics». El premi es presenta al Festival de Cinema Jeden Svět, el festival de cinema de drets humans més gran del món.

## Guanyadors

Els guanyadors del premi han estat:
* 1994: Serguei Kovalov
* 1997: Szeto Wah
* 1998: Ibrahim Rugova
* 1999: Oswaldo Payá Sardiñas
* 2000: Min Ko Naing
* 2001: Zackie Achmat
* 2002: Thích Huyền Quang, Thích Quảng Độ i Thadeus Nguyễn Văn Lý
* 2003: Nataša Kandić
* 2004: Gheorghe Briceag
* 2005: Ales Bialatski i l'organització belarussa Viasna
* 2006: Svetlana Gannushkina
* 2007: Su Su Nway, Phyu Phyu Thin, i Nilar Thein
* 2008: Liu Xiaobo i simbòlicament a tots els signants de la Carta 08
* 2009: Majid Tavakoli i Abdollah Momeni
* 2010: Azimzhan Askarov
* 2011: Doctors Coordinats de Damascs
* 2012: Intiqam Aliyev
* 2013: Sapijat Magomedova
* 2014: Souad Nawfal
* 2015: onze dissidents del 75 presos dissabtes cubans, que es van negar a abandonar el país per lluitar per la democràcia
* 2016: Comitè Europeu per a la prevenció de la tortura (CPT)
* 2017: Phạm Đoan Trang
* 2018: Francisca Ramírez Tórrez
* 2019: Buzurgmehr Yorov
* 2020: Marfa Rabkova, Andrei Chapiuk, Leanid Sudalenka, Tatsiana Lasitsa del Viasna Human Rights Centre

## Referències

* ↑ «THE HOMO HOMINI AWARD». People in Need. Arxivat de l'original el 28 de setembre 2011. [Consulta: 24 maig 2011].
* ↑ Jacy Meyer. «At Prague Festival, Movies With a Conscience». The New York Times, 04-03-2011. [Consulta: 24 maig 2011].
* ↑ «PREVIOUS RECIPIENTS OF THE HOMO HOMINI AWARD». People in Need. Arxivat de l'original el 1 maig 2011. [Consulta: 18 abril 2011].
* ↑ «The Homo Homini Award for 2019 will be presented to prominent Tajik lawyer Buzurgmehr Yorov».
* ↑ «Belarusian Human Rights Defenders Awarded With Homo Homini Prize» (en anglès). Naviny.by. Charter 97, 11-05-2021. Arxivat de l'original el 2021-05-14. [Consulta: 28 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Web del premi Homo Homini Arxivat 2016-10-22 a Wayback Machine.
# Spear

Spear és una pel·lícula dramàtica australiana de 2015 dirigida pel coreògraf Stephen Page.

## Repartiment

* Hunter Page-Lochard com a Djali
* Aaron Pedersen com a home suïcida
* Troy Honeysett com a Home Blanc
* Djakapurra Munyarryun com a Big Man

## Producció

Originalment interpretada a l'escenari pel Bangarra Dance Theatre l'any 2000 sota el títol Skin,, Spear s va reimaginar per a pel·lícula que utilitza majoritàriament dansa i moviment.
Spear va ser escrita i dirigida per Stephen Page, pare de Hunter Page-Lochard, i produïda per John Harvey. El ballarí i coreògraf Daniel Riley va treballar com a director adjunt i va tenir un petit paper a la pel·lícula.

## Estrena

Spear es va projectar a la secció Discovery del Festival Internacional de Cinema de Toronto de 2015.
Es va estrenar a Austràlia en el Festival de Cinema d'Adelaide l'octubre de 2015 i es va projectar al Festival de Sydney el gener de 2016.

