OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Risc aviari

Risc aviari és un concepte que en aeronàutica fa referència al perill de col·lisió entre una aeronau i un animal volador, normalment un ocell o un ratpenat. El xoc contra un ocell és un dels perills per a la seguretat aèria, i han causat un nombre d'accidents amb víctimes humanes. És petit el nombre d'accidents greus que afectin aeronaus civils i s'ha estimat que es produeix un accident amb pèrdua de vides humanes per cada mil milions d'hores de vol. La major part dels xocs amb aus (65%) danya lleument l'aeronau; si bé la col·lisió sol ser mortal per als ocells.
La majoria dels accidents es produeixen quan l'au colpeja el parabrisa o és engolida pels motors. Aquests accidents causen uns danys anuals que s'han estimat en 400 milions de dòlars als Estats Units i fins a 1200 milions en avions comercials de tot el món.

## Referències

* ↑ Gard, Katie; Groszos, Mark S.; Brevik, Eric C.; Lee, Gregory W. «Spatial analysis of Bird-Aircraft Strike Hazard for Moody Air Force Base aircraft in the state of Georgia.(Report)» (PDF). Georgia Journal of Science, vol. 65, 4, 2007, pàg. 161–169. Arxivat 2009-01-07 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-05-13. [Consulta: 16 desembre 2010].
* 1 2 Sodhi, Navjot S. «Competition in the air: birds versus aircraft.». The Auk, vol. 119, 3, 2002, pàg. 587–595. DOI: 10.1642/0004-8038(2002)119[0587:CITABV]2.0.CO;2.
* ↑ Thorpe, John (2003). "Fatalities and destroyed civil aircraft due to bird strikes, 1912-2002" (PDF). International Bird Strike Committee, IBSC 26 Warsaw [Consulta: 16 desembre 2010] Arxivat 2018-10-01 a Wayback Machine.
* ↑ Milson, T.P. & N. Horton. Birdstrike. An assessment of the hazard on UK civil aerodromes 1976-1990. Central Science Laboratory, Sand Hutton, York, UK, 1995.
* ↑ Allan, John R.; Alex P. Orosz. «The costs of birdstrikes to commercial aviation». DigitalCommons@University of Nebraska, 27-08-2001. [Consulta: 16 gener 2009].
# Aqui d'El Rei!

Aqui d'El Rei és una pel·lícula luso-Hispana-francesa històrica, estrenada simultàniament com a sèrie de televisió, dirigida per António-Pedro Vasconcelos, estrenada el 24 d'abril 1992. Aquesta pel·lícula de televisió és una producció entre canals públics de Portugal (Rádio e Televisão de Portugal), Espanya (TVE) i França (France 3).

## Argument

Ambientada a la colònia portuguesa de Moçambic a finals del segle XIX, mostra com el governador Gungunhana es rebel·la contra les autoritats metropolitanes, que hi envien el major de cavalleria Mouzinho de Albuquerque per tal d'empresonar-lo.

