OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mort de la Mare de Déu (Mantegna)

La Mort de la Mare de Déu o Trànsit de la Mare de Déu, és una de les obres més conegudes del pintor italià Andrea Mantegna. És una quadre pintat amb tècnica mixta cap a l'any 1462. Fa 54 × 42 cm. Es conserva al Museu del Prado de Madrid.

## Història

Gonçaga va encarregar a Mantegna l'any 1458 aquesta obra per a la capella del Palau Ducal de Màntua; el 1464 estava gairebé completada. Allà va estar, al costat del retaule, de centre còncau, que es conserva en la Galeria dels Uffizi de Florència. Posteriorment, aquesta capella es va desmantellar, i aquest quadre es va endur a Ferrara, on es troba documentat el 1588. Posteriorment va formar part de la col·lecció de Carles I d'Anglaterra, pel que ostenta la seva marca en el revers. En ésser decapitat aquest rei, es van subhastar els seus béns, i el quadre va ser adquirit per Felip IV de Castella.

## Anàlisi

Es tracta d'una taula de mida petita que descriu un tema religiós, la mort de la Mare de Déu. De fet, era més gran, perquè li falta la part superior, en què estava representada la figura de Jesucrist sota una volta, envoltat d'àngels que recullen l'ànima de Maria. Aquest fragment es conserva ara en la Pinacoteca de Ferrara. El 2008, el Museu del Louvre va reunir temporalment ambdues parts en una exposició sobre l'artista.
Es troben els apòstols, formant un grup majestuós de severes vestidures, tots prop del llit en què jeu la Mare de Déu. Els símbols que porten a les mans -ciris, palmes, llibre de difunts encensers- els serveixen per retre homenatge a Maria. El gest de tots ells és dolorós. No hi ha dotze apòstols sinó onze. Cal recordar que, segons les creences cristianes, després del suïcidi de Judes Iscariot, els onze apòstols restants es van reunir i van escollir Maties per completar novament el nombre de dotze apòstols enviats a les dotze tribus d'Israel; es creu que l'apòstol que falta seria Tomàs, que es trobaria evangelitzant terres llunyanes al temps del trànsit de Maria. L'escena està representada d'acord amb els Evangelis apòcrifs. Les figures s'emmarquen dins d'una arquitectura típicament renaixentista.
Al fons, es veu un paisatge amb un llac, representant els que n'hi havia a la zona de Màntua, avui dessecats; sobre seu es basteix un pont, anomenat de San Giorgio. Així, l'escena sembla transcórrer en el Palau Ducal de Màntua, i no a Jerusalem.
L'estil és de l'Escola veneciana de pintura. Està pintat en colors freds, com és habitual a Mantegna. Recorda'n una mica, sobretot en la representació del paisatge, a l'obra de Giovanni Bellini.

## Referències

* ↑ de Antonio i Riello, 2012, p. 12.
* ↑ Galeria on-line del Museu del Prado (castellà)

## Bibliografia

* de Antonio, Trinidad; Riello, José. Guía de visita (en castellà). Museu del Prado, 2012. ISBN 978-84-8480-137-5.
* Cirlot, L. (dir.), Museo del Prado II, Col. «Museos del Mundo», Tomo 7, Espasa, 2007. ISBN 978-84-674-3810-9, p. 137 (castellà)
* Monreal, L., Grandes Museos, Vol. 1, Planeta, 1975. ISBN 84-320-0460-X (castellà)
* Olivar, M., Cien obras maestras de la pintura, Biblioteca Básica Salvat, 1971. ISBN 84-345-7215-X (castellà)
# Architectural Association School of Architecture

