OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marina Clotet i Guasch

Marina Clotet i Guasch (Barcelona, 27 de setembre de 1941 – 31 d'agost de 2006) fou una dirigent veïnal catalana.
Nascuda al carrer del Carme, al barri del Raval (districte de Ciutat Vella de Barcelona), es va casar el 8 de novembre de 1964 i es va instal·lar al barri de la Sagrera, d'on va ser veïna durant més de 40 anys. Durant tota la seva vida va ser modista. Va treballar uns anys a l'empresa El Dique Flotante, al Passeig de Gràcia. Va tenir tres filles i un fill, i quan va deixar de treballar a l'empresa es va dedicar a tasques de voluntariat.
Ben aviat es va integrar a la Sagrera, implicant-se en la vida social i cultural del barri.
Tot i no tenir formació musical acadèmica, va viure l'associacionisme i la difusió de la música popular catalana de primera mà. Va col·laborar amb entitats del barri, i va començar a fer tasques de suport a la Coral arran de la seva amistat amb Maria Fité, fundadora de la coral infantil El Reguitzell, juntament amb Mossèn Joan Oriol Riera, al Casal parroquial de Crist Rei. S'encarregava de la dinamització, organització de concerts, estades de final de curs i altres activitats administratives i comptables, fins al 2005 en què se li va detectar una greu malaltia. També va col·laborar en el tallers de tall i confecció que es realitzaven al Casal parroquial del Crist Rei. Va ser membre de la Junta del Casal parroquial i era responsable de la Coral Infantil i Treballs Manuals.
El 1997 va rebre el Premi d'Honor de Sant Andreu, de mans del regidor del districte Eugeni Forradellas i Bombardó. També el 2006 li va ser lliurat el Premi d'Honor de l'Associació de Veïns de la Sagrera, de mans del President de l'Associació Oleguer Méndez.
El 31 d'agost del 2006 va morir a conseqüència de la malaltia que li havien detectat uns anys abans.
El 20 de juny de 2009 va obrir les portes al públic la Biblioteca La Sagrera-Marina Clotet. El nom de Marina Clotet va ser escollit pel veïnat i entitats de la Sagrera mitjançant votació popular. D'aquesta manera, la gent de la Sagrera ha volgut retre homenatge a la figura de Marina Clotet, apreciada per la tasca cultural desenvolupada al barri, en especial en el món coral.

## Referències

* 1 2 «Marina Clotet». Ajuntament de Barcelona. Biblioteca La Sagrera-Marina Clotet. [Consulta: 6 juliol 2020].

## Enllaços externs

* Biblioteca La Sagrera - Marina Clotet
* Facebook Biblioteca La Sagrera - Marina Clotet
# Turó de Boixó

El Turó de Boixó és una muntanya de 1.271 metres que es troba al municipi de la Vansa i Fórnols, a la comarca de l'Alt Urgell.

## Referències

* ↑ «Turó de Boixó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Tossal del Castell de Termes

El Tossal del Castell de Termes és una muntanya de 1.779 metres que es troba entre els municipis de Josa i Tuixén, a la comarca de l'Alt Urgell i de Gósol, a la comarca catalana del Berguedà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Rafa Lahuerta Yúfera

Rafa Lahuerta Yúfera (València, 1971) és un escriptor i novel·lista valencià. És l'autor de la novel·la Noruega, que fou premiada amb el premi Lletraferit de novel·la 2020.
Lahuerta, que creà la grada d'animació del València Club de Futbol Gol Gran, ha participat en diversos llibres col·lectius de temàtica futbolística.
El 9 d'octubre del 2022 va rebre la distinció al mèrit cultural de la Generalitat en els Premis Nou d'Octubre.

## Obra

* (2014) La balada del bar Torino. Llibres de la Drassana. ISBN: 978-84-942860-1-8. 232 pàgines.
* (2020) Noruega. Llibres de la Drassana. ISBN: 978412226546. 392 pàgines.
* (2024) La promesa dels divendres. Llibres de la Drassana. 9788412793567. 242 pàgines.

