OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Sostres (Cervera)

Casa Sostres és una obra eclèctica de Cervera (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta baixa, dos pisos i golfes. La façana és decorada imitant carreus. La planta baixa és dedicada a pastisseria i presenta dues portes quadrangulars. A la primera planta hi ha dues portes balconeres amb barana de ferro forjat que recorre el llarg de l'edifici.
La segona planta té dues portes balconeres amb barana de forja damunt les quals es troba un fris decorat amb dibuixos geomètrics. Les golfes presenten dues finestres quadrangulars. Remata la construcció una cornisa volada suportada per mènsules.

## Referències

* 1 2 «Casa Sostres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 maig 2021].
# Sant Cristòfol de Cervera

Sant Cristòfol de Cervera és una església barroca de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Situada a la cantonada entre el carrer Barcelona i la Costa de Sant Cristòfol, just on comença el Carrer Nou. Es tracta d'una església d'una sola nau coberta amb volta de canó amb llunetes i amb tres capelles laterals poc fondes per banda, a més del cor elevat als peus del temple. A la façana destaca l'espadanya de dos ulls de perfil triangular amb remats d'acroteris i boles i un penell a l'extrem superior. L'immoble evidencia diversos moments constructius. La part superior amb el parament arrebossat hauria estat afegida o renovada al segle xviii. Mentre que la part baixa, amb el gran portal adovellat i parament de carreus escairats, pertany segurament a un moment anterior. Un òcul motllurat o petita rosassa centrada a la façana, divideix aquests dos sectors. Una de les campanes que hi ha a l'espadanya procedeix de la desapareguda capella de Santa Anna.

## Història

L'església de Sant Cristòfol és una de les set esglésies situades prop dels accessos de la vila. La ubicació d'aquestes esglésies obeïa a finalitats profilàctiques i taumatúrgiques de protecció contra els mals i les incerteses que podien arribar de l'exterior.
La inscripció que incisa que hi ha a la porta "los devots la han feta. Any 1744" posa de manifest que l'església va ser reformada en aquell moment.
La capella tenia un retaule barroc que fou substituït l'any 1835 i unes pintures gòtiques sobre taula avui desaparegudes.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Cristòfol de Cervera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 maig 2021].
# Casa al carrer Major, 65 (Cervera)

La Casa al carrer Major, 65 és una obra de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Situada al carrer Major, eix vertebrador del nucli antic del municipi. Casa entre mitgeres, amb quatre nivells horitzontals d'obertures -planta baixa i tres pisos - que marquen alhora dos eixos verticals. La planta baixa està definida per la porta d'accés a l'edifici mitjançant la casa d'escala i una porta més gran concebuda per a fer la funció de magatzem o botiga. Ambdues obertures estan cobertes amb arc escarser o rebaixat, mentre les obertures dels altres nivells -dos a cada pis- ho estan amb llinda plana, amb un emmarcament definit per una senzilla motllura. Les obertures del primer pis estan unides per una única balconada, mentre que les del segon pis tenen cada una el seu balcó i les del tercer -corresponent a la zona de les golfes- són només finestres, amb un ampit senzill. La façana està rematada per una ampla cornisa motllurada sostinguda amb cartel·les. La planta baixa es diferencia per presentar un aparell de carreus ben escairats, mentre la resta de la façana està arrebossada.

## Referències

* ↑ «Casa al carrer Major, 65». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 maig 2021].
# Asistòlia

En medicina, asistòlia és un estat en què no existeix activitat elèctrica cardíaca, incloent la inexistència de contraccions del miocardi i la inexistència de flux de sang de sortida del cor. L'asistòlia és una de les condicions necessàries perquè un metge certifiqui la mort.
Quan un pacient pateix asistòlia, el tractament d'elecció és la injecció d'adrenalina i atropina (també s'utilitza vasopressina) i les compressions toràciques. En asistòlia, el cor no respon a la desfibril·lació, atès que ja està despolaritzat.
Mentre el cor roman en asistòlia, no arriba flux sanguini al cervell; fins i tot si es practiquen massatges toràcics o massatge cardíac intern (s'obre el tòrax i el cor es comprimeix manualment), el flux que arriba al cervell és insuficient. Si després de l'aplicació de mesures farmacològiques i de compressió el cor no respon, es pot considerar que el pacient ha mort. Fins i tot en el cas que el ritme sinusal (ritme normal del cor) aparegués, si l'asistòlia ha durat quinze minuts o més, el cervell haurà estat privat d'oxigen el temps suficient per a causar mort cerebral.