La Architectural Association School of Architecture (coneguda també com a "AA School of Architecture") és l'escola independent d'arquitectura més antiga del Regne Unit. Va ser fundada per dos insatisfets joves arquitectes (Robert Kerr de 19 anys i Charles Grey, de 24) en 1847 per a generar una educació autònoma i independent en un moment en què no existia una pràctica formal disponible. Els seus estudiants rebien formació de diverses figures eminents del seu temps, com John Ruskin i George Gilbert Scott.
L'escola es va establir formalment el 1890. El 1901, va traslladar les seves dependències a l'antic Museu Real d'Arquitectura, el Royal Architectural Museum. El 1920 es muda novament a la seva ubicació actual a Bedford Square, al centre de Londres (tot i que posteriorment va adquirir seus addicionals a John Street i a Hooke Park, a Dorset).
Actualment, després de 150 anys, La AA atreu a estudiants provinents de més de cinquanta països de tot el món. Els cursos han estat dividits en dos categories, les llicenciatures, que atorguen el títol d'arquitecte; i els programes de postgrau, que s'enfoquen en cursos especialitzats en paisatgisme, habitatge i urbanisme, energia i medi ambient, història i teoria, laboratori de disseny com cursos menors de restauració, conservació, jardins i medi ambient.
Des de la seva fundació, l'escola ha continuat concebent el seu equip docent a partir de progressives pràctiques professionals en tot el món, sent reassignats anualment, amb la finalitat de generar una regeneració contínua de l'exploració arquitectònica.

## Estudiants

* Will Alsop
* David Chipperfield
* Peter Cook
* Kenneth Frampton
* Piers Gough
* Sir Nicholas Grimshaw
* Zaha Hadid
* Thomas Hardy
* Louisa Hutton
* Rem Koolhaas
* Denys Lasdun
* John Pawson
* Cedric Price
* Matthias Sauerbruch
* Richard Rogers
* Michael Ventris
* Robin Evans
* Geoffrey Bawa
* Peter Salter
* John Frazer
* Cristiano Ceccato
* Janek Konarski

## Professors

* Abalos&Herreros
* David Adjaye
* Wiel Arets
* Ben van Berkel
* Reg Butler
* Robin Evans
* John Frazer
* Daniel Libeskind
* Farshid Moussavi
* Alejandro Zaera Polo
* Cedric Price
* Dennis Sharp
* Peter Smithson
* Bernard Tschumi
* Dalibor Vesely
* Elia Zenghelis
* Sauerbruch Hutton

## Enllaços externs

* Web Oficial (anglès)
# Serrat de Costabarrassa

El Serrat de Costabarrassa és una serra situada entre els municipis de Gallifa i de Sant Llorenç Savall a la comarca del Vallès Occidental, amb una elevació màxima de 771 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cabana de volta (el Vilosell)

La Cabana de volta és una obra del Vilosell (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una cabana de pedra seca feta de grans carreus irregulars sense desbastar. L'entrada és allindada i sense porta de tancament. La coberta està de canó feta amb lloses de pedra i bigues de fusta, exteriorment coberta amb terra i vegetació.
Aquesta tipologia de cabana és molt popular arreu de la comarca. Les construïen els mateixos camperols i ramaders per a fer-les servir com a habitatge temporal en algunes èpoques de l'any.

## Referències

* 1 2 «Cabana de volta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2016].
# Construccions de pedra seca II (el Vilosell)

Construccions de pedra seca II és una obra del Vilosell (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una petita cabana de volta feta de pedra vista, grans carreus sense treballar. Està orientada cap al nord-est. La coberta és una volta feta amb pedres i bigues de fusta, avui coberta amb vegetació. L'entrada és allindada i està centrada a la façana principal.

## Referències

* ↑ «Construccions de pedra seca II». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2016].
# Construccions de pedra seca VIII (el Vilosell)

Construccions de pedra seca VIII és una obra del Vilosell (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una cabana de pastor feta de carreus de pedra sense treballar. Està orientada cap al sud-est i situada en un marge que fa de contrafort. L'entrada, però, té tant la llinda com els muntants, són lloses de pedra ben escairades i de dimensions majors a la resta del carreuat. La coberta és una volta de pedra. Al seu interior hi ha una menjadora pels animals, un lloc per fer foc a terra, armaris a la paret i un altell fet de canyís, força malmès.

## Referències

* ↑ «Construccions de pedra seca VIII». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2016].
# Construccions de pedra seca XI (el Vilosell)

Construccions de pedra seca XI és una obra del Vilosell (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una cabana de pedra seca orientada cap al sud-est, feta de carreus sense treballar a excepció de la llinda i els muntants formats per grans lloses de pedra ben escairades. Té una planta allargada amb contraforts als laterals; és de majors dimensions que les altres de la comarca. Té dues entrades, una a cada costat curt. A l'interior hi ha una menjadora per animals, un altell fet amb canyís, un lloc a terra per fer foc i un armari adossat a la paret. Degut al mal estat s'hi han posat plaques d'uralita suportades per maons a les cobertes.