## Referències

* ↑ «Rafa Lahuerta guanya el Premi Lletraferit de Novel·la amb un esgarrador retrat sobre la ciutat de València». El Periódico de Aquí, 13-11-2020 [Consulta: 22 maig 2021].
* ↑ «Noruega a la Méditerrània». La Vanguardia, 08-05-2021 [Consulta: 22 maig 2021].
* ↑ Devís, Álvaro G. «Rafa Lahuerta: "He escrit 'Noruega' per a ser millor persona, no millor escriptor". L'autor de l'últim Premi Lletraferit de Novel·la s'endinsa en la seua obra, una història on València és més que un escenari». Culturplaza, 24-02-2021 [Consulta: 22 maig 2021].
* ↑ «Rafa Lahuerta, distinció al mèrit cultural de la Generalitat en els Premis Nou d'Octubre». Culturplaza. [Consulta: 9 octubre 2022].
* ↑ Miró, David «Rafa Lahuerta: "Sense la literatura jo podria haver estat un votant de Vox"». Ara Llegim, 12-12-2024.
# A cambio de nada

A cambio de nada és una pel·lícula espanyola de 2015, que constitueix el primer llargmetratge dirigit per Daniel Guzmán. Va guanyar la Bisnaga d'Or al Festival de Cinema de Màlaga i dos premis Goya, per a Daniel Guzmán per la millor direcció novella i per a Miguel Herrán pel millor actor revelació.
Destaca la interpretació d'Antonia Guzmán, àvia del director i que als seus més de 90 anys ha debutat com a actriu en aquesta pel·lícula, per la qual ha estat nominada al premi Goya a l'actriu revelació.

## Sinopsi

Darío (Miguel Herrán) i Luismi (Antonio Bachiller) són dos amics i veïns de 16 anys que mantenen un estret vincle des de petits. Un d'ells, Darío, ha d'afrontar la separació dels seus pares, un infern familiar que l'obliga a fugir de casa. Per a guanyar-se la vida, el jove comença a treballar per a Caralimpia, un antic delinqüent que regenta un taller. Al costat de Luismi, el seu nou cap i Antonia (Antonia Guzmán), una anciana que recull mobles abandonats, Darío trobarà una nova família i una forma diferent de veure la vida.

## Repartiment

* Miguel Herrán - Darío
* Antonio Bachiller - Luismi
* Antonia Guzmán - Antonia
* Felipe García Vélez - Justo Caralimpia
* Luis Tosar - Pare Darío
* María Miguel - Mare Darío
* Miguel Rellán - Professor

## Premis i candidatures
### Premis Goya

| Any | Categoria | Persona | Resultat |
| 2015 | Millor director novell | Daniel Guzmán | Guanyador |
| 2015 | Millor pel·lícula | | Nominat |
| 2015 | Millor guió original | | Nominat |
| 2015 | Millor interpretació masculina de repartiment | Felipe García Vélez | Nominat |
| 2015 | Millor actor revelació | Miguel Herrán | Guanyador |
| 2015 | Millor actriu revelació | Antonia Guzmán | Nominada |

## Referències

* ↑ 20Minutos. «'A cambio de nada', el primer largometraje de Daniel Guzmán, gana la Biznaga de Oro en Málaga - 20minutos.es». [Consulta: 18 març 2016].
* ↑ Antonia Guzmán (La abuela de los Goya). Diari EL PAÍS 5/2/2016
[A cambio de nada Aquest text de l'article] procedeix de 20 minutos, que edita sota la llicència cc-by-2.1-es. Consultes les restriccions d'ús.