## Repartiment

* Ludmila Mikaël... Mariana de Vilares
* Arnaud Giovaninetti... Tinent Nuno Lorena
* Jean-Pierre Cassel... Rodrigo
* Julie Sergeant... Estefânia
* Jose Coronado (como José Coronado) ... Coronel Gastão
* Christine Chevreux... Rosa
* Joaquim de Almeida... Manuel
* José Mário Branco... Joaquim Augusto Mouzinho de Albuquerque
* António Fernandes... José Luciano de Castro Pereira Corte-Real
* Rogério Samora... Lencastre
* Nuno Quadros... Filipe
* Carlos César... Pare Marcos
* Pedro Efe... Leitão
* Erasmo Titose... Gungunhana
* Alberto Leitão... Godide
* Horário dos Santos... Zichacha
* António Rosário... Molungo
* António Anjos... Sepúlveda
* Jean-Luis De Talance (com Jean-Luis de Talance) ... Rei D. Carles I de Portugal
* Filipe Ferrer... Alberto
* Raul Solnado... Matos
* Fernando Mendes... Cap de la guàrdia
* Lourdes Norberto... Adelaide
* Miguel Guilherme... Lopes
* Manuel Cavaco... Saraiva
* Manuela Carlos... Pilar
* Vítor de Sousa... Chapeleiro
* Diogo Vasconcelos... D. Luís Filipe, Príncipe Real de Portugal
* Eugénio Salvador... Mordomo de Titao
* Luísa Barbosa... Marta
* Artur Semedo... Vell General
* Ângela Pinto... Jove Criada
* João Bénard da Costa (com Duarte de Almeida) ... Metge
* Alina Vaz... Costureira
* João Sarabando... Mestre de Cerimònia
* Adelaide João... Alcoviteira
* Vasco de Saldanha da Gama... Escanção
* António Miguens... Cozinheiro
* Gusmão de Sousa... Camareiro do Rei
* Rui Luís... Cocheiro
* Fernando Guerreiro... Impedido Nuno
* Lella Vaz Pinto... Senhora no Jardim
* João Miguel Oliveira... Oficial na Estufa Fria
* David Silva... Chefe das Cozinhas
* Salomé Marques... Criada dos Açores
* Carlos Rodrigues... Homem na Multidão #1
* Paco Vilar (como Francisco Vilar) ... Homem na Multidão #2
* Jean-Michel Rebiffe... Rapaz no Salão de Chá
* Francisco Barroso... Vendedor de Jornais
* Erika Roberto... Maria
* Rogério Claro... Padre do Baptismo
* Rui Luís Brás... Tenente Nuno Lorena (veu)
* Paula Guedes... Mariana de Vilares (veu)
* André Gago... Rodrigo (veu)
* Fernando Luís... Coronel Gastão (veu)
* Ana Padrão... Rosa (veu)
* Catarina Avelar... Titao (veu)
* Varela Silva... Rei D. Carlos I de Portugal (veu)
* Pedro Cavaleiro...
* Camacho Costa... Homem
* Márcio Ferreira... Rapaz na Cozinha
* José Figueiras...
* Luís Pavão...
* Patrícia Tavares... Rapariga na Cozinha
* José Viana... José Luciano de Castro Pereira Corte-Real (veu)

## Referències

* ↑ Aqui d'El Rei! a Publico.pt
* ↑ Aqui d'El Rei! a cinemaportuguesmemoriale.pt

## Enllaços externs

* Aqui d'El Rei! als arxius de RTP
# Molí de Tiraburres

El Molí de Tiraburres o Molí de la Torre és un molí del municipi d'Olot protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un antic molí fariner, en ús a finals del segle xx. A la planta baixa estan instal·lades les moles, el trull i altres eines per moldre el grà. També comprèn dos pisos superiors units amb una escala de pedra interior. Va ser bastit amb pedra volcànica i carreus ben escairats als cantoners. És de planta rectangular amb teulat a dues aigües, sostingut per bigues de fusta i llates.

## Història

Durant la segona meitat del segle xix, a la vila d'Olot i a la comarca, es generà un fort nucli industrial. Entre Olot i Sant Joan les Fonts, especialment, a les vores del Fluvià es comptabilitzaren una cinquantena de fàbriques de teixits, paper, filats, adobats, gèneres de punt, farines, barretines... Es varen fer reformes i es van ampliar els antics molins i se'n bastiren de nous. Amb l'arribada de l'any 1940, l'aiguat s'emportà els molins més petits i deixà molt malmesos els grans.

## Referències

* 1 2 «Molí de Tiraburres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Un sol radiant

Un sol radiant és una pel·lícula dramàtica catalana de 2023, dirigida per Mònica Cambra i Arianda Fortuny i escrita per la mateixa Fortuny i Clàudia Garcia de Dios. És protagonitzada per Laia Artigas, Nunu Sales, Núria Prims i Jaume Villalta. Es va estrenar en el D'A Film Festival Barcelona el 24 de març de 2023, on va guanyar el Premi Talents, i es va estrenar als cinemes el 17 de maig de 2024, amb distribució de Begin Again Films.

## Trama

Durant els últims dies de vida abans de la fi del món, la Mila (Laia Artigas), la seva germana gran (Nunu Sales) i la seva mare (Núria Prims), passen uns dies en una casa de camp, aïllades del mundanal soroll. No obstant això, es respira en l'ambient una calma cada vegada més tibant, i els nervis estan a flor de pell. Mentre lluita per comprendre la complexitat de la mort, la Mila intenta mantenir unida a la seva família celebrant una festa que té lloc l'últim dia de vida en la terra.