## Etiologia

Les possibles causes inclouen:
* Hipovolèmia
* Hipòxia
* Ions hidrogen (Acidosi)
* Hipotèrmia
* Hipercalièmia or Hipocalièmia
* Hipoglicèmia
* Medicaments o Toxines (Drogues) (Sobredosi)
* Taponament cardíac
* Pneumotòrax a Tensió
* Trombosi (Infart de miocardi)
* Trombosi (Tromboembolisme pulmonar)
* Traumatisme toràcic (Hipovolèmia per pèrdua de volum)

## Referències

* ↑ Caggiano, R. "E-Medicine: Asystole" Retrieved on 2008-11-13.
* ↑ Mazur G. ACLS: Principles And Practice. Dallas: American Heart Assn, 2004, p. 71–87. ISBN 0-87493-341-2.
* ↑ Barnes TG, Cummins RO, Field J, Hazinski MF. ACLS for experienced providers. Dallas: American Heart Assn, 2003, p. 3–5. ISBN 0-87493-424-9.
* ↑ «2005 American Heart Association Guidelines for Cardiopulmonary Resuscitation and Emergency Cardiovascular Care - Part 7.2: Management of Cardiac Arrest.». Circulation, 112, 24 Suppl, Dec 2005, pàg. IV1–203 (7.2 IV58–66). Arxivat de l'original el 2009-04-21. DOI: 10.1161/CIRCULATIONAHA.105.166550. PMID: 16314375 [Consulta: 9 agost 2009].
# La Pineda (Vilanova de Meià)

La Pineda és una serra situada al municipi de Vilanova de Meià a la comarca de la Noguera, amb una elevació màxima de 592 metres.

## Referències

* ↑ GEC
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Casa forta a Pinyeres

La casa forta a Pinyeres és un edifici de Batea (Terra Alta) declarat bé cultural d'interès nacional. L'origen de l'edifici podria ser del segle xiii o principis del XIV, quan els templers s'instal·len al lloc, potser aprofitant una construcció anterior.

## Descripció

És una casa de forma rectangular amb la teulada a dos vessants amb el carener paral·lel a la façana principal. L'edifici salva un desnivell del terreny, amb la qual cosa la façana posterior és més alta que la principal. En tot l'edifici hi ha molt poques obertures i algunes d'elles són espitlleres. La porta principal està en un cos que es va annexar posteriorment a l'edifici, com es pot veure pel canvi de parament, i és allindada. A la dreta d'aquest cos hi ha un forn. A l'interior es troba l'antiga porta d'entrada que és d'arc de mig punt adovellat i a sobre hi ha un relleu amb un arc conopial i una creu de Malta al centre. A l'interior de l'edifici, sota les escales d'accés al pis superior, hi ha un gran dipòsit de planta circular fet tot de carreus. El parament és de carreus que estan més ben escairats a la part baixa de la casa que a la part alta.

## Referències

* 1 2 «Casa forta a Pinyeres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].

## Enllaços externs

* «Casa forta a Pinyeres». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Can Camps (Canovelles)

Can Camps era una masia de Canovelles (Vallès Oriental) que formava part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Va ser enderrocada i en el seu lloc es bastí un edifici contemporani.

## Descripció

Era una masia orientada a migdia i formant un cos allargat que consta de planta i pis. Tenia la coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana i el portal d'arc de mig punt adovellat. La façana tenia dues finestres conopials de diferent mida, amb traceria i decoració floral. Estaven en molt mal estat de conservació, igual que la resta de la casa. Els materials eren pedra amb morter, carreus de pedra i teula àrab. Darrerament es trobava en un estat molt degradat i s'utilitzava com a magatzem i lloc per al bestiar.

## Història

El mas de Can Camps està documentat des del segle xiii. Durant un temps pertanyé als dominicans de Santa Caterina de Barcelona, establerts al santuari de Bellulla des de 1611 fins a 1835, en què foren desposseïts dels seus béns. A més d'aquest mas hi tenim els de Diviu Vell, Can Canyelles i Can Pertegàs.