## Enllaços externs

* Página web oficial
# Callback

Callback és una pel·lícula thriller de 2016 dirigida i produïda per Carles Torras i rodada a Nova York en anglès. Va guanyar la Bisnaga d'Or en l'últim Festival de Màlaga i també la Bisnaga de Plata al millor guió i al millor actor protagonista. Fou nominada a la novena edició dels Premis Gaudí a la categoria de millor pel·lícula en llengua no catalana. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Argument

El film gira al voltant de la rutina d'un aspirant a actor que alterna la seva feina com a mosso de mudances amb càstings per anuncis a Nova York. Des del principi el protagonista, Larry, es revela com un tipus estrany, però a mesura que avança la trama es descobreix fins a quin punt ho és i el que pot arribar a fer.

## Repartiment

* Martin Bacigalupo com a Larry
* Larry Fessenden
* Timothy Gibbs
* Lili Stein

## Referències

* ↑ Pereda, Olga «Tres mesos després de triomfar a Màlaga, Callback segueix sense estrenar-se». El Periódico, 23-07-2016.
* ↑ «Tots els nominats als premis Gaudí 2017. La gala se celebrarà el 29 de gener i serà presentada per Bruno Oro». Ara [Barcelona], 29-12-2016.
* ↑ «Callback». Goita què fan, ara!. [Consulta: 9 setembre 2024].
* ↑ Tsanis, Magdalena «Carles Torras se asoma al lado oscuro del sueño americano en». La Vanguardia, 17-01-2017.
# Bisnaga d'Or

La Bisnaga d'Or (oficialment, Biznaga de Oro) és el premi atorgat pel jurat oficial del Festival de Màlaga al millor film presentat en la Secció Oficial d'aquest certamen. S'atorga de l'any 1998 ençà, des que va començar a celebrar-se el festival, per bé que fins al 2004 s'anomenava «primer premi». La Bisnaga d'Or va acompanyada d'un premi pecuniari de 60.000 euros.
El nom d'aquest guardó prové de la Bisnaga malaguenya, la flor que simbolitza la ciutat i que és recreada en el guardó.

## Palmarès

| Any | Pel·lícula | Director |
| 2024 | Segundo premio | Isaki Lacuesta i Pol Rodríguez |
| 2023 | 20.000 espècies d'abelles | Estibaliz Urresola |
| 2022 | Cinco lobitos | Alauda Ruiz de Azúa |
| 2021 | El ventre del mar | Agustí Villaronga |
| 2020 | Las niñas | Pilar Palomero |
| 2019 | Els dies que vindran | Carlos Marqués-Marcet |
| 2018 | Les distàncies | Elena Trapé |
| 2017 | Estiu 1993 | Carla Simón |
| 2016 | Callback | Carles Torras |
| 2015 | A cambio de nada | Daniel Guzmán |
| 2014 | 10.000 km | Carlos Marques-Marcet |
| 2013 | 15 años y un día | Gracia Querejeta |
| 2012 | Els nens salvatges | Patricia Ferreira |
| 2011 | Cinco metros cuadrados | Max Lemcke |
| 2010 | Rabia | Sebastián Cordero |
| 2009 | La vergüenza | David Planell |
| 2008 | Tres días | Francisco Javier Gutiérrez |
| 2007 | Bajo las estrellas | Félix Viscarret |
| 2006 | Los aires difíciles | Gerardo Herrero |
| 2005 | Tapas | Juan Cruz i José Corbacho |
| 2004 | Héctor | Gracia Querejeta |
| 2003 | Torremolinos 73 | Pablo Berger |
| 2002 | El otro lado de la cama | Emilio Martínez-Lázaro |
| 2001 | Sin vergüenza | Joaquim Oristrell |
| 2000 | Sexo por compasión | Laura Mañá |
| 1999 | Las huellas borradas | Enrique Gabriel |
| 1998 | La primera noche de mi vida | Miguel Albaladejo |

## Enllaços externs

* Web oficial del Festival de Màlaga
# Emmanuel Magnien

Emmanuel Magnien (Sedan, Ardenes, 7 de maig de 1971) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1993 i 2003. Combinà la carretera amb el ciclocròs, modalitat en la qual aconseguí el campionat nacional el 1996.
Abans de passar al professionalisme va prendre part en la cursa en línia dels Jocs Olímpics de Barcelona, el 1992.
Com a professional destaquen les victòries al Tour de l'Avenir (1995), el Tour del Mediterrani (1997), el Gran Premi d'Obertura La Marseillaise (2000) i la París-Brussel·les (2001).
Fou suspès 6 mesos per un positiu per dopatge l'any 2000.

