OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Mer (Baignade en mer)

La Mer (Baignade en mer) és una pel·lícula de curtmetratge documental muda en blanc i negre francesa del 1895 dirigida i produïda per Louis Lumière.
La pel·lícula va formar part de la primera presentació comercial de la Lumière Cinématographe el 28 de desembre de 1895 al Salon Indien, Grand Café, 14 Boulevard des Capuchins, París.

## Producció

Va ser filmada mitjançant el cinematògraf, una càmera tot en un, que també serveix com a projector i desenvolupador de pel·lícules. Com amb totes les primeres pel·lícules de Lumière, aquesta pel·lícula es va fer en un format de 35 mm amb una relació d'aspecte d'1,33:1.

## Argument

Aquesta pel·lícula de 38 segons té una trama molt senzilla en què quatre nois i una dona grassa (potser la seva mare) passegen per un moll i després es submergeixen en aigües tempestuoses, només per nedar fins a la costa i repetir el procés.

## Referències

* ↑ «Salon Indien, Grand Café, Paris». Who's Who of Victorian Cinema. [Consulta: 8 abril 2007].
* ↑ «Technical Specifications». Internet Movie Database. [Consulta: 6 abril 2007].

## Enllaços externs

* Complete video at The Lumiere Institute
* La Mer a YouTube
# Perlada de la filipèndula

La perlada de la filipèndula (Brenthis hecate) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels nimfàlids (Nymphalidae) present als Països Catalans.

## Distribució

Es distribueix pel sud d'Europa, Turquia, l'Iran, centre d'Àsia i Altai. A la península Ibèrica es troba en colònies disperses en serres de la meitat nord i est peninsular.

## Hàbitat

Prats amb flors, generalment protegits per arbustos o bosc obert. L'eruga s'alimenta preferentment de Filipendula ulmaria.

## Període de vol

Una generació a l'any entre finals de maig i començaments de juliol, encara que en zones de Grècia i Bulgària vola entre finals d'abril i començaments de maig.

## Referències

* ↑ «Proposta de noms comuns per a les papallones diürnes (ropalòcers) catalanes». Butlletí de la Societat Catalana de Lepidopterologia. Arrizabalaga et al., 01-12-2012. [Consulta: 2 febrer 2014].
* ↑ «Noms de papallones | TERMCAT». [Consulta: 30 desembre 2024].
* 1 2 3 4 Tolman, Tom; Lewington, Richard. Mariposas de España y Europa (en castellà). Lynx, 2011. ISBN 978-84-96553-84-2.

## Enllaços externs

* Biodiversidad Virtual (castellà)
* European Butterflies (anglès)
# Donzella alpina

La donzella alpina (Boloria pales) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels nimfàlids (Nymphalidae) present als Països Catalans.

## Distribució

Es distribueix per les principals serralades d'Europa. A la península Ibèrica es troba a la Serralada Cantàbrica i Pirineus, entre els 1500 i els 2100 msnm aproximadament.

## Hàbitat

Prats alpins amb flors. L'eruga s'alimenta de Viola, Polygonum i Plantago.

## Període de vol i hibernació

Vola en una sola generació entre finals de juny i agost. Hiberna com a eruga en una espècie de capoll.

## Referències

* ↑ «Boloria pales» (en castellà). Catalogue of Life. Arxivat de l'original el 2014-02-20. [Consulta: 2 febrer 2014].
* ↑ «Noms de papallones | TERMCAT». [Consulta: 30 desembre 2024].
* 1 2 3 4 Tolman, Tom; Lewington, Richard. Mariposas de España y Europa (en castellà). Lynx, 2011. ISBN 978-84-96553-84-2.
* 1 2 «Boloria pales» (en castellà). Asturnatura. González Fernández, J.. [Consulta: 2 febrer 2014].

## Enllaços externs

* Biodiversidad Virtual (castellà)
* European Butterflies (anglès)
# Línia balancejada

Una línia balancejada és un circuit que es fa servir en les tècniques per eliminar sorolls d'un determinat senyal elèctric. A més a més pot augmentar el guany si es tracta, per exemple, d'un corrent altern com ara, el senyal provinent d'un instrument musical. Encara que també hi ha línies balancejades d'alta freqüència, es fan sobretot servir en baixa freqüència en concerts musicals per poder cobrir llargues distàncies sense que les ones electromagnètiques alterin el senyal en forma de soroll.