## Referències

* 1 2 3 «Can Camps». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Can Cristòfol

Can Cristòfol és una masia de Saus, Camallera i Llampaies (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situada dins del nucli urbà de la població de Camallera, a la banda de ponent del terme, prop del carrer dels Afores.
Masia de planta rectangular envoltada de jardí, actualment integrada al nucli urbà de la població. L'edifici està format per tres crugies i distribuït en planta baixa, pis i golfes, amb la coberta de teula a dues vessants. La façana principal, orientada a tramuntana, presenta un portal d'arc de mig punt amb grans dovelles de pedra, damunt del qual hi ha una finestra rectangular emmarcada amb carreus desbastats i la llinda plana amb la inscripció "VBI CHARITAS EST".Ambdues obertures són bastides amb pedra calcària de color blanquinós, que contrasta amb la resta del parament. A la planta superior hi ha una petita finestra rectangular amb dues cartel·les a sota, que podrien correspondre a les restes d'un antic matacà. La resta d'obertures de la façana són rectangulars, tot i que restituïdes. Al costat del portal hi ha un pou. Les altres obertures de l'edifici també són rectangulars, les dels nivells superiors emmarcades amb carreus de pedra i les altres majoritàriament restituïdes. Destaquen els grans contraforts de reforç situats al mur sud.
La construcció és bastida amb pedra desbastada de diverses mides, disposada formant filades irregulars.

## Història

La masia de Can Cristòfol, també coneguda amb el nom de mas Vilanova, data dels segles XVI-XVII. Era masoveria de Can Feliu. Amb els anys ha experimentat diverses modificacions segons l'ús. Actualment s'ha dividit en dos habitatges.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Cristòfol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Can Cuero

Can Cuero és una casa de Saus, al municipi de Saus, Camallera i Llampaies (Alt Empordà), que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situat dins del nucli urbà de la població de Saus, a la banda de nord-oest del nucli, entre el carrer de la Font i el rec de Saus.

## Descripció

És un gran edifici de planta més o menys rectangular format per dos cossos adossats, amb una zona de jardí a la part de ponent, on també hi ha diverses construccions annexes i l'accés a la finca. La construcció es troba reformada. L'edifici principal té la coberta a dues vessants de teula i està distribuït en planta baixa i dos pisos. Les obertures, majoritàriament restituïdes, són rectangulars i estan emmarcades amb carreus de pedra i llindes planes. A la planta baixa hi ha el portal d'accés i damunt seu un balcó exempt. La resta d'obertures són finestres. A la façana sud hi ha finestrals d'arc rebaixat a la primera planta. El cos adossat a llevant presenta façana al carrer de la Font, amb el mateix tipus d'obertures que la resta de l'edifici.
La construcció està bastida amb pedruscall lligat amb morter i carreus a les cantonades.

## Història

Antiga casa que es remunta probablement fins al segle xvii, anomenada en el passat Can Destacatllar, fou restaurada per la nissaga d'artistes Palmero, amb la introducció d'elements decoratius propis, tant a l'exterior com a l'interior de l'heretat. Actualment, a més de segona residència, es poden visitar les diferents obres que estan exposades a l'interior.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Cuero». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Can Mata de la Garriga

Can Mata de la Garriga és una masia dels Hostalets de Pierola (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia catalana del segle xiii que comprèn la capella del Roser d'estil gòtic adossada a la casa. La casa és de planta rectangular, de dos pisos d'alçada i el celler. La façana és recoberta d'estuc blanc i guarda una simetria horitzontal marcada per una filera de finestres a la segona planta amb petits i uns finestrons quadrats al celler. L'absència de decoració és gairebé total tret de la línia horitzontal de relleus de pera amb decoració floral.

### Capella de la Verge del Roser

És una capella de planta rectangular amb un absis semicircular. D'estil neogòtic a l'interior és de volta apuntada amb embigat de fusta. Les parets exteriors són de maó vist excepte a la façana principal, realitzada amb un estucat que imita carreus. A la façana es reflecteixen els arcs apuntats de l'interior. La porta d'entrada té un capcer decorat. La façana està decorada per un campanar d'espadanya i pinacles laterals, tot molt ornamentat.