## Palmarès en carretera

* 1993
** 1r al Tour de l'Ain i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Tour de la Valclusa
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Avenir
* 1994
** 1r al Tour d'Armòrica
** Vencedor de 2 etapes al Critèrium del Dauphiné Libéré
** Vencedor de 2 etapes al Tour de l'Oise
** Vencedor d'una etapa als Quatre dies de Dunkerque
* 1995
** 1r al Tour de l'Avenir i vencedor de 4 etapes
** 1r al Duo Normand, amb Stéphane Pétilleau
** Vencedor de 2 etapes al Tour de Poitou-Charentes
** Vencedor d'una etapa de la Mig agost bretona
* 1996
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Aragó
* 1997
** 1r al Tour del Mediterrani
** 1r al Premi dels Moissons
** Vencedor d'una etapa a l'Étoile de Bessèges
* 1998
** 1r a la Coppa Sabatini
** 1r a la Polymultipliée de l'Hautil
** Vencedor d'una etapa al Critèrium Internacional
* 2000
** 1r al Gran Premi d'Obertura La Marseillaise
* 2001
** 1r a la París-Brussel·les
* 2003
** Vencedor d'una etapa al Tour del Mediterrani

### Resultats al Tour de França

* 1994. Abandona (16a etapa)
* 1995. Abandona (9a etapa)
* 1996. Abandona (12a etapa)
* 1998. Abandona (10a etapa)
* 2000. 98è de la classificació general
* 2001. 113è de la classificació general
* 2002. 96è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1993. 119è de la classificació general
* 1995. Abandona (14a etapa)

## Palmarès en ciclocròs

* 1988
** Campió de França de ciclocròs júnior
* 1989
** Campió de França de ciclocròs júnior
* 1991
** Campió de França de ciclocròs sub-23
* 1993
** 1r al ciclocròs de Dijon
* 1994
** 1r al ciclocròs d'Hoogerheide
* 1996
** Campió de França de ciclocròs
* 1998
** 1r al ciclocròs de Lutterbach
* 2001
** 1r al ciclocròs de Contres
** 1r al ciclocròs d'Aixe-sur-Vienne
** 1r al ciclocròs de Tours-Ile Aucard
* 2002
** 1r al ciclocròs de Camors
* 2003
** 1r al ciclocròs de Sablé-sur-Sarthe

## Referències

* ↑ «Emmanuel Magnien» (en italià). Museo del ciclismo. [Consulta: 29 desembre 2024].
* ↑ «Emmanuel Magnien» (en anglès). olympedia. [Consulta: 29 desembre 2024].
* ↑ «Cas Magnien - Magnien suspendu 6 mois avec sursis» (en francès). cyclisme-dopage, 24-08-2000. [Consulta: 29 desembre 2024].
# John Devitt

John Devitt (Granville, 4 de febrer de 1937 - 17 d'agost de 2023) fou un nedador australià, guanyador de quatre medalles olímpiques, que va competir durant la dècada de 1950.
Especialista en la modalitat de crol, va participar als 19 anys en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1956 realitzats a Melbourne (Austràlia), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova de relleus 4x200 metres lliures, establint un nou rècord del món l'equip australià amb un temps de 8:23.6 minuts, i la medalla de plata en els 100 metres lliures. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1960 realitzats a Roma (Itàlia) aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova dels 100 metres lliures, establint un nou rècord olímpic amb un temps de 55.2 segons, i la medalla de bronze en la prova de relleus 4x200 metres lliures.
Al llarg de la seva carrera també guanyà tres medalles en els Jocs de l'Imperi Britànic i de la Comunitat, totes elles d'or.
En acabar els Jocs de Roma es va retirar i va començar a treballar per a Speedo. De venedor va passar a ser el gerent europeu, i més tard, el gerent de la secció Internacional. A la dècada de 1980 entrà a treballar al Comitè Olímpic Australià (AOC), formant part de la candidatura guanyadora de Sydney per als Jocs Olímpics d'Estiu de 2000.
El 1979 fou inclòs a l' International Swimming Hall of Fame i el 1986 a l'Sport Australia Hall of Fame.