## Funcionament

A priori la tècnica del balancejat no és molt complexa, de fet, es basa en una teoria que explica que qualsevol senyal que passi per un conductor és susceptible de ser modificat per sorolls electromagnètics. El balancejat del senyal consisteix en una inversió en fase d'un corrent altern a la sortida d'un dispositiu compatible amb aquesta tècnica.
Aquest senyal invertit en fase es transmet per un conductor al mateix temps que ho fa el senyal original. A més, fa menester un tercer conductor per fer de massa. En el dispositiu receptor del senyal s'inverteix en fase novament la que ja estava invertida prèviament, de manera que s'augmenta el guany en primer lloc i, en segon, s'eliminen els sorolls en sumar les interferències invertides en fase.

## Vegeu també

* Línia balancejada d'àudio

## Referències

* ↑ Young EC, The Penguin Dictionary of Electronics, 1988, ISBN 0-14-051187-3
* ↑ The Importance of Star-Quad Microphone Cable
* ↑ Evaluating Microphone Cable Performance & Specifications Arxivat 2016-05-09 a Wayback Machine.
* ↑ The Star Quad Story Arxivat 2016-12-23 a Wayback Machine.
* ↑ What's Special About Star-Quad Cable?
* ↑ How Starquad Works Arxivat 2016-11-12 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Balanced Lines, Phantom Powering, Grounding, and Other Arcane Mysteries Arxivat 2005-12-14 a Wayback Machine. de Mackie;
# Sigrid Nunez

Sigrid Nunez (Nova York, 22 de març de 1951) és una escriptora estatunidenca que va guanyar el National Book Award de narrativa 2018 amb la novel·la The Friend.

## Biografia

Filla de pare xino-panameny i mare alemanya, el 1972 va completar els estudis al Barnard College on va obtenir un B.A. i a la Universitat de Colúmbia guanyant un Màster en Belles Arts.
Autora de 7 novel·les i una obra biogràfica sobre Susan Sontag, ha donat classes a nombroses universitats, com les de Princeton i Boston, i també ha estat escriptora convidada al Baruch College i a la Universitat de Califòrnia, Irvine.
Entre els guardons rebuts, l'últim, per ordre cronològic, va ser el National Book Award de ficció del 2018 per la novel·la The Friend centrada en la vida d'un escriptora solitària que, després de la mort per suïcidi d'un amic seu, intenta recuperar-se tenint cura del gos del difunt.
Almodóvar va fer servir un dels seus llibres com a base per a la pel·lícula La habitación de al lado.

## Referències

* 1 2 Khatib, Joumana; Alter, Alexandra «Sigrid Nunez Wins National Book Award for ‘The Friend'». The New York Times , 14-11-2018 [Consulta: 4 agost 2019].
* ↑ «Sigrid Nunez». Atlantic Center for the Arts, 12-04-2016. [Consulta: 4 agost 2019].
* ↑ «Sigrid Nunez: "Almodóvar cambió radicalmente el final de mi novela, pero no me pareció mal"» (en castellà), 06-10-2024. [Consulta: 17 octubre 2024].
# Tsai Chih Chung

Tsai Chih Chung (xinès simplificat i tradicional: 蔡志忠, pinyin: Cài Zhìzhōng; Huatan, Changhua, 1948) és un dibuixant de Taiwan. És conegut sobretot pels seus treballs gràfics sobre la filosofia i la història xinesa, sobretot els filòsofs Laozi, Liezi i Zhuangzi, que va fer accessibles i va popularitzar mitjançant l'ús d'un llenguatge senzill i l'ajuda visual de vinyetes. Moltes de les seues obres en quatre panells contenen elements de sàtira política, mentre que d'altres són purament humorístics com Da zuixia.
Va començar a publicar als quinze anys, fent yonkoma. Prompte aconseguí publicar a Singapur, Malàisia i Japó.
Els llibres de Tsai Chih Chung han estat molt ben rebuts pel públic tant a Taiwan com a la Xina continental. Posteriorment s'han traduït a desenes d'idiomes, entre ells l'anglés. Actualment resideix a Hangzhou, on dirigeix un estudi d'animació.