## Repartiment

* Laia Artigas com a Mila
* Nunu Sales com a Ingrid
* Núria Prims com Alicia
* Jaume Villalta com a Gabriel

## Producció

El projecte d'Un sol radiant va ser creat per sis estudiants de cinema, Mònica Cambra, Arianda Fortuny, Clàudia Garcia de Dios, Lucía Herrera, Betlem Puime i Mònica Tort, com un treball de final de grau de la carrera de Comunicació Audiovisual de la Universitat Pompeu Fabra de Barcelona. Les sis estudiants van iniciar una campanya de micromecenatge a través de Verkami el 2020 per a finançar el rodatge de 20 minuts de la pel·lícula per a la creació d'un tast visual representatiu, i van obtenir 5.030 euros de 212 mecenes, sobre un objectiu inicial de 3.500 euros. El 2022, la pel·lícula va guanyar el premi del D'A Film Lab Barcelona al D'A Film Festival Barcelona 2022, i van obtenir una ajuda de 20.000 euros per a completar el llargmetratge.

## Estrena i màrqueting

Un sol radiant es va estrenar en el D'A Film Festival Barcelona 2023 el 24 de març de 2023. El gener de 2024, la distribuïdora independent Begin Again Films va programar la seva estrena per al 17 de maig de 2024.

## Referències

* ↑ «Un sol radiant». FilmAffinity. [Consulta: 17 febrer 2024].
* ↑ «Un sol radiant». Begin Again Films. [Consulta: 17 febrer 2024].
* ↑ «El film "Un sol radiant", surgido como trabajo de fin de grado de Comunicación Audiovisual, gana el D´A Film Lab 2022». Universidad Pompeu Fabra, 09-05-2022. [Consulta: 17 febrer 2024].
* ↑ El Meteorito Films. «Un sol radiant». Verkami. [Consulta: 17 febrer 2024].
* ↑ «‘La amiga de mi amiga’ o ‘Mi vacío y yo’, premiadas en el D’A 2022». Cine con Ñ, 09-05-2022. [Consulta: 17 febrer 2024].
* ↑ Rivera, Alfonso. «Un sol radiant brilla intensamente en el D'A». Cineuropa, 03-04-2023. [Consulta: 17 febrer 2024].
* ↑ Atienza, Rubén P. «La película ‘Un sol radiant’ ya tiene fecha para su estreno: el 17 de mayo». Menorca, 03-01-2024. [Consulta: 17 febrer 2024].
# Sabugalita

La sabugalita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany a l'anomenat grup de l'autunita. Rep el nom de la localitat portuguesa de Sabugal, on es troba la seva localitat tipus.

## Característiques

La sabugalita és un fosfat hidratat d'urani en forma d'ió uranil amb alumini, un uranilfosfat, de fórmula química HAl(UO₂)₄(PO₄)₄·16H₂O. Pel seu alt contingut en urani és altament radioactiu. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5.
S'extreu com a mena de l'estratègic mineral d'urani. Per la seva forta radioactivitat ha de ser manipulat amb els adequats protocols de tractament.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta l'any 1951 a la mina Bica, situada al municipi de Sabugal, en el districte de Guarda (Portugal). Apareix com a mineral secundari format a la zona d'oxidació de vetes de minerals de l'urani. Sol trobar-se associat a altres minerals com: meta-autunita, saléeita o fosfuranilita.

## Referències

* ↑ «Sabugalite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 gener 2025].
* ↑ Frondel, C., 1951.
* ↑ «Sabugalite Mineral Data». Webmineral. [Consulta: 7 gener 2025].
* ↑ «Sabugalite». Rruff. [Consulta: 7 gener 2025].
# Casa Sunyer (Alcanar)