## Referències

* 1 2 3 Litsky, Frank «John Devitt, Champion Swimmer With a Tarnished Gold Medal, Dies at 86». , 18-08-2023 [Consulta: 19 agost 2023].
* 1 2 «Olympedia – John Devitt». [Consulta: 29 desembre 2024].
* ↑ «John Devitt» (en anglès americà). [Consulta: 29 desembre 2024].
* ↑ «John Devitt». Sport Australia Hall of Fame. [Consulta: 25 setembre 2020].
# Bertogne

Bertogne (en való Biertogne) és un antic municipi belga de la província de Luxemburg a la regió valona. L'1 de gener del 2024 tenia 3.767 habitants.
El 2 de desembre del 2024, el municipi de Bertogne es va fusionar amb el municipi de Bastogne.

## Localitats

El municipi de Bertogne comptava amb 3 seccions, que apleguen les localitats:
* Bertogne: Bethomont, Compogne
* Flamierge: Frenet, Gives, Givroulle, Givry, Roumont, Salle, Troismont, Tronle, Wigny
* Longchamps: Champs, Fays, Flamisoul, Mande-Saint-Étienne, Monaville, Rolley, Rouette, Withimont

## Referències

* ↑ «BEVOLKINGSCIJFERS PER PROVINCIE EN PER GEMEENTE OP 1 JANUARI 2024 / CHIFFRES DE LA POPULATION PAR PROVINCE ET PAR COMMUNE, A LA DATE DU 1er JANVIER 2024» (en francès i neerlandès). Ministeri d'Interior de Bèlgica, 27-01-2024. [Consulta: 29 desembre 2024].
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«[{{{url}}} https://www.rtbf.be/article/fusion-bastogne-bertogne-la-wallonie-souhaite-que-d-autres-communes-suivent-11471207]» (en francès). RTBF, 02-12-2024. [Consulta: 29 desembre 2024].
# Goril·la occidental

El goril·la occidental (Gorilla gorilla) és l'espècie amb més població del gènere dels goril·les. Les estimacions de població varien però es creu que n'hi ha entre vuitanta i cent mil exemplars; quasi tots són de la subespècie de goril·la de les planes occidental G. g. gorilla però hi ha uns 300 individus del tipus goril·la del riu Cross G. g. diehli.

## Comportament

El goril·la occidental és d'hàbits diürns i terrestres. Passa la major part del dia menjant i descansant. Tant els mascles com les femelles preparen un "niu" o llit on dormen. Un nou niu és construït cada tarda en les branques no gaire altes o a terra, el mascle principal normalment prepara el seu llit a terra.
La unitat familiar consisteix d'un mascle dominant, és possible que hagin un o dos mascles adults subordinats, i una o diverses femelles i els seus fills. Normalment aquests grups es componen de cinc a dotze individus, però poden ser de fins a trenta d'ells. Usualment el mascle dominant és un adult que ja té l'esquena platejada. Alguns mascles viuen solitaris. No és una espècie territorial. Quan dos grups es troben és usual que cada grup continuï amb les seves activitats sense cap demostració d'agressió entre els mascles dominants. Cada grup empra una àrea d'acció de 200-5.000 hectàrees. Les mares tenen un fill en cada embaràs. És possible que siguin dos però en la naturalesa usualment només un sobreviu. Normalment les mares només tenen un fill cada cinc o sis anys. La menstruació és cada 28 dies i són capaços de procrear durant tot l'any. El període de gestació dura uns vuit mesos, aproximadament uns 250 dies. En néixer la cria pesa uns dos quilograms. Les femelles arriben a la maduresa als 7 o 8 anys, els mascles són adults als 12 anys.
En la naturalesa als goril·les occidentals se'ls estima una longevitat d'uns 40 anys. L'alimentació del goril·la occidental consisteix en fruites i fulles. En algunes regions demostren preferències per les fruites, en altres llocs per les fulles.