## Referències

* ↑ «Construccions de pedra seca XI». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2016].
# Construccions de pedra seca XVI (el Vilosell)

Construccions de pedra seca XVI és una obra del Vilosell (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una cabana feta de pedra seca orientada cap al nord-est. Té una planta rectangular, coberta amb volta de pedra, avui coberta per un monticle de terra i vegetació. Està feta de carreus de pedra sense treballar de mides diverses. Té dues entrades, ambdues a la façana principal i allindades.

## Referències

* ↑ «Construccions de pedra seca XVI». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2016].
# Construccions de pedra seca XVIII (el Vilosell)

Construccions de pedra seca XVIII és una obra del Vilosell (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una cabana de pedra seca feta de carreus sense treballar de diverses mides, a excepció de la llinda i els muntants que són grans lloses de pedra ben escairada. Als laterals hi ha contraforts. A la paret esquerra hi ha adossada una cisterna que recull l'aigua del vessant del coster i del vessant de la cabana. La coberta és a dues aigües, factor no gens comú en aquest tipus de construcció. Al seu interior hi ha una menjadora per animals, un lloc per a fer foc a terra i un armari a la paret.

## Referències

* ↑ «Construccions de pedra seca XVIII». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2016].
# Literatura lèsbica

La ficció lèsbica o la literatura lèsbica és un subgènere de ficció que conté un o més personatges principals femenins homosexuals i temes lèsbics.
Les novel·les encabides en esta categoria poden ser de qualsevol gènere, tals com, però no excloent, ficció històrica, ciència-ficció, fantasia, terror, i amor.

## Història

La primera novel·la en llengua anglesa reconeguda per contindre una temàtica lèsbica és The Well of Loneliness, de Radclyffe Hall (1928), que un tribunal britànic va trobar obscena perquè defensava "pràctiques antinaturals entre dones". El llibre va estar prohibit a la Gran Bretanya durant dècades, cosa que representa un context de censura similar al que patí Lady Chatterley's Lover, al qual també hi havia el tema d'una transgressiva sexualitat femenina, encara que heterosexual. Als Estats Units The Well of Loneliness va sobreviure a reptes jurídics en Nova York i la Cort de Duanes. Un examen més profund de moltes novel·les clàssiques i textos revela l'existència de personatges de perfil lèsbic.

## Treballs rellevants

* The Well of Loneliness, Radclyffe Hall (1928)
* Spring Fire, Vin Packer (1952)
* Chocolates for Breakfast, Pamela Moore (1957)
* The Beebo Brinker Chronicles, Ann Bannon (1957–1962)
* Desert of the Heart, Jane Rule (1964)
* Patience & Sarah, Isabel Miller (1971)
* Rubyfruit Jungle, Rita Mae Brown (1973)
* The Swashbuckler, Lee Lynch (1983)
* Oranges Are Not the Only Fruit, Jeanette Winterson (1985)
* Memory Board, Jane Rule (1985)
* La passió segons Renée Vivien, Maria-Mercè Marçal (1994)
* Sweet Bitter Love, Rita Schiano (1997)
* Tipping the Velvet, Sarah Waters (1998)
* Fingersmith, Sarah Waters (2002)

## Autors destacats (alfabèticament)

| Sarah AldridgeAnn BannonRita Mae BrownEmma DonoghueSarah DreherKatherine V. Forrest | Nancy GardenRadclyffe HallKarin KallmakerLee LynchMaria-Mercè Marçal | Val McDermidJulie Anne PetersJane RuleSarah WatersJeanette Winterson |

## Vegeu també

* Llistat de literatura lèsbica

## Bibliografia

* Aldrich, Robert, ed. (2006). Gay Life and Culture: A World History, Thames & Hudson, Ltd. ISBN 0-7893-1511-4
* Castle, Terry, ed. (2003). The Literature of Lesbianism: A Historical Anthology from Ariosto to Stonewall, Columbia University Press. ISBN 0-231-12510-0

## Referències

* ↑ Hall, Radclyffe. The Well of Loneliness. Nova York: Avon, 1981. ISBN 0-380-54247-1.
* ↑ Foster, Dr. Jeannette H. Jeannette Howard Foster. (1985). Sex Variant Women in Literature, Naiad Press.
# Camillo Boccaccino

Camillo Boccaccino (Cremona, circa 1504 - 1546) va ser un pintor italià del Renaixement, que va desenvolupar la seva activitat en Cremona i Lombardia.