## Història

Can Mata de la Garriga és coneguda ja al segle xiii com la masia de "Garrigas". El 1553 és habitada per en Joan Matha de Garrriga, d'aquí el seu nom actual. L'any 1606 el Vicari General donà llicència per edificar una capella. El 1633 Mossèn Damià Mata de la Garriga, fill de la casa, beneí una campana, que fou substituïda l'any 1733. Segons un dels darreres propietaris aquesta capella va sofrir un incendi i es reedificà l'any 1905.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Mata de la Garriga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Sant Julià de les Alzinetes

Sant Julià de les Alzinetes és un temple al terme municipal de Jorba (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Capella de planta rectangular, de 7,5x5m.; les parets tenen un gruix d'uns 0,60m. Portal amb dovelles a ponent. Té un campanar de cadireta damunt del portal, construït amb carreus ben tallats. La coberta és a base de teula àrab i els murs són de carreus no molt treballats amb morter de calç. Restà abandonada durant més de quatre centúries, però el 1970 fou inaugurada la restauració a càrrec de Josep Gudayol i Mn. Ignasi M. Colomer. La volta s'esfondrà a mitjan segle xvi. És un tipus de construcció típica del segle xvi, però segons Mn. Ignasi M. Colomer consta que l'any 1345 existia una capella denominada a la documentació "Sancti Juliani de Villa sicha". Segons Mn. Ignasi Mª Colomer consta que l'any 1345 és esmentada en la documentació per aquest lloc una capella "Sancti Juliani de Villa sicha". Un document corresponent a l'any 1517 esmentada la capella "heremitne Sancti Juliani de torranova".
Cal esmentar que el temple resta dins una propietat privada i no és possible la visita per individus externs a la família que la posseeix.

## Referències

* ↑ «CAPELLA DE SANT JULIÀ DE LES ALZINETES». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 octubre 2015].
# Castellot de Joveró

Castellot de Joveró és una torre fortificada de Jorba (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Torre fortificada ubicada en el cim d'un turó al peu del Pla del Magre i prop de la Casa Roja. Planta rectangular amb un únic accés al migdia. Dues de les seves cantoneres estan desfetes i està assentada damunt d'un ferm rocós. Els murs són construïts a base de doble filada i amb farcit interior. Els carreus són escudejats i en algun sector es pot apreciar alguna filada vertical. Els carreus són d'arenisca i estan lligats amb morter de calç i arena. En el seu entorn hem apreciat algun fragment de ceràmica grisa medieval. Aquest tipus de construcció és corrent en el segle xiv i sembla tenir alguna finalitat estratègica.

## Història

Segons M. Ignasi Maria Colomer, aquesta construcció podria tractar-se del "domum" de Cocala, que Pere de Redorta, bisbe de Vic, el concedí l'any 1160 a Guerau de Jorba. De totes maneres el domum o el mansi de Cucala o Cocala és citat en el segle xiii i especialment en el segle xiv, segons diverses cites comentades en el vol. V d'"Els Castells Catalans".

## Referències

* 1 2 3 «Castellot de Joveró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Pont Vell de les Cases del Riu

El Pont Vell és una infraestructura viària que creua el Riu de la Sénia unint les poblacions de les Cases del Riu i la Sénia (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Pont format per tres arcs grans sustentats alhora per gruixuts pilars. Els pilars són de carreus de pedra grans i ben escairats, els arcs i carcanyols de carreus més petits de pedra tosca. A banda i banda de les arcades dos murs construïts amb maçoneria per salvar el desnivell entre el camí i el riu (les arcades només ocupen el sector del riu i de terreny a banda i banda). Destaca el fet que l'intradós dels arcs no té la mateixa orientació que el pont, fet que produeix certa impressió d'asimetria. La pedra tosca dels arcs es va serrar amb serra de fuster en lloc de picada, segons idea d'Antoni Prades Costiella. Es va construir cap al primer terç del segle XX (1923-24), abans hi havia un pont de fusta. El batlle de la Sénia va arribar a un acord amb el municipi de Rossell. Per pagar-lo es va establir un pagament a tots els industrials i terratinents que l'utilitzessin.

## Notes

* ↑ «Pont vell de les Cases del Riu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].