## Nombre d'espècies

Fa molt de temps que els científics van establir que només existia una espècie de goril·la al món, Gorilla gorilla, i d'aquí neix la confusió de classificar al goril·la occidental com l'única espècie de goril·la, encara en l'actualitat. No obstant això, després d'una extensa investigació genètica, alguns científics van qüestionar aquest fet. En lloc d'això, van concloure que existeixen dues espècies de goril·les: el goril·la occidental i el goril·la oriental.

## Subespècies

El goril·la occidental té dues subespècies, el goril·la de les planes occidental i el goril·la occidental del riu Cross:
* Gorilla gorilla gorilla
* Gorilla gorilla diehli

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 181-182. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* ↑ «Cross River Gorilla». World Wide Fund for Nature. [Consulta: 18 abril 2006].
# Pírous

Pírous (en grec antic Πείροος "Peiroos") va ser, segons la mitologia grega, un cabdill dels tracis que a la Guerra de Troia es va aliar amb el rei Príam. Se'l menciona al Catàleg dels troians al llibre II de la Ilíada, juntament amb Acames, l'altre cap dels tracis. Va lluitar a la guerra al costat del seu fill Rigmos. Va ser mort per Toant, cabdill dels etolis. El seu fill Rigmos va morir a mans d'Aquil·les.

## Referències

* ↑ Homer. Ilíada II, 844; IV, 520; XX, 484
* ↑ Homer. Ilíada XX, 485-486
# Masia de l'Empriu

La Masia de l'Empriu és un mas situat al municipi del Palau d'Anglesolaa la comarca del Pla d'Urgell inclosa en l'inventari arquitectònic de la Generalitat de Catalunya.
L'empriu de Palau d'Anglesola va ser objecte d'una pugna entre el poble i el senyor per a l'aprofitament de les terres que acabà amb una concòrdia l'any 1619.

## Referències

* ↑ «Enciclopèdia Catalana».
* ↑ «Masia de l'Empriu. Inventari Generalitat de Catalunya. Calaix.».
* ↑ Gaspar, Feliu (2009). La llarga nit feudal: Mil anys de pugna entre se-nyors i pagesos. València: Publicacions de la Universitat de València. Pàgina 212.
# Nicòfanes de Megalòpolis

Nicòfanes (en grec antic: Νικοφάνης, llatí: Nicophănes) fou un dirigent de la ciutat arcàdia de Megalòpolis que va viure al segle iii aC.
Lligat a Arat de Sició per llaços d'hospitalitat, va fer un acord secret amb el seu amic pel qual, juntament amb Cèrcides, va convèncer els megalopolitans d'enviar una ambaixada al congrés dels aqueus per induir-los a unir-se a ells per obtenir ajuda d'Antígon III Dosó de Macedònia. El mateix Nicòfanes va ser un dels ambaixadors, i la missió va tenir èxit. Els fets van succeir l'any 225 aC, segons la narració de Polibi.

## Referències

* ↑ Nicophanes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1199
# Nicòfanes

Nicòfanes és el nom dels següents personatges:
* Nicòfanes de Megalòpolis, dirigent de la ciutat arcàdia de Megalòpolis
* Nicòfanes (pintor), pintor grec
# Menèstrat (escultor)

Menèstrat (en grec antic: Μένεστρατος, llatí: Menestrătus) fou un escultor de l'antiga Grècia d'època incerta.
Se sap que va esculpir un Hèracles i una Hècate que es trobaven a l'Opistòdom del temple d'Àrtemis a Efes i eren molt admirats. Plini el Vell diu que era fet de marbre molt brillant, i fins i tot diu que era encegador. Va viure probablement al segle iii aC. Tacià diu que va fer una estàtua de la poetessa Learquis, altrament desconeguda.