## Biografia

Va ser fill i deixeble de Boccaccio Boccaccino. Es troba citat a les històries de Giovanni Paolo Lomazzo i Giorgio Vasari. Va ser un artista amb grans dots artístics, que va saber adaptar-se als nous corrents manieristes, i crear a partir d'elles un estil personal. Sembla que va ser a Parma entre 1522 i 1524, on va tenir contacte amb l'obra de Correggio. També va tenir la influència d'artistes com el Parmigianino, Pordenone i posteriorment, Giulio Romano.
L'any 1525 va viatjar a Venècia, absorbint les innovacions de Tizià. Sembla que va continuar el seu periple artístic, que el va servir per conèixer a Il Garofalo i el brescià Romanino. Amb aquest bagatge va aconseguir un art molt sofisticat, amb barreja de les diverses influències rebudes, proper al manierisme.
Se l'atribueixen els Quatre Evangelistes (1537) de les petxines de la cúpula de San Sigismondo de Cremona. En aquest recinte, Boccaccino realitza un dels primers grans cicles manieristes del nord d'Itàlia, adient-se les influències de Correggio i Parmigianino amb la força acabada de conèixer de Giulio Romano.

## Obres destacades

* Mare de Déu sedent amb sants (1525, Galeria de Praga, originàriament per a Santa Maria del Cistello, és la seva primera obra conservada.
* Isaïes i David (1530, San Vicenzo, Cremona), portes d'un orgue.
* El profeta David (1530, Palazzo Farnese, Roma)
* Mare de Déu a la glòria amb quatre sants (1532, Milà), originàriament per a l'església de San Bartolomeo a Cremona.
* Frescs de l'església de San Sigismondo, Cremona (1535-39)
** Pare etern a la glòria amb els evangelistes (1537)
** Resurrecció de Llàtzer (1537-39)
** Crist i l'adúltera (1537-39)
* Mare de Déu amb l'arcàngel Sant Miquel i el beat Ansedoni (Museu de Cremona)

## Referències

* Sydney Joseph Freedberg (1978). Pintura en Italia, 1500-1600. Editorial Cátedra, Madrid. ISBN 84-376-0153-3 (castellà)
* Bryan, Michael. Robert Edmund Graves. Dictionary of Painters and Engravers, Biographical and Critical (Volume I: A-K) (en anglès). York St. #4, Covent Garden, London; Original from Fogg Library, Digitalitzat el 18 de maig de 2007: George Bell and Sons, 1886, p. 141-142.
* Giorgio Vasari. Las Vidas de los más excelentes arquitectos, pintores y escultores italianos desde Cimabue a nuestros tiempos, Editorial Cátedra (2002), ISBN 978-84-376-1974-3 (castellà)
* The Catholic encyclopedia On es dona la data de naixement de Camillo el 1511.(anglès)
# Bitxac coronat

El bitxac coronat (Campicoloides bifasciatus) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) i única espècie del gènere Campicoloides, si bé diverses classificacions recentment l'ubicaven a Oenanthe o Saxicola.
El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Descripció

* Fa 16 – 17 cm de llarg i uns 33 grams de pes.
* Mascle amb cara, gola i part superior del pit negre. Gran cella color camussa des del front fins als costats del coll. Capell, clatell i dors de color marró molt fosc. Part inferior del pit i ventre color camussa.
* Femella amb dors marró amb vetes més fosques. Carpó camussa i cua negra. Parts inferiors color canyella amb ratlles més fosques al pit.

## Hàbitat i distribució

Viu a les muntanyes del l'est de Sud-àfrica, al Transvaal, oest de Natal, Lesotho i est de la Província del Cap.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «bitxac coronat». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 711. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Buff-streaked Chat. Campicoloides bifasciatus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 15 juliol 2022].
* ↑ PDF Fitxa de Campicoloides bifasciatus a l'Atlas de Sud-àfrica. Rev: 15/12/2013 (anglès)
# Turó de Torreferrera

El Turó de Torreferrera (ICGC) o Torrefera és una muntanya de 202 metres que fa frontera entre els municipis de Sant Cugat del Vallès i Cerdanyola del Vallès, a la comarca del Vallès Occidental.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Turó del Llop