La casa Sunyer és una obra del municipi d'Alcanar inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La casa és a la cantonada entre el carrer Càlig -façana principal- i el carrer de Sebastià Anglés -façana lateral i pati-. Té una planta, entresòl, pis noble i golfes. A la façana principal hi podem observar la porta amb brancals i llinda de pedra -amb inscripció "Casa Sunyer" al centre-. Sobre la llinda s'aprecia l'escut de la família, també de pedra.
A nivell de l'entresòl hi ha una finestra petita a la dreta de la porta. Al pis principal hi ha un balcó i tres de més petits a la golfa. A la façana lateral, a la part baixa del mur adquireix forma atalussada -d'1 m d'alçada-. És dividida en quatre nivells d'obertures, corresponents a finestres irregulars en mida i forma que hi ha a la planta, entresòl i primer pis. A les golfes hi ha quatre ulls de bou molt senzills, ovalats. Hi ha dues finestres de l'entresòl, de pedra, i una del primer pis amb balustrada. Tot el mur sembla fet amb maçoneria arrebossada, imitant carreus. A la part superior hi ha un voladís que imita una cornisa clàssica.
A la part de darrere, té una terrassa amb balustrada que dona a un pati interior.

## Història

Probablement l'edifici és del segle xix i fou retocat el XX, com ho testimonia l'arrebossat sense lliscar de la façana. No hi ha cap data que ens en pugui donar una referència concreta, però es pot establir aquesta hipòtesi d'acord amb l'estructura de l'edifici i la comparació amb les dates dels llindars de pedra que pertanyen a les cases del veïnat.
El cognom Sunyer surt documentat a Alcanar des del 1604, en què és esmentat Tomàs de Sunyer com a síndic de la vila. Posteriorment, hi ha diverses notícies diverses de matrimonis de representants de la família. Joaquim de Sunyer i de Viala, que vivia cap a 1920, cavaller del Sant Sepulcre.
Els propietaris només l'habiten a temporades encara que es tracta de la casa pairal. També tenen una altra propietat a Sòl de Riu (al veí terme municipal de Vinaròs, Baix Maestrat).
El 1991 la casa fou pintada de color siena, deixant el gris per la fusteria i les reixes.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Casa Sunyer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Casa Sunyer». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Àcid palmitoleic

L'àcid palmitoleic, anomenat de forma sistemàtica àcid (Z)-hexadec-9-enoic, és un àcid carboxílic de cadena lineal m amb fórmula ${\ce {C16H30O2}}$. En bioquímica és considerat un àcid gras ω-7. És un constituent comú dels glicèrids del teixit adipós humà; es presenta en tots els teixits, però generalment es troba en les més altes concentracions al fetge. És biosintetitzat a partir de l'àcid palmític per l'acció de l'enzim delta-9 desaturasa.

## Fonts

Fou descobert pel naturalista austríac P. Gotthard Hofstädter (1826-1864) el 1854 a l'oli de catxalot. Les fonts dietètiques de l'àcid palmític inclou una varietat d'olis animals i vegetals (entre ells l'oli d'oliva) i olis marins. L'oli de macadàmia (Macadamia integrifolia) i l'oli de Hippophae rhamnoides en són fonts botàniques amb altes concentracions, contenen el 17% i el 40% d'àcid palmitoleic, respectivament.
En un estudi examinà que els efectes de les dietes altes en diverses concentracions d'àcids grassos, colesterol total i lipoproteïnes de baixa densitat (LDL "Colesterol dolent") eren similars amb àcid palmitoleic i àcid palmític i significativament més altes que amb àcid oleic. Les lipoproteïnes d'alta densitat (HDL, "colesterol bo") eren significativament més baixes amb àcid palmitoleic que amb àcid palmític. l'estudi confirma que, com amínim en homes amb alt colesterol, un increment modest d'àcid palmític fa pujar el Colesterol LDL en relació a l'àcid oleic, fins i tot quan el colesterol de la dieta és baix.

## Bioquímica

Els àcids grassos omega-7 com l'àcid palmitoleic es descomponen per oxidació en la pell a2-nonenal, i causen el fenomen d'olor de vell.
Els estudis suggereixen que l'àcid palmitoleic seria una molècula senyalitzadora que pot actuar contra guanyar pes. Sembla que gràcies a enzims controla l'oxidació.