## Referències

* ↑ 2.Menestratus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1041
# Cuenca

«Cuenca» té aquests significats:
* Toponímia:
** Cuenca o Conca (Castella - la Manxa), ciutat d'Espanya, a la comunitat de Castella - la Manxa
*** Província de Conca, província d'Espanya
*** Serranía de Cuenca
** Cuenca (Equador), ciutat de l'Equador, capital de la província d'Azuay
** Cuenca (pel·lícula), curtmetratge documental dirigit per Carlos Saura
* Biografies: Xavier Cuenca Iturat

## Vegeu també

* Conca (desambiguació)
# Hedwig Lachmann

Hedwig Lachmann (29 d'agost de 1865 – 21 de febrer de 1918) va ser una escriptora, traductora i poetessa alemanya.

## Vida

Lachmann va néixer a Stolp, Pomerania el 1865 i va ser la major dels sis fills del rabí Isaak Lachmann (1838-1900) i Wilhelmine (Minna) nascuda, Wohlgemuth (1841-1917). Va passar la seva infantesa a Stolp i a Hürben (Subia) i a l'edat de 15 anys va aprovar els exàmens a Augsberg per a ser profesora de llengües. Dos anys més tard va marxar a treballar com a institutriu a Anglaterra, i el 1885 retornà a Alemanya i es va establir a Dresden.
Dos anys després va treballar com a docent i professora de llengua a Budapest. El 1889 es va traslladar a Berlín, on es van publicar, per primera vegada, les seves traduccions de Poemes Hongaresos i Poemes seleccionats d'Edgar Allan Poe per Verlag des Bibliographischen Bureaus (Editorial de l'Oficina Bibliogràfica). Des de 1889 fins poc abans de morir el 1917, va mantenir contacte amb el cercle de poetes Friedrichshagener i Pankow.
El 1892 es va reunir amb Richard Dehmel per primera vegada i va començar una llarga amistat. Va ser a casa d'ell que va conèixer el seu futur espòs, el teòric anarquista Gustav Landauer, el 1899. El 1901, el van emigrar a Anglaterra junts. Un any més tard, tots dos van tornar a Berlín on va néixer la seva filla Gudula. Pel març de 1903, Gustav Landauer es va divorciar i van contreure matrimoni el 1903. L'any següent, el seu pare va morir.
Va morir a Krumbach, Suabia en 1918.

## Obres

Poesia
    Im Bilde 1902
    Collection of Poetry post. 1919
Traduccions De l'anglès a l'alemany:
    Oscar Wilde: Salome
    Obres d'Edgar Allan Poe
    Obres de Rabindranath Tagore
De l'hongarès a l'alemany:
    Poesia Hongaresa 1891
    Obres de Sándor Petőfi
Del francès a l'alemany:
    Obres de Vaig honorar de Balzac

## Referències

* ↑ «Hedwig Lachmann | Jewish Women's Archive» (en anglès). [Consulta: 30 gener 2018].

## Bibliografia

* (anglès) Biografia de Hedwig Lachmann, per Hanna Delf von Wolzogen. Jewish Women's Archive.
* (alemany) Ruth Wolf, « Wandlungen und Verwandlungen. Lyrikerinnen donis 20. Jh. » in Deutsche Literatur von Frauen, 2. vol. Múnic, 1988.
* (alemany) Annegret Walz, Ich will gar nicht auf der logischen Höhe meiner Zeit stehen. Hedwig Lachmann. Eine Biographie, Flacht, 1993.
* (alemany) Birgit Seemann, Hedwig Landauer-Lachmann. Dichterin, Antimilitaristin, deutsche Jüdin. Campus-Verlag, Frankfurt del Main / Nova York, 1998 ISBN 3-593-35973-1
* (alemany) Thomas Heitele, Heinrich Lindenmayr, « ...auf Erden schon enthoben... » Hedwig Lachmann, vol. 1, Krumbach, 2006.