## Premis

* 1979: Golden Horse Film Festival i Premis pel seu treball a Old Master Q.
* 1985: 23è premi "deu joves destacats" de la República de la Xina pel seu treball gràfic sobre Zhuangzi.
* 1999: Premi Príncep Claus per crear espais de llibertat.

## Referències

* 1 2 Das Tao Te King des Laotse: Gezeichnet und interpretiert von Chih-Chung, Tsai.
* ↑ Hu, Jun Fang An & Rui Bo. Enlightenment of ancient comic books of Tsai Chih Chung to Chinese traditional cultural transmission. DOI 10.1201/b18828-129/enlightenment-ancient-comic-books-tsai-chih-chung-chinese-traditional-cultural-transmission-jun-fang-rui-bo-hu.
* 1 2 Prince Claus Awards. Tsai Chi Chung: Cartoonist: Chang Hwa.
* 1 2 «Tsai Chih-chung exclusive: The power of a cartoon is infinite». CGTN. [Consulta: 3 novembre 2022].
* ↑ «Tsai Chih Chung». Tebeosfera.
* ↑ «Cartoonist Tsai Chih-chung's unorthodox journey». China Daily, 27-07-2016. [Consulta: 3 novembre 2022].
* ↑ Prince Claus Awards 1999.
# Abies koreana

Abies koreana ("gusang namu" en coreà) és una espècie de conífera de la família de les pinàcies endèmica de les altes muntanyes de Corea del Sud, incloent les illes Jeju. Creix en altituds de 1.000-1.900 m en boscos plujosos temperats. És molt popular com arbre ornamental en jardins de clima temperat.

## Característiques

És un arbre perenne de mida mitjana que arriba a 10-18 m d'altura, amb un tronc de 70 cm de diàmetre, més petit i fins i tot arbust a altituds més altes.
L'escorça és suau i resinosa de color gris-marró. Les fulles són semblants a agulles i tenen 1-2 cm de longitud i 2-2,5 mm d'ample, de color verd fosc a dalt i per baix amb dues bandes d'estomes de color blanc.
Les pinyes són de 4-7 cm de longitud i 1-2 cm d'ample de color púrpura fosca abans de madurar. Les llavors alades es dispersen quan es disgreguen als 6 mesos de la pol·linització.

## Referències

* ↑ «The Gymnosperm Database - Abies koreana». [Consulta: 28 febrer 2023].
# Adelaide Malanotte

Adelaide Malanotte (Verona, 7 de gener de 1785 - Isola di Garda, 31 de desembre de 1832) fou una mezzosoprano italiana.
De família rica, amb una passió primerenca per a estudiar música. Als setze anys es va casar amb un permís especial amb un funcionari francès Giacomo Montrésor a Verona, amb qui va tenir dos fills, Giovanni Battista el 1802 i Antonio el 1803. El 1806, a causa d'una família d'una mala situació financera de la família, Malanotte va decidir provar el camí del teatre com a cantant, fent el seu debut a Verona. El pinacle de la seva carrera està marcada per la trobada amb el jove Rossini, quan amb la seva veu de contralt suau va modelar el paper protagonista de Tancredi (Venècia, La Fenice, 1813). Durant els preparatius per a la primera posada en escena de l'òpera, Rossini va convèncer-la per reemplaçar la seva ària de sortida per una altra en el segon acte: Di tanti palpiti, a partir de llavors famosíssima, considerada com el resultat d'una col·laboració artística especial entre el compositor i la intèrpret.
A parir d'aquí, Malanotte va cantar un seguit de papers rossinians com la Isabella a L'italiana in Algeri (Lugo, 1815), Clarice a La pietra del paragone, Arsace Aureliano in Palmira (a Gènova i Florència, 1816), Ciro a Ciro in Babilonia (Verona, 1821), i Edoardo a Edoardo e Cristina (Bèrgam, 1821).
Des del 1820 els seus èxits artístics es van començar a diluir i es va retirar a viure al llac de Garda, a l'illa Lechi (llavors Borghese, ara Cavazza), comprada el 1817 pel comte Luigi Lechi, amb qui va conviure a partir d'aquell moment, i on van trobar l'hospitalitat també Montrésor i els fills que Malanotte va tenir amb ell.