## Referències

* ↑ Hofstädter, P.G. «Untersuchung des Fettes des Kopfes des Pottwals (Physeter macrocephalus Shaw)». Ann. Chem. Liebigs, 91, 1854, pàg. 177-185.
* ↑ «Nutrition Facts and Analysis for Nuts, macadamia nuts, raw».
* ↑ Li, Thomas S. C.; Thomas H. J. Beveridge. Sea Buckthorn (Hippophae rhamnoides L.) : Production and Utilization. Ottawa, Ontario: NRC Research Press, 2003, p. 54–55. ISBN 0-660-19007-9 [Consulta: 20 desembre 2010].
* ↑ Nestel P, Clifton P, Noakes M. «Effects of increasing dietary palmitoleic acid compared with palmitic and oleic acids on plasma lipids of hypercholesterolemic men». Journal of Lipid Research, 35, 4, 1994, pàg. 656–662. PMID: 8006520.
* ↑ S. Haze, Y. Gozu, S. Nakamura, Y. Kohno, K. Sawano, H. Ohta and K. Yamazaki «2-Nonenal Newly Found in Human Body Odor Tends to Increase with Aging». Journal of Investigative Dermatology, 116, 4, 2001, pàg. 520–524. DOI: 10.1046/j.0022-202x.2001.01287.x. PMID: 11286617.
* ↑ «Fat Molecule Fights Weight Gain». Arxivat de l'original el 2019-09-24. [Consulta: 20 desembre 2010].
* ↑ Power, G.W., Cake, M.H. & Newsholme E.A. (1997) The influence of diet on the activity of carnitine palmitoyltransferase 1 toward a range of acyl CoA esters. Lipids 32: 31-37.
# Wakefield (pel·lícula)

Wakefield és una pel·lícula de comèdia dramàtica nord-americana del 2016 escrita i dirigida per Robin Swicord i protagonitzada per Bryan Cranston i Jennifer Garner. Es basa en el conte homònim de 2008 d'E. L. Doctorow publicat a The New Yorker, que al seu torn es va inspirar en la història homònima de 1835 de Nathaniel Hawthorne.
La pel·lícula es va estrenar al Telluride Film Festival el 2 de setembre de 2016 i es va estrenar als Estats Units el 19 de maig de 2017. Ha estat doblada i subtitulada al català.

## Sinopsi

Un home estressat i fart de la seva monòtona vida decideix abandonar a la seva família per a viure en l'àtic de la seva casa durant mesos sense que ningú el sàpiga, considerant-li tant la policia com la seva família una persona "desapareguda".

## Repartiment

* Bryan Cranston com a Howard Wakefield
* Jennifer Garner com a Diana Wakefield
* Beverly D'Angelo com a Babs, la mare de Diana
* Jason O'Mara com a Dirk Morrison, antic amic d'en Howard i exparella de la Diana
* Ian Anthony Dale com a Ben Jacobs, un advocat del despatx d'en Howard
* Alexander Zale com el Dr. Sondervan, el veí del costat dels Wakefields
* Pippa Bennett-Warner com a Emily, la sala de discapacitats mentals del Dr. Sondervan
* Isaac Leyva com a Herbert, discapacitat mental de la sala del Dr. Sondervan
* Ellery Sprayberry com a Giselle Wakefield, la filla adolescent de Howard i Diana
* Victoria Bruno com Taylor Wakefield, la filla adolescent de Howard i Diana
* Tracey Walter com a home sense llar

## Referències

* ↑ Doctorow, E. L. "Wakefield" (short story). The New Yorker. January 14, 2008.
* 1 2 «Wakefield». Goita què fan, ara!. [Consulta: 4 octubre 2023].
* ↑ McNary, Dave «Bryan Cranston Starring in Drama 'Wakefield'». Variety, 11-11-2015 [Consulta: 1r desembre 2015].
* ↑ Evry, Max «Bryan Cranston and Jennifer Garner on the Set of Wakefield». ComingSoon.net, 01-12-2015 [Consulta: 1r desembre 2015].
# Ferriols

Ferriols és una masia del municipi de Puig-reig (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de tres cossos, amb la façana horitzontal i cobertes a dues aigües. De forma rectangular allargada i porta principal de mig punt adovellada, respon a la tipologia de masia anomenada per Danés "Estructura clàssica de masia" i segons la recent terminologia, masia de tipus consolidat. Orientada a migjorn i amb l'asimetria tal usual a les façanes respon a un model típic i en aquest cas gairebé sense transformacions.
Masia d'estructura clàssica, amb coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, planta quadrada feta amb carreus ben polits i escairats i col·locats a contrajunt.