## Premis i nominacions

* Menció especial, Premi a la Diversitat Cultural sota el patrocini de la UNESCO, Asia Pacific Screen Awards 2015
* * Nominada, Millor fotografia (Bonnie Elliott), 6ns Premis AACTA
* Nominada, Millor disseny de vestuari (Jennifer Irwin), 6ns Premis AACTA
* Nominat, Premi Panavision Spirit de Cinema Independent, 2016 Festival Internacional de Cinema de Santa Barbara
* Nominada, Millor fotografia (Bonnie Elliott), Premis de l'Associació de Crítics de Cinema d'Austràlia 2017

## Referències

* ↑ «Spear Review». Variety, 11-09-2015. [Consulta: 25 octubre 2020].
* 1 2 Schafter, Monique. «From stage to screen: Bangarra Dance Theatre's Spear re-imagined as feature film». ABC News. Australian Broadcasting Corporation, 16-10-2015. [Consulta: 25 octubre 2020].
* 1 2 Page-Lochard, Hunter (4 March 2016). «Spear: Hunter Page-Lochard interview». National Film and Sound Archive of Australia.
* ↑ «John Harvey». Australian International Documentary Conference, 18-02-2019. [Consulta: 10 desembre 2022].
* ↑ «Board». Tandanya. [Consulta: 30 setembre 2024].
* ↑ «Spear». TIFF. Arxivat de l'original el 5 Sep 2015. [Consulta: 13 novembre 2015].
* ↑ «Spear». Asia Pacific Screen Awards, 29-08-2017. [Consulta: 30 setembre 2024].
* 1 2 «Winners & Nominees». AACTA. [Consulta: 30 setembre 2024].
* ↑ Santa Barbara Film Festival Lineup Set: Terrence Malick’s ‘Knight Of Cups’ To Bow, yahoo.com, 12 de gener de 2016

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Creu de l'Aparició

La Creu de l'Aparició és una creu situada a la plaça del Monestir del Miracle, al municipi de Riner (Solsonès).
És una creu de terme que es col·locà al lloc on segons sembla la Mare de Déu s'aparegué a dos pastors el 3 d'agost de 1458, lloc amb una bassa conegut com el prat de Bassadòria, on els veïns portaven a abeurar el ramat. La creu original era gòtica (s. XV-XVI), amb un magnífic capitell adornat per vuit estatuetes: rdar a desaparèixer. En el seu lloc s'hi va aixecar una creu de pedra d'estil gòtic amb un magnífic capitell que avui es troba al Museu diocesà de Solsona adornat amb vuit estatuetes representant sant Martí, santa Elena, sant Pau, un àngel, sant Llorenç, santa Engràcia, sant Pere i un altre àngel. Va ser destruida durant la guerra civil (1936-1939), però se'n conserva un fragment al Museu Diocesà de Solsona. Va ser substituïda per la creu actual, la qual s'assenta sobre la base octogonal de la creu antiga que, en la cara que mira a l'església, hi té gravada la següent inscripció: 'RESTAURADA EN 1898', i en les dues cares que miren a la Casa Gran, aquesta altra: 'AQUÍ LA MARE DE DEU APAREGUE ALS PASTORETS DE LA CIROSA LO DIA 3 D'AGOST DE 1458. ADORABIMUS IN LOCO UBI STETERUNT PEDES EIUS'.
Encastada al mur que delimita la plaça per la banda de migjorn, sota mateix de la creu, hi ha una placa de marbre que porta inscrita la primera part de les paraules dites per la Verge Nena al Jaumet.