## Referències

* ↑ Caprioli, L. Grasso. «Biografia a Treccani».
# Daniel Canogar

Daniel Canogar (Madrid, 1964) és un artista de la videocreació, fill del pintor Rafael Canogar, un dels seus referents. És considerat un dels pioners del vídeo mapping, un moviment en el que es busca projectar imatges en superfícies reals per aconseguir un efecte tridimensional.
Ha realitzat treballs en espais públics, a museus i galeries de tot el món i dins d'aquestes obres podem trobar fotografies, vídeos i instal·lacions i sempre treballant amb el contrast entre llums i ombres i materials reutilitzats, tot ells tecnològics. Entre les seves obres més destacades hi ha: Quadratura; Travesías; Storming Times Square; Waves; Scanner o Constelaciones; entre d'altres.
Va començar amb la fotografia i, ara mateix, és un artista que treballa la instal·lació. El seu procés a l'hora de crear les seves obres, és sempre el mateix.

## Referències

* ↑ Viaje al interior de la cultura - 20/10/13. RTVE. A la carta
* ↑ MacQueen, Kathleen «In sight/In mind: Daniel Canogar». Shifting Connections, 18-09-2014 [Consulta: 2 abril 2015].
* ↑ La2, RTVE. «es_UNED». Open Studio. RTVE. [Consulta: 2 abril 2015].

## Vegeu també

* Edi Hirose

## Enllaços externs

* Web de l'artista
# Henri Masson

Eugène Henri Masson (París, 17 de gener de 1872 – Meudon, Hauts-de-Seine, 17 de gener de 1963) va ser un tirador d'esgrima francès que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, en què guanyà la medalla de plata en la prova de floret.

## Referències

* ↑ «Henri Masson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 4 d’octubre 2011. [Consulta: 11 setembre 2015].
# The Turning Point (pel·lícula de 1952)

The Turning Point és una pel·lícula estatunidenca dirigida per William Dieterle i estrenada el 1952. protagonitzada per William Holden, Edmond O'Brien i Alexis Smith. Inspirada en el comité Kefauver sobre el delicte organitzat. L'actriu Carolyn Jones va fer el seu debut de al cinema en la pel·lícula.

## Argument

John Conroy, fiscal del districte, comença una croada contra el sindicat del crim, però la màfia té molts funcionaris de la ciutat sota el seu control. Està ajudat per un periodista, Jerry McKibbon, però Conroy pensa que no és prou fort com per gestionar aquesta tasca gairebé impossible.

## Repartiment

* William Holden: Jerry McKibbon
* Edmond O'Brien: John Conroy
* Alexis Smith: Amanda Waycross
* Tom Tully: Matt Conroy
* Ed Begley: Neil Eichelberger
* Danny Dayton: Roy Ackerman
* Adele Longmire: Carmelina LaRue
* Ray Teal: Clint
* Ted de Corsia: Harrigan
* Don Porter: Joe Silbray
* Howard Freeman: Fogel
* Neville Brand: Red

## Producció

* Diversos llocs de l'interès històric en el centre de Los Angeles es poden veure en aquesta pel·lícula. L'original funicular Angel's Flight forma part d'una escena. L'Hotel Belmont també es pot veure. Res de tot això resta en peu. Altres edificis que poden ser vistos són el San Fernando Building en el Bank District i L'edifici de Districte d'Aigua Metropolitana a la cruïlla entre la 3a i Broadway.
* Adaptació radiofònica: The Turning Point va ser presentada a Broadway Playhouse el 13 de maig de 1953. L'adaptació de 30 minuts va ser protagonitzada per Dane Clark.