## Història

Construïda el 1441.
Ferriols apareix ja com a topònim d'un "mas" o "alou" en la documentació del segle X situat al peu de l'antiga "Strata Cardonensis". L'actual construcció és, però, del segle xv. Les llindes de les portes i finestrals esmenten les dades de 1441 i 1489.
Ferriols és actualment la masoveria del Soler de Jaumàs i és per aquest caràcter de masoveria que la masia no ha sofert les successives modificacions que afectaren a l'estructura de la casa pairal del Soler. Ferriols era una gran propietat que passà al Soler per política matrimonial (casament d'hereu i pubilla) als segles XVII-XVIII.
Es documenta en el Fogatge de l'any 1553: "Ramon ala al Mas Farriols".
La casa fou ampliada a la baixa edat mitjana i posteriorment, l'any 1596 es varen contractar les obres d'ampliació de la casa entre els Farriols i Joan Graner, picapedrer de la parròquia de Sant Pau de Casserres i el seu ajudant Màrius Llandres de la parròquia de Sant Martí de Puig-Reig. El document contractual, molt específic, es redacta en presència de Joan Lledó, batlle de Sant Martí de Puig-Reig. Francesc Torruelles, prior de Puig-reig i Joan Barbut, batlle de Merola, i de Gabriel Pellicer com a testimoni. S'hi varen construir noves cambres, finestres, portes, forn, celler, estable, galliner i era.
Molt a prop de la casa, al segle xviii, la família Farriols va construir l'Hostal de Ferriols.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Ferriols». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 juliol 2014].

## Enllaços externs

* «Cal Farriols». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Cal Josep Doménec

Cal Josep Doménec és una obra d'Ulldemolins (Priorat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta baixa, un pis amb un balcó i golfes, a les que s'obren dues finestres. És de paredat arrebossat. El punt més interessant el constitueix la porta, adovellada i amb una ornamentació a la pedra clau, formada per una mena de cara i la data 1862.

## Història

Es tracta d'una construcció típicament popular, bastida els anys anteriors a la fil·loxera, que va ser un moment d'esplendor.

## Referències

* 1 2 «Cal Josep Doménec». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2018].
# Moll del canal de l'Ebre (la Ràpita)

El Moll del canal de l'Ebre és un edifici de la Ràpita (Montsià) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El que resta actualment del que fou el canal de navegació d'Amposta a la Ràpita és aquest gran edifici, un llarg moll a la seva part posterior, les dues cases dels guardes, de planta quadrada i un pis, de maçoneria i la resclosa -de grans carreus- i les restes, cobertes de terra, de la gran dàrsena (310 x 60m.). Vorejaven el canal dues séquies de drenatge.
L'edifici, de planta rectangular, té una planta baixa i un pis. A la façana compta amb grans arcs (11) de mig punt sobre pilastres cecs -però amb rectangles oberts al mig-.
Les façanes laterals en tenen tres.
La coberta és de teula, a quatre vessants i presenta grans forats. El moll, té un soterrani amb voltes sobre pilastres i un accés per dos arcs de mig punt amb dovelles de pedra sobre parament de maçoneria. El pis superior, originalment també amb coberta, conserva només restes dels murs laterals, de maçoneria també. Tenia una superfície de 1.443m2.

## Història

Pel que es veu existiren dos canals diferents, superposats en part, però de característiques tècniques completament diferents: el primer de l'època de Carles III, fou projectat per fray Damián de los Apóstoles el 1769, es va construir de segur la dècada següent, i va funcionar fins al segle xix. Però les restes de què tractem no són els d'aquest canal, sinó les del canal posterior, que entrava dins el pla de navegació per l'Ebre fet la "Real Compañía de Navegación del Ebro" de l'any 1857, el qual fou construït a una alçada superior i fins a l'assut de Xerta. A causa de la competència del ferrocarril, la companyia abandonà aviat la nova línia de navegació i les obres de canalització foren aprofitades per a reg del delta de l'Ebre, amb la construcció del canal de la dreta de l'Ebre.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Moll del canal de l'Ebre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Moll del canal de l'Ebre». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.