## Referències

* ↑ «Riner». Gran Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «El Miracle ens acull al cor de Catalunya». Catalunya Religió, 28-03-2021.
* ↑ «Bassadòria i Creu de l'Aparició, Santuari del Miracle». Flickr.
# Rabbit School: Els guardians de l'ou d'or

Rabbit School: Els guardians de l'ou d'or (originalment en alemany, Die Häschenschule – Jagd nach dem Goldenen Ei) és una pel·lícula alemanya de comèdia d'aventures del 2017 dirigida per Ute von Münchow-Pohl a partir d'un guió de Katja Grübel i Dagmar Rehbinder, basada en la novel·la infantil alemanya de 1924 Die Häschenschule, escrita per Albert Sixtus i il·lustrada per Fritz Koch-Gotha. La pel·lícula d'animació infogràfica es va estrenar en el 67è Festival Internacional de Cinema de Berlín el febrer de 2017 i es va estrenar a les sales d'Alemanya el 16 de març de 2017. Va recaptar 3.416.299 dòlars a tot el món. S'ha doblat al català oriental i al valencià.

## Referències

* ↑ Rabbit School - Guardians of the Golden Egg (Die Häschenschule – Jagd nach dem Goldenen Ei) at Cineuropa – the best of European cinema. Retrieved 19 October 2021.
* ↑ Klassiker als Kinderfilm: "Die Häschenschule", 13 March 2017. (en alemany). T-Online. Archived from the original on 13 March 2017. Retrieved 19 October 2021.
* ↑ Milligan, Mercedes (26 January 2017) ‘Rabbit School’ Hops to World Premiere at Berlin Fest. Animation Magazine. Retrieved 19 October 2021.
* ↑ Milligan, Mercedes (31 March 2017) ‘Rabbit School’ Is a Spring Success in Europe. Animation Magazine. Retrieved 16 October 2021.
* ↑ Rabbit School: Guardians of the Golden Egg at Box Office Mojo, an IMDb company. Retrieved 19 October 2021.
* ↑ «Rabbit School: Els guardians de l'ou d'or». ésAdir. [Consulta: 15 gener 2023].
* ↑ «Rabbit School, Els guardians de l’ou d’or», 24-07-2021. [Consulta: 15 gener 2023].
# Santiago Amat Cansino

Santiago Amat Cansino (Barcelona, 22 de juny de 1896 - Barcelona, 5 de novembre de 1982) fou un regatista barceloní, guanyador d'una medalla olímpica.
Pioner en el món de la vela esportiva a Espanya, va participar als 36 anys en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1924 realitzats a París (França), on va aconseguir finalitzar quart en la prova de monotip olímpic i vuitè en la classe internacional de sis Metres al costat d'Artur Mas Bové i Pere Pi Castelló. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1928 realitzats a Amsterdam (Països Baixos) aconseguí finalitzar catorzè en la prova de 12 peus Dinghy. L'èxit li arribà als 45 anys en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 realitzats a Los Angeles (Estats Units), on aconseguí guanyar la medalla de bronze en la prova de monotip olímpic, en el que fou la primera medalla olímpica en vela per a Espanya.

## Referències

* ↑ País, El «Santiago Amat, pionero de la vela olímpica española» (en castellà). El País [Madrid], 06-11-1982. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Olympedia – Santiago Amat». [Consulta: 1r setembre 2024].
* ↑ «Santiago Amat i Cansino | enciclopedia.cat». [Consulta: 1r setembre 2024].
# Jānis Daliņš

Jānis Daliņš (Valmiera, 5 de novembre de 1904 - Melbourne, 11 de juny de 1978) va ser un atleta letó, especialista en marxa, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
Fou el primer esportista letó en guanyar una medalla en uns Jocs Olímpics d'Estiu, la medalla de plata en la prova dels 50 km marxa als Jocs de Los Angeles de 1932, rere l'anglès Tommy Green. Quatre anys més tard, als Jocs de Berlín, hagué d'abandonar en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or en els 50 km marxa del Campionat d'Europa d'atletisme de 1934.
Amb l'ocupació soviètica de Letònia fugí amb la família fina a Austràlia, on arribà el 1949 i on acabà morint el 1978.

## Millors marques

* 50 km marxa. 4h 37' 50" (1939)

## Bibliografia

* A hundred great Latvians. Riga: Lauku Avize, 2006. ISBN 9984-26-288-X.