El Turó del Llop és una muntanya de 468 metres que es troba al municipi de Castellar del Vallès, a la comarca del Vallès Occidental. Amb el Puig de la Creu, Sant Feliu del Racó fa part de la serralada prelitoral, situat a la zona central del terme. El 2012 va patir un incendi forestal al qual un agent rural va morir.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «turó del Llop». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 26 abril 2023].
* ↑ Izquierdo i Egea, Pascual «Introducció a la geomorfologia estructural del terme municipal de Castellar del Vallès». Plaça Vella, 32, 1991, pàg. 7. ISSN: 2565-2982.
* ↑ «Mor un agent rural en un foc a Castellar del Vallès». El Punt Avui (edició Girona), 20-07-2012, pàg. 42.
# El Castellot (Font-rubí)

El Castellot és una muntanya de 793 metres que es troba al municipi de Font-rubí, a la comarca de l'Alt Penedès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Turó de les Llebres

El Turó de les Llebres és una muntanya de 352 metres que es troba al municipi d'Avinyonet del Penedès, a la comarca de l'Alt Penedès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Turó de Can Guix

El Turó de Can Guix és una muntanya de 396 metres que es troba al municipi de Torrelles de Foix, a la comarca de l'Alt Penedès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Les Tortes

Les Tortes és una muntanya de 250 metres que es troba al municipi de Castellet i la Gornal, a la comarca de l'Alt Penedès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Muntanya de Ferreres

La Muntanya de Ferreres és una serra situada al municipi de Pontons a la comarca de l'Alt Penedès, amb una elevació màxima de 821 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pla de les Mentides

El Pla de les Mentides és una muntanya de 534 metres que es troba al municipi d'Olesa de Bonesvalls, a la comarca de l'Alt Penedès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Puig del Coll (Sant Martí Sarroca)

El Puig del Coll és una muntanya de 437 metres que es troba al municipi de Sant Martí Sarroca, a la comarca de l'Alt Penedès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Roques de Cova Negra

Les Roques de Cova Negra és una muntanya de 727 metres que es troba al municipi de Pontons, a la comarca de l'Alt Penedès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra del Pi de Moió

La Serra del Pi de Moió és una serra situada al municipi de Subirats a la comarca de l'Alt Penedès, amb una elevació màxima de 527 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serres Velles

La Serres Velles és una serra situada al municipi de Font-rubí a la comarca de l'Alt Penedès, amb una elevació màxima de 528 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Rocamala

Rocamala o La Migdia és una muntanya de 621 metres entre els municipis de Bot i Prat de Comte, a la comarca de la Terra Alta.
Aquest cim està inclosa al llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 15 juliol 2022].
# La Moleta (Prat de Comte)

La Moleta és una muntanya de 367 metres que es troba al municipi de Prat de Comte, a la comarca de la Terra Alta.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Punta de l'Àliga (el Pinell de Brai)

La Punta de l'Àliga és una muntanya de 473 metres que es troba al municipi del Pinell de Brai, a la comarca de la Terra Alta.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Lo Blau (Roca Grossa Moletans)

Lo Blau és una muntanya de 841 metres que es troba al municipi d'Arnes, a la comarca de la Terra Alta.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 12 juliol 2022].
# Lo Camp del Romeret

Lo Camp del Romeret és una muntanya de 389 metres que es troba al municipi de Batea, a la comarca de la Terra Alta.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pena de Gall

La Pena de Gall és una muntanya de 782 metres que es troba al municipi d'Horta de Sant Joan, a la comarca de la Terra Alta.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra de Santa Madrona

La Serra de Santa Madrona és una serra situada entre els municipis de Corbera d'Ebre i de Gandesa a la comarca de la Terra Alta, amb una elevació màxima de 549 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra dels Corrals

La Serra dels Corrals és una serra situada al municipi de Prat de Comte a la comarca de la Terra Alta, amb una elevació màxima de 741 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Coll de Serra Mala

El Coll de Serra Mala és una muntanya de 600 metres que es troba al municipi de Tivenys, a la comarca catalana del Baix Ebre.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Coll de Tormo

El Coll de Tormo és una muntanya de 213 metres al municipi de L'Ametlla de Mar, a la comarca catalana del Baix Ebre.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Coll de Tormo». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.