## Referències

* ↑ Spicer, Andrew. Scarecrow Press. Historical Dictionary of Film Noir, 2010, p. 48. ISBN 978-0-8108-7378-0.
* ↑ «Carolyn Jones Is Dead at 50; A TV Actress». The New York Times, 04-08-1983.
* ↑ «The Turning Point». The New York Times.
* ↑ «Better Radio Programs for the Week» p. 50, 10-05-1953. [Consulta: 27 juny 2015]. Open access
# Reglament comunitari

Un reglament comunitari és una norma jurídica del dret comunitari europeu comparable a les lleis en dret intern. A través d'aquest instrument els òrgans comunitaris poden intervenir de manera més intensa en els ordenaments jurídics interns. Es distingeix d'altres fonts de dret comunitari pel fet que és d'aplicabilitat directa, és a dir, no cal una normativa estatal (com és el cas de les directives) perquè un reglament suposi un dret o un deure per a la ciutadania europea. A més a més, la ciutadania està obligada a respectar-lo com ho faria amb una norma estatal. S'imposa a través del reglament el mateix dret a tots els estats membres, sense tenir en compte fronteres, i és vàlid de forma uniforme i íntegra. D'aquesta manera un estat no pot refusar o incomplir una part del reglament perquè aquest contradiu les seves lleis internes.

## Referències

* ↑ La configuració de la Unió Europea
# Jürgen Schult

Jürgen Schult (Amt Neuhaus, 11 de maig de 1960) és un atleta alemany, ja retirat, especialista en llançament de disc, dues vegades medallista olímpic i posseïdor del rècord del món de l'especialitat (74.08 metres) entre el 1986 i el 2024..

## Biografia

Va néixer l'11 de maig de 1960 a la ciutat d'Amt Neuhaus, població situada en aquells moments a l'estat alemany de Mecklenburg-Pomerània Occidental (República Democràtica Alemanya) i que avui dia forma part de la Baixa Saxònia (Alemanya).

## Carrera esportiva

Absent dels Jocs Olímpics d'estiu de 1984 realitzats a Los Angeles (Estats Units) pel boicot polític organitzat pel seu país i el Bloc de l'Est, el 6 de juny de 1986 realitzà en una prova atlètica realitzada a Neubrandenburg (RDA) un tir de 74.08 metres, establint un nou rècord mundial de llançament de disc, un rècord que no fou superat fins al 14 d'abril de 2024 per Mykolas Alekna amb un llançament de 74.22 cm.
Va participar, als 28 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Corea del Sud), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova masculina de llançament de disc en representació de la República Democràtica Alemanya (RDA), establint un nou rècord olímpic amb un tir de 68.82 metres. Favorit per repetir l'èxit en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya), en aquesta ocasió sota l'Alemanya reunificada, s'acontentà amb la medalla de plata en la competició olímpica en veure's superat pel lituà Romas Ubartas, que havia estat segon en els Jocs Olímpics d'estiu de 1988.
Posteriorment participà en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units) i en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia), on fou sisè i vuitè respectivament, guanyant així sengles diplomes olímpics.
Al llarg de la seva carrera activa guanyà quatre medalles en el Campionat del Món d'atletisme, una d'or, una de plata i dues de bronze; i tres medalles en el Campionat d'Europa d'atletisme, una d'or, una de plata i una de bronze.

## Millors marques

* Llançament de disc. 74.08 metres (1986)

## Referències

* 1 2 3 4 «Olympedia – Jürgen Schult». [Consulta: 30 desembre 2024].
* ↑ «El discóbolo Alekna acaba con el récord masculino más antiguo del atletismo» (en castellà), 15-04-2024. [Consulta: 30 desembre 2024].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 30 desembre 2024].
# Patinatge de velocitat als Jocs Olímpics d'hivern de 1984

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1984 celebrats a la ciutat de Sarajevo (Iugoslàvia) es disputaren nou proves de patinatge de velocitat sobre gel, cinc en categoria masculina i quatre més en categoria femenina. Les proves es realitzaren entre els dies 8 i 19 de febrer de 1984 a les instal·lacions de l'Olympic Hall Zetra.