## Referències

* 1 2 3 4 «Jānis Daliņš Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 26 d’agost 2009. [Consulta: 18 abril 2020].
* ↑ «Immigrant Ships Transcriber Guild; SS Skaugum». immigrantships.net. [Consulta: 22 maig 2010].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Václav Pšenička

Václav Pšenička (Praga, 26 d'octubre de 1906 - Praga, 25 d'abril de 1961) fou un aixecador txecoslovac que va competir durant les dècades de 1920, 1930 i 1940, que va disputar tres edicions dels Jocs Olímpics. Era el pare del també aixecador Václav Pšenička Jr..
El 1928, als Jocs d'Amsterdam, fou quart en la competició del pes semipesant del programa d'halterofília. El 1932, als Jocs de Los Angeles, guanyà la medalla de plata en la prova del pes pesant i el 1936, als Jocs de Berlín, repetí la medalla de plata en la prova del pes pesant.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat del Món d'halterofília de 1937, quatre rècords del món i 15 campionats nacionals entre 1926 i 1943.

## Referències

* 1 2 3 «Václav Pšenička Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 5 desembre 2018].
# Simetria C

En física, la simetria C és la propietat que tenen certes teories de ser invariants respecte a una transformació de conjugació de càrrega, és a dir un canvi de partícules per antipartícules (equivalent a un canvi del signe de la la càrrega elèctrica, hipercàrrega, nombres bariònics i leptònics de la partícula i, com a conseqüència un canvi del signe del seu moment magnètic).
Tres de les quatre forces fonamentals (electromagnetisme, gravetat i interacció forta) obeeixen la simetria C, però les interaccions febles la violen.

## Inversió de càrrega en electromagnetisme

Les lleis d'electromagnetisme (clàssiques com quàntiques) són invariants sota una transformació d'inversió de càrrega: Si una càrrega q és reemplaçada per una càrrega −q, invertint-se així les direccions dels seus camps elèctrics i magnètics, la dinàmica és conservada. En llenguatge de teoria de quàntica de camps, la conjugació de càrrega realitza les següents transformacions:
* Fermió carregat: $\psi \rightarrow -i({\bar {\psi }}\gamma ^{0}\gamma ^{2})^{T}$
* Antifermió carregat: ${\bar {\psi }}\rightarrow -i(\gamma ^{0}\gamma ^{2}\psi )^{T}$
* Potencial vector: $A^{\mu }\rightarrow -A^{\mu }$
on $\gamma ^{0,2}$ són les matrius gamma. Aquestes transformacions no alteren la quiralitat de les partícules. Un neutrí esquerrà és transformat en un antineutrí esquerrà, el qual no interacciona en el Model Estàndard. Aquesta propietat representa una "violació màxima" de la simetria-C en la interacció feble. (Alguns extensions teòriques del Model Estàndard, com els models esquerra-dreta, restauren aquesta simetria-C).

## Combinació de conjugació de càrrega i paritat

Fins als anys 60, hom creia que la simetria C combinada amb la inversió de paritat (simetria CP) era conservada per totes les interaccions. Tanmateix, violacions de la simetria CP van ser identificades en les interaccions febles (particularment en els kaons i mesons B). En el Model Estàndard, aquesta violació CP és generada per una fase de la matriu CKM. La combinació de la simetria CP amb la inversió temporal, resulta en una simetria CPT, que és universalment conservada (com pot ser demostrat utilitzant només els axiomes de Wightman).

## Vegeu també

* Conjugació de càrrega
* Antipartícula
* Simetria CP
* Simetria CPT

## Referències

* ↑ Peskin, M.E. and Schroeder, D.V.. An Introduction to Quantum Field Theory. Addison Wesley, 1997. ISBN 0-201-50397-2.
# Alice Rohrwacher

Alice Rohrwacher (Fiesole, 29 de desembre de 1981) és una directora de cinema italiana.