## Vegeu també

* Pont del Molí de la Roca
* Pont del Molí de l'Om
* Pont de l'Olivar (Ulldecona)
* Pont de les Caixetes (Ulldecona)

## Enllaços externs

* «Pont Vell de les Cases del Riu». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Vaixell de paletes

El vapor de rodes és un tipus de vaixell que porta unes rodes amb paletes situades generalment a banda i banda del buc, o a la popa, disseny que durant un temps es va estendre molt. Al principi aquests vaixells portaven pals amb veles al mateix temps, sobretot els vapors transoceànics. Cert tipus de vapor fluvial portava una sola roda a la popa en comptes de rodes laterals.
El 1807 Robert Fulton va botar el seu vapor Clermont i va recórrer amb ell els 240 km que separen Nova York d'Albany solcant el riu Hudson. Amb aquest mateix vaixell, s'establiria el primer servei regular a vapor.
Amb el pas del temps aquest tipus de vaixell donaria pas a alguns dels vaixells més famosos de tots els temps, els vapors de rodes fluvials, com els que van circular pel Mississipi i el Misouri. Els vapors d'aquest tipus van tenir tant èxit que aviat van ser usats en molts dels grans rius del planeta, com els que van ser portats al Congo durant l'època colonial. Al segle xix grans vapors de rodes van ser transportats peça a peça a coll de portadors des de la costa fins a la zona navegable del riu Congo per salvar les temibles cascades de Livingstone.
Exemples de vapors de rodes a Espanya van ser el Colom , el Pizarro i el Blasco de Garay de l'Armada Espanyola.
La introducció de les hèlixs helicoïdals va suposar que molts vells vaixells de rodes fossin desarmats i donats de baixa, i es substituïssin per vaixells equipats amb màquines de vapor dotades d'una transmissió amb hèlix submergida. A principis del segle xx, la majoria dels vapors de rodes oceànics van ser desballestats. No obstant això, alguns d'aquests vaixells han sobreviscut fins als nostres dies en el transport fluvial.

## Referències

* ↑ Bernard Dumpleton. The Story Of The Paddle Steamer. Intellect Books, 1 gener 2002, p. 64–. ISBN 978-1-84150-801-6 [Consulta: 5 maig 2012].

## Vegeu també

* Vaixell de vapor
* Vapor Blasco de Garay (1846)
* Vapor Colón (1849)
* Vapor Pizarro (1851)
# Habitatge a la plaça Sant Miquel, 15 (Cervera)

Habitatge a la plaça Sant Miquel, 15 és una obra de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de planta irregular, amb dues façanes disposades en cantonada, una oberta a la plaça Universitat i l'altra a la de Sant Miquel. La planta baixa ha estat totalment reformada en repetides ocasions, ja que de ser cafè passà a ser una entitat bancària, fins que fa pocs anys recuperà la seva primitiva funció. El primer i el segon pis estan definits cada un per dues obertures a la façana més curta i tres a la de la plaça Sant Miquel. Les obertures del primer pla estan unides per una balconada, mentre les del segon tenen cada una un balcó ampitador. El parament de la façana està realitzat a base d'arrebossat que imita un aparell de carreus ben escairats. La coberta és de teula àrab amb una inclinació composta.

## Referències

* ↑ «Habitatge a la plaça Sant Miquel, 15». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2021].
# Santa Margarida d'Ardola

Santa Margarida d'Ardola és una església romànica de Tavèrnoles (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici religiós. Església semi derruïda i amb la nau orientada com les de les esglésies romàniques. La planta és de nau única. Per les pedres que es troben al voltant s'endevina que tenia un únic absis de planta semicircular.
De l'alçat només es conserva el mur nord des de la planta fins a l'arrencada de la volta. Suposem que era coberta amb volta perquè a la part de la façana la paret es conserva força bé i marca la forma d'arc de mig punt.
El portal d'entrada és dovellat amb petites dovelles i allindat. Les altres parts de l'església són aterrades i les runes es troben al mateix peu de l'església. L'estat de conservació és lamentable, entre les runes hi creixen arbres i l'antiga construcció s'està perdent enmig de la vegetació. El material constructiu són grossos carreus romànics.

## Història

Aquesta església data del segle xi. Fou decorada amb lesenes i arcs llombards que avui no es conserven degut a la gairebé total destrucció dels murs de l'alçat.
A aquesta església mantenien el culte els feligresos de Savassona.
Al 1936 fou abandonada i vers el 1945 s'ensorrà la volta.
El sobrenom d'Ardola sembla d'origen ibèric i hom ha llençat la hipòtesi que podria ser el nom d'un antic poblat situat al voltant del puig del Far.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Santa Margarida d'Ardola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].