## Comitès participants

Hi participaren un total de 139 patinadors, entre ells 87 homes i 52 dones, de 24 comitès nacionals diferents.
| Austràlia (2) Àustria (4) Canadà (7) Corea del Nord (6) Corea del Sud (6) Estats Units (13) Finlàndia (3) França (2) | Hongria (1) Itàlia (3) Iugoslàvia (4) Illes Verges Americanes (1)  Japó (9) Noruega (8) Països Baixos (11) Polònia (3) | RDA (10) RFA (7) Regne Unit (1) Romania (2) Suècia (6)  Suïssa (1) Unió Soviètica (17) R.P. de la Xina (12) |

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| 500 m. detalls | Sergei Fokichev | Yoshihiro Kitazawa | Gaétan Boucher |
| 1.000 m. detalls | Gaétan Boucher | Sergey Khlebnikov | Kai Arne Engelstad |
| 1.500 m. detalls | Gaétan Boucher | Sergey Khlebnikov | Oleg Bozhev |
| 5.000 m. detalls | Tomas Gustafson | Igor Malkov | René Schöfisch |
| 10.000 m. detalls | Igor Malkov | Tomas Gustafson | René Schöfisch |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| 500 m. detalls | Christa Rothenburger | Karin Enke | Natalya Glebova |
| 1.000 m. detalls | Karin Enke | Andrea Schöne | Natalya Petrusyova |
| 1.500 m. detalls | Karin Enke | Andrea Schöne | Natalya Petrusyova |
| 3.000 m. detalls | Andrea Schöne | Karin Enke | Gabi Schönbrunn |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | RDA | 4 | 4 | 3 | 11 |
| 2 | Unió Soviètica | 2 | 3 | 4 | 9 |
| 3 | Canadà | 2 | 0 | 1 | 3 |
| 4 | Suècia | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 5 | Japó | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 | Noruega | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | Total | 9 | 9 | 9 | 27 |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Speed Skating at the 1984 Winter Olympics». [Consulta: 30 desembre 2024].
# Claus Michael Møller

Claus Michael Møller (Hjørring, 3 d'octubre de 1968) va ser un ciclista danès, que fou professional entre 1995 i 2007. Els seus principals èxits esportius foren una victòria a la Volta a Espanya i la classificació final a la Volta a Portugal. Va participar als Jocs Olímpics d'Estiu de 1992.

## Palmarès

* 1992
** 1r al Gran Premi Midtbank
* 1993
** Campió de Dinamarca en contrarellotge
* 1994
** 1r a la Volta a Zamora i vencedor d'una etapa
** 1r a la Volta a Extremadura i vencedor d'una etapa
* 1995
** 1r al Memorial Valenciaga
** 1r a la Pujada a Gorla
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Extremadura
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Castella i Lleó
* 1999
** 1r al Trofeu Alcúdia de la Challenge de Mallorca
* 2000
** 1r a la Volta a l'Alentejo i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa del Trofeu Joaquim Agostinho
* 2001
** 1r a la Pujada al Naranco
** 1r al Gran Premi RLVT i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
* 2002
** 1r a la Volta a Portugal i vencedor de 2 etapes
* 2003
** 1r a la Volta a l'Algarve i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Portugal
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi Mosqueteiros-Rota do Marquês
* 2005
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Portugal

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1996. 97è de la classificació general
* 1998. 17è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2004. 70è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1995. 38è de la classificació general
* 1996. 45è de la classificació general
* 1997. Abandona (13a etapa)
* 1998. 25è de la classificació general
* 2001. 8è de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 2002. 12è de la classificació general
* 2003. 33è de la classificació general
* 2004. 80è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Claus Michael Møller» (en anglès). Museo del ciclismo. [Consulta: 30 desembre 2024].
* ↑ «Claus Michael Møller» (en anglès). olympedia. [Consulta: 30 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Vi vel gratia

El Vi vel gratia o Vi vel gratis fou un privilegi atorgat per Alfons III de Catalunya-Aragó, conegut com el Benigne, l'any 1328 a la ciutat de Barcelona.
La concessió reial permetia a la ciutat requisar els transports de gra que passaven prop de la ciutat, emparant-se "de grat o per força" del blat dels vaixells, fins i tot estrangers, que arribaven al port en cas d'escassetat greu. Junt amb el privilegi de l'Annona foren les dues eines principals de la ciutat per gestionar el seu proveïment alimentari, especialment en temps de carestia. El sistema es va estendre a ciutats com València i ciutat de Mallorca, fins que va ser abolit en el marc dels decrets de Nova Planta.

## Referències

* 1 2 «Alimentar Barcelona. Ciutat, proveïment i salut». Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 30 desembre 2024].
* 1 2 «Vi vel gratis | enciclopedia.cat». GEC. [Consulta: 30 desembre 2024].