## Biografia

Va néixer a Fiesole, a la Toscana, filla de mare italiana i pare alemany. Va passar la seva joventut a la ciutat de Castel Giorgio (província de Terni), on la seva mare (Annalisa Giulietti) va néixer i el seu pare (Reinhard Rohrwarcher) va treballar com a apicultor. És la germana de l'actriu italiana Alba Rohrwacher. Va estudiar literatura i filosofia a la Universitat de Torí i es va especialitzar en escriptura de guions a l'Escola Holden de Torí.
La seva primera experiència de producció va ser l'any 2006, quan va dirigir una part del documental italià Checosamanca.
Al 2011 va dirigir el seu primer llargmetratge Corpo celeste, estrenat en la Quinzaine des Réalisateurs (Quinzena dels realitzadors) durant el Festival de Cannes de 2011, aconseguint l'aclamació de la crítica i va aconseguir el Nastro d'Argento (Cinta de Plata) al millor director novell, un premi lliurat pel Sindacato Nazionale Giornalisti Cinematografici Italiani (Sindicat Nacional Italià de Periodistes de Cinema).
El seu segon llargmetratge, Le meraviglie, va guanyar el Gran Premi del Festival de Cannes de 2014. Al 2014, Alice va ser seleccionada com a presidenta del jurat del premi Luigi De Laurentiis a la millor pel·lícula debutant del 71º Festival Internacional de Cinema de Venècia.

## Filmografia
### Directora
#### Llargmetratges

* Corpo celeste (2011).
* Le meraviglie (2014).
* Lazzaro felice (2018).
* La chimera (2023)

#### Documentals

* Le fiumara, episodi del documental Checosamanca (2006).
* 9x10 novanta (2014) - episodi Una canzone.

### Editora

* Un piccolo spettacolo (2005)
* Tradurre (2008)
* Boygo (2008)
* In tempo, ma rubato (2009)
* Residu fisso (2009)

## Premis i reconeixements

* 2014 Festival de cinema europeu de Sevilla.
** Premi especial del jurat per Le meraviglie.
* 2014 - Festival de Cannes
** Gran Premi del Jurat per Le meraviglie.
* 2012 - Nastro d'Argento
** Nastro d'Argento al Millor Director Novell per Corpo celeste.
* 2012 -Premi Ingmar Bergman
** Premi al debut internacional per Corpo celeste.
* 2012 - Ciak d'oro
** Millor pel·lícula debutant per Corpo celeste.
* 2012 - Premi Suso Cecchi D'Amico
** Millor guió per Corpo celeste.

## Referències

* ↑ «Rassegna stampa Alba Rohrwacher» (en italiano). Mymovies.it. Arxivat de l'original el 2021-01-29. [Consulta: 19 gener 2020].
* ↑ Fulvia Caprara. «Rohrwacher, sorelle d'arte che non-si incontrano mai» (en italiano). La Stampa, 22-04-2011.
* ↑ Ian Hayden Smith. International Film Guide 2012 (en anglès), 2012, p. 154. ISBN 978-1908215017.
* ↑ «The moon in May» (en anglès). BFI. Arxivat de l'original el 11 de febrer de 2017. [Consulta: 13 novembre 2014].
* ↑ «El palmarés 2014 : En Competición». Festival de Cannes. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 19 gener 2020].
# Rafael Mombiedro Giró

Rafael Mombiedro Giró (Lleida, 23 de maig de 1929 - Salardú, 5 de gener de 2024) fou un esquiador català, pioner en els esports d'hivern a la Vall d'Aran i el primer lleidatà a participar en uns Jocs Olímpics d'hivern. Va destacar per la seva contribució al desenvolupament de l'esquí a la regió i la seva implicació en la fundació de Baqueira-Beret.

## Biografia

Nascut a Lleida, es va traslladar amb la seva família a la Vall d'Aran el 1936. Va començar a esquiar als 13 anys quan el Centre Excursionista de Catalunya (CEC) va introduir aquest esport a la vall. Va distribuir els primers esquís proporcionats pel CEC entre els joves estudiants de la regió. El 1947 va guanyar la seva primera competició i va formar part dels primers cursos d’esquí impartits per monitors de La Molina.
El 1951, es va proclamar campió de Catalunya d'esquí alpí i, el 1958, va aconseguir un triplet al Campionat d'Espanya en eslàlom, eslàlom gegant i descens. La seva participació més destacada va ser als Jocs Olímpics d’hivern de 1952 (Oslo), on va ser seleccionat per competir juntament amb altres esportistes espanyols. Malauradament, una lesió durant els entrenaments li va impedir participar-hi activament.
Va rebre nombrosos reconeixements al llarg de la seva vida. El 1991, la Generalitat de Catalunya li va atorgar la medalla de Forjador de la Història Esportiva de Catalunya. El 2022, la Federació Espanyola d’Esports d’Hivern li va concedir la Medalla al Mèrit Esportiu.

## Contribucions a l'esquí i Baqueira-Beret

Mombiedro va jugar un paper fonamental en la fundació del Club d’Esquí de la Vall d’Aran i de l’Escola d’Esquí de Baqueira. Va ser monitor a Baqueira-Beret fins al 1975 i va promoure activament l'esquí de fons a la regió. A més, va ser clau en la fundació de l’estació, suggerint la seva ubicació i aportant terrenys familiars per al projecte.

## Referències

* ↑ Serrano, Lluís. «Mor Rafael Mombiedro, el primer olímpic lleidatà», 07-01-2024. [Consulta: 5 gener 2025].
* 1 2 «Decés de Rafael Mombiedro Giró (1929-2024) olímpic el 1952» (en catalan), 01-05-2025. [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ «Rafael Mombiedro Giró | enciclopedia.cat». [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ Pascual, Miquel. «Rafael Mombiedro, una vida sobre esquís» (en castellà), 20-12-2022. [Consulta: 5 gener 2025].
# Jordi Palou-Loverdos

Jordi Palou-Loverdos (Barcelona, 1966) és un advocat i mediador internacional català especialitzat en resolució de conflictes, drets humans i construcció de la pau. És advocat acreditat davant del Tribunal Penal Internacional i un dels juristes pioners en l'aplicació del principi de jurisdicció universal.

## Obra publicada

* Com el salmó dins l'aigua. Un viatge al·lucinant per les aigües de la vida. Lleida: Pagès, 2013. ISBN 978-84-9975-417-8.

## Referències

* ↑ «Jordi Palou-Loverdos». ésAdir. [Consulta: 12 gener 2024].
* ↑ Roma, Marta. «Entrevista amb Jordi Palou Loverdos - R d'acció». Vilaweb, 21-05-2010. [Consulta: 1r desembre 2023].
* ↑ Grasset, Xavier. «L'admissió a tràmit del recurs al TEDH dona les vies al govern espanyol per explorar l'amnistia». CCMA, 23-09-2023. [Consulta: 1r desembre 2023].
* ↑ Espacio, Blanca. «Les multinacionals són les culpables de la guerra del Congo». El Periódico, 19-11-2008. [Consulta: 1r desembre 2023].
* ↑ Amiguet, Lluís. «No hay justicia si no es universal» (en castellà). La Vanguardia, 29-12-2011. [Consulta: 1r desembre 2023].
* ↑ «La entrevista de Radio 5: Jordi Palou-Loverdos» (en castellà). RTVE Play, 15-06-2012. [Consulta: 1r desembre 2023].
# Sherira Gaon

El Rabí Sherira Gaon (en hebreu: רב שרירא גאון) va viure al voltant dels anys 906-1006, va ser un rabí i un prominent filòsof jueu. Va ser el cap de l'acadèmia talmúdica de Pumbedita en el Segle X. El seu treball principal va ser l'Epístola de Sherira Gaon, una història resumida sobre l'origen del Talmud. Va ser un dels savis Gueonim més coneguts del seu temps, i va ser el pare de Hai ben Sherira Gaon (1038), el darrer dels grans erudits babilònics. Hai ben Sherira Gaon, esmenta que els estudiants jueus de la ciutat de Constantinoble estaven a Babilònia. La raó d'això va ser que a l'Imperi Romà d'Orient en aquell temps va haver-hi un renaixement de l'idioma hebreu i del judaisme rabínic.

## Epístola de Sherira Gaon

L'Epístola de Sherira Gaon de l'any 987, es va escriure en hebreu i va respondre a una pregunta d'una comunitat de la ciutat de Kairuan, un indret que es troba avui a Tunísia. En la carta, s'explica la història de la Mixnà i el Talmud. La carta també ofereix informació biogràfica i genealògica sobre els erudits talmúdics. Mentre que savis com Saadia Gaon van combinar l'estudi de la Mixnà i la Torà juntament amb l'estudi de la lògica, Sherira Gaon va basar els seus ensenyaments en la Mesorah, la tradició rabínica i talmúdica. Això va ser necessari perquè els jueus caraïtes de Tunísia rebutjaven la Mixnà.
Les cartes de responsa rabínica també van ser una font de finances, de les quals també van viure els savis Gueonim. A causa de l'atomització i a la descentralització de les comunitats jueves del galut, la diàspora jueva, els Gueonim van esdevenir consellers, amb els quals els altres jueus podien resoldre els seus problemes i respondre a qüestions legals.
La carta va ser escrita en dues versions. La versió francesa va ser escrita en arameu, i es considera la versió més original. La versió espanyola conté més textos en hebreu. Les dues versions afirmen que l'autor i l'editor de la Mixnà va ser el Rabí Yehudà ha-Nassí, (El Príncep).
El valor del text radica que és una de les poques fonts històriques fiables del període primerenc del judaisme rabínic, juntament amb les obres dels savis Tanaim i Amoraim, i el material que es troba repartit en les dues versions del Talmud.

## Bibliografia

* B. M. Lewin (Hg.): Iggeret Rav Scherira Ga'on. Frankfurt 1920, Nachdruck Jerusalem 1972
* M. Beer: The Sources of Rav Sherira Gaon's Igeret. Bar-Ilan 4-5 (1967), S. 181–196
* M. Schlüter: Auf welche Weise wurde die Mishna geschrieben? In: TSMJ 9, Tübingen 1993
* Günter Stemberger: Einführung in Talmud und Midrasch. 8. Aufl. München 1992, S. 16

## Referències

* ↑ Bacher, Wilhelm; Lauterbach, Jacob Zallel. «SHERIRA B. ḤANINA» (en anglès). Encyclopaedia Judaica.
* ↑ Ibn Daud, Abraham. Sefer ha-Qabala (en hebreu).
* ↑ Neubauer, Adolf. Medieval Jewish Chronicles (en anglès), 1887. ISBN 1-145-09335-3.
* ↑ Rabinowich, Nosson Dovid. The Iggeres of Rav Sherira Gaon (en anglès). Jerusalem: Moznaim, 1988. OCLC 20044324.
# Serrall de la Punta Alta

El Serrall de la Punta Alta és una serra situada al municipi de l'Albagés a la comarca de les Garrigues, amb una elevació màxima de 462 metres.

## Referències

* ↑ «serrall de la Punta Alta». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 29 maig 2023].
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Puigjaner, Josep-Maria. Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya. Institut d'Estudis Catalans, 2003. ISBN 978-84-393-6189-3.
# Serra d'en Pere Bord

La Serra d'en Pere Bord és una serra situada al municipi d'Arbúcies a la comarca de la Selva, amb una elevació màxima de 631 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya