OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Clos Lucé

Clos Lucé és una mansió a Amboise (Indre i Loira, França) ubicada a 500 metres del castell d'Amboise, al qual està connectat per un passatge clandestí. Construït per Étienne Le Loup a mitjan segle xv, va ser adquirit el 1490 per Carles VIII de França per a la seva esposa, Anna de Bretanya. Més tard, es va fer servir per Francesc I de França, així com per la seva germana Margarida d'Angulema.
És un castell-mansió francès, al departament d'Indre i Loira, englobat en el conjunt de Castells de la vall del Loira (fr. Château de la Loire). Va ser utilitzat durant molt temps com casa pairal per l'aristocràtica família Cloux.
El 1516, Francesc I va convidar Leonardo da Vinci a Amboise i li va donar el Clos Lucé com a lloc per viure i per treballar. Da Vinci, ja pintor famós i inventor, va arribar amb tres mostres de la seva pintura: La Gioconda, La Mare de Déu i l'Infant amb santa Anna i sant Joan Baptista i Sant Joan Baptista. Hi va viure fins a la seva mort, el 2 de maig de 1519.
Curiosament, a la capçalera del seu llit, que encara reposa a la mateixa habitació de la mansió, també hi havia el seu retrat de la Madonna Elisa Gherardini , dona del marquès de Giocondo, la celebrada Monna Lisa.
Actualment, la mansió serveix de museu regional dedicat a da Vinci. Al soterrani, s'hi poden observar nombrosos models dibuixats, com ara un tanc, un pont de setge o el precursor d'un helicòpter. Als jardins, dels quals es diu que es conserven gairebé com en 1519, s'hi han instal·lat maquetes d'algunes de les peces d'enginyeria que da Vinci va arribar a concebre.

## Galeria

* Exterior del Clos Lucé
* Jardí de Clos Lucé i botiga
* Parc del Clos Lucé
* Pont del parc
* Rierol i molí d'aigua.
* Pantalles de seda de Leonardo da Vinci
* Prototip d'helicòpter

## Notes

* ↑ Així es diu en diverses pàgines franceses i angleses sobre Leonardo, la mansió, o el conjunt dels castells del Loira. Vegeu per exemple worldheritage Arxivat 2006-04-11 a Wayback Machine. (en anglès) o pariroma.com Arxivat 2007-02-16 a Wayback Machine. (en francès)

## Enllaços externs

* Web oficial del Clos Lucé
# Mateu Amorós

Mateu Amorós Sancho (Artà, Mallorca, 13 d'agost de 1892 - Newark, Arkansas, 28 de desembre de 1945) fou compositor, organista i sacerdot franciscà mallorquí, conegut pel col·lectiu hispano-catòlic com el "Padre Portugués". Destacà per les seves contribucions musicals, especialment en l'àmbit litúrgic, i per la seva tasca pastoral als Estats Units.

## Biografia

Amorós nasqué en el si d'una família reconeguda d'Artà, dedicada al comerç d'ametlles, la forneria i la construcció. Malgrat l'entorn familiar, Amorós ingressà en un convent franciscà al mateix poble. Allà, començà a desenvolupar el seu interès per la música sacra i el cant gregorià, el qual promocionà mitjançant diverses audicions arreu de Mallorca.
Fou ordenat sacerdot el 25 d'abril de 1916 a Llucmajor i exercí inicialment al seu poble natal, on combinà els seus deures com a capellà amb l'estudi i la creació musical. Gràcies a la seva tasca compositiva, la Superioritat Franciscana decidí enviar-lo als Estats Units, on treballà com a professor de música a la Universitat de Loreto (Pennsilvània) i com a organista i director del cor de la Catedral d'Altoona. A partir de 1928, fou destinat a la parròquia de San José de Newark (Arkansas), on romangué fins a la seva mort el 1945.
Durant aquest últim període a Newark, amb motiu de les seves noces de fidelitat sacerdotal, se li obsequià un orgue que, per desig propi, es traslladà a Artà com a testimoni de la seva vinculació amb la terra natal. La seva dedicació fou reconeguda a Newark amb una làpida de bronze amb la inscripció: "En memòria del muy amado P. Mateo Amorós Sancho, TOR [Tercer Ordre Regular], Victario Coadjuntor de esta iglesia. 1929-1945".

## Obra

Amorós fou autor d'una remarcable producció musical, principalment enfocada en el repertori litúrgic. Entre les seves composicions, destacà l'atenció al cant coral, reflectida en la seva col·lecció de Parenostres per a cor (1907-1908), escrita durant la seva joventut.
Durant la seva estada a Mallorca, també escriví peces com la Missa Seràfica a 4 veus i els Goigs a la Mare de Déu de Cura, en les quals combinà l'expressivitat vocal amb les estructures formals més tradicionals de la música sacra. Aquestes obres, juntament amb la seva tasca pastoral, pedagògica i interpretativa, reflectiren el seu compromís amb la música eclesiàstica i el seu interès per difondre el repertori franciscà.

## Referències

* 1 2 3 4 Casellas Flaquer, Jaume «El P. Mateu Amorós Sancho. Un artenc prou recordat a USA». Bellpuig - Revista Quinzenal [Artà], no. 669 - ANY XLII, 05-07-2002, p. 34. Arxivat de l'original el 10 de juny 2020 [Consulta: 24 novembre 2024].
* 1 2 PARETS, J.; ESTELRICH, P.; MASSOT, B. «Amorós, Mateu». Diccionari de compositors mallorquins (segles XV-XIX). Cort, 1987.
* 1 2 3 CORTIZO, Mª Encina. «Amorós Sancho, Mateu», Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002, vol. 1, p. 422.
* ↑ NONTOL, Lucio Marcos. «Evangelización, educación y acción social en la TOR: Una visión histórica desde la Parroquia Inmaculado Corazón de María de Newark, NJ (USA)». Boletín de Historia de la Tercera Orden Franciscana, 2017, no. 5, p. 137-161.
# Can Sastre

Can Sastre és una obra de Bordils (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici residencial de planta quadrangular, desenvolupat en planta baixa i dos pisos. La coberta és de teula àrab a dues vessants. Les façanes són arrebossades i pintades, deixant a la vista els carreus que emmarquen les obertures de la planta baixa a la façana de llevant. Les obertures superiors d'aquesta façana presenten senzilles decoracions imitant guardapols. La llosana del balcó és de pedra motllurada i la barana de ferro colat. Les baranes del segon pis estan formades per balustres. La façana és dividida amb línies d'imposta motllurades i es troba rematada per un frontó a la part superior.
La façana de ponent és ocupada per una gran galeria que es desenvolupa en tres plantes. Les obertures tenen forma d'arcs de mig punt que descansen sobre una línia d'imposta motllurada i pilars quadrats. Les baranes són calades. Inicialment, a la galeria de ponent hi havia unes obertures més petites laterals, actualment tapades.

## Història

En la part central de l'arc rebaixat de la porta principal hi ha cisellat : "Any 1904, Josep Sastre". Actualment l'edifici és compartimentat en tres estatges, un per planta.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Sastre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Can Verdera

Can Verdera és una masia de Celrà (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un mas de planta rectangular, coberta de teula àrab amb cairats a dues vessants. La construcció de les parets és feta amb còdols rierencs. Aquest fet caracteritza les construccions existents en aquest pla a prop del riu Ter. Les finestres i porta d'accés estan emmarcades per carreus de pedra amb llindes planes sense cap ornamentació. Inicialment la casa era estructurada en tres crugies, posteriorment fou ampliada i es va construir una altra part amb una volta d'arc de mig punt de totxo que servia de pallissa. Hi ha un petit forn a la planta baixa. La crugia central a la planta baixa és feta amb volta de rajols a sardinell i al fons hi ha l'escala que condueix a la planta principal. Es conserva parcialment el rellotge de sol a la façana principal.

## Història

La llinda de la porta d'accés duu la inscripció "Jaume Galter me a feta per l'any 1793". Probablement hauria estat una masoveria de Cal Galter de Celrà. Posteriorment a la seva construcció el mas fou ampliat per la banda est seguint la mateixa forma.
La plantació de pollancres en tot aquest sector ha fet que el mas quedi totalment amagat pels arbres. L'existència d'una gran alzina situada davant de la casa, ens parla d'un passat camperol avui inexistent.

## Referències

* 1 2 3 «Can Verdera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Molí d'en Vinyals

El Molí d'en Vinyals és una obra de Flaçà (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Inicialment hi havia un molí de planta rectangular acabat en forma absidal pel costat de la séquia. Les parets són fetes amb pedra de riu morterada i la coberta és de teula a dues vessants. També hi ha un arc de mig punt fet amb carreus de pedra en un cos d'una sola planta adossat a la façana principal.
Posteriorment, al segle xix, s'hi annexionà una nau de planta rectangular, coberta de teula a dues vessants i una torre de planta quadrada, amb terrat i col·locada sobre l'antiga edificació parcialment. L'estructura d'aquesta part més nova està formada per dues parets de càrrega que suporten els cavalls de fusta de la coberta. Les façanes exteriors estan arrebossades i les obertures estan fetes amb arcs rebaixats de rajol massís.

## Història

Aquest edifici fou inicialment un molí, al qual se li va afegir un edifici que primer es va destinar a graner del molí i després s'hi instal·laren les serres de la empresa Werheim, que utilitzava l'aigua com a força motriu. En aquesta nau s'hi elaboraven les peces de fusta que necessitaven les màquines de cosir d'aquesta coneguda marca. Després aquesta nau fou llogada al Sr. Masuet de Maigrat de Mar. Posteriorment Miquel Arpa hi va instal·lar les seves serres i més tard la va ocupar el Sr. Pere Venal.
L'edifici del segle xix segueix clarament la tipologia de les edificacions industrials de l'època, amb façanes planes, obertures de composició vertical fent coincidir els massissos amb els punts de suport dels cavalls de la teulada. La façana principal és

## Referències

* 1 2 3 4 «Molí d'en Vinyals». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Mas Roig (Flaçà)

El Mas Roig és una masia de Flaçà (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici rural que ha sofert nombroses modificacions i ampliacions, desenvolupat en planta baixa i un pis superior. La coberta és de teula a dues vessants en el cos principal. La façana principal, que dona a un pati, inicialment tancat, presenta una porta forana en forma d'arc de mig punt, format per grans dovelles de pedra.
Les finestres del pis estan emmarcades per carreus de pedra, ampits amb trencaaigües motllurats i llindes d'una peça amb elements ornamentals de caràcter religiós procedents de la tradició gòtica. Es va fer una important ampliació pel cantó nord-est de l'edifici primitiu, de menor interès arquitectònic i que porta la data de l'any 1923. Per la banda de sud-oest, s'han fet successives ampliacions amb construccions de caràcter agrícola que no desdiuen el conjunt.

## Referències

* 1 2 «Mas Roig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Guérman Titov

Guérman Titov (Verkh-Jilino, 11 de setembre de 1935 - Moscou, 20 de setembre de 2000), nom complet amb patronímic Guérman Stepànovitx Titov, rus: Ге́рман Степа́нович Тито́в, fou un pilot de combat i cosmonauta soviètic, reserva de Iuri Gagarin al Vostok 1 i tripulant del Vostok 2. Després del seu retir del programa de vols tripulats, va passar a dirigir programes militars i, després de la desintegració de la Unió Soviètica, va ser diputat de la Duma pel Partit Comunista.

## Biografia

Guérman Titov va néixer al poble de Verkh Jílino al krai de l'Altai i va estudiar a l'Escola d'Aviació Militar de Stalingrad. Es va graduar a l'Escola de Pilots Militars de Novossibirsk el 1957 i es va integrar en les Forces Aèries de la Unió Soviètica, regió de Leningrad, amb el grau de coronel.
Es va casar amb Tamara Vassílievna Txerkàs i va tenir dues filles: Tatiana (1963) i Galina (1965). Va morir d'un atac de cor quan es trobava a la seva sauna, a Moscou.
| « | Crec en l'home: en la seva força, les seves possibilitats i la seva raó. | » |
| — Guérman Titov |||

## Honors

Guérman Titov va ser condecorat amb dues ordes de Lenin, i nombroses medalles i ordres estrangeres. Se li va distingir també amb el títol d'Heroi del Treball Socialista de Bulgària, país el qual va marcar molt la vida del pilot per les seves constants visites, ja que, ell mateix deia que era un "paradís natural". Heroi del Treball de Vietnam i Heroi de Mongòlia. Un cràter de la cara oculta de la Lluna es diu Titov.

## Ecos culturals

Morris Calden va escriure una biografia sobre ell, anomenada Sóc Àguila ("Àguila" va ser el nom en clau de la Vostok 2).
La pel·lícula 2010: The Year We Make Contact s'inicia amb una conversa entre Heywood Floyd i la seva contrapart soviètic Dimitri Moisevitch. Moisevitch comenta que la nau espacial "Cosmonaut Alexei Leonov" es prepara per anar a Júpiter. Floyd contesta que creia que la nau portaria el nom de Titov, al que Moisevitch replica que han decidit canviar-lo, perquè Titov havia caigut en desgràcia.

## Referències

* ↑ Lawrenz, Mel. I Want To Believe: Finding Your Way in an Age of Many Faiths (en anglès). Gospel Light Publications, 2011, p. 115. ISBN 0830748725.
* ↑ Titov, Guérman; Calden, Morris. I am Eagle (en anglès). Bobbs-Merrill, 1962.
* ↑ Hall, Rex; Shayler, David J. (en anglès). Springer, 2001, p. 169. ISBN 185233391X.
# Casa al carrer Raval del Remei, 1 (Caldes de Montbui)

La Casa al carrer Raval del Remei, 1 és una obra de Caldes de Montbui (Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres que fa cantonada. Consta de planta baixa i dos pisos. La façana que dona al carrer Raval del Remei té dues portes a la planta baixa, una és rectangular amb la llinda de fusta i els brancals de pedra, i l'altre és d'arc rebaixat amb les dovelles i els brancals de pedra. Al primer pis hi ha dues finestres, una té la llinda decorada amb un arc polilobulat en relleu i l'altre, que dona a un petit balcó sense voladís, té també la llinda decorada amb dos petits arcs lobulats. Al segon pis hi ha 5 finestres, totes rectangulars excepte una que és d'arc de mig punt. Per sobre hi ha una cornisa que separa un alçament de la teulada que es va fer posteriorment; aquesta cornisa està fins a la meitat de la façana a un nivell i l'altre meitat a un nivell més baix. La part sobrealçada està decorat amb uns plafons romboïdals.
A la façana del carrer Major s'obren dues obertures rectangulars a la planta baixa, una petita que és la porta d'entrada i l'altre, molt gran, és el garatge. Al primer pis hi ha tres obertures, la del centre és una finestra amb la llinda, el brancal i l'ampit de pedra i els laterals són dos petits balcons sense voladís. A la segona planta hi ha tres finestres. Per sobre hi ha la cornisa que continua de l'altre façana i més amunt els mateixos plafons romboïdals de l'altre cantó.
L'angle de la casa està fet amb carreus de pedra vista mentre que la resta de la casa està arrebossada i pintada.

## Història

Possiblement l'origen de l'edifici és dels segles XVI- XVII, ja que és en aquesta època quan s'esdevé l'expansió de la ciutat fora de les muralles pel Portal de Vic, formant el que seria el barri del Raval del Remei.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa al carrer Raval del Remei, 1». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2016].
# Edifici al carrer Bellit, 32 (Caldes de Montbui)

Edifici al carrer Bellit, 32 és una casa de Caldes de Montbui (Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici unifamiliar entre mitgeres fent cantonada, amb planta baixa i dos pisos. La teulada és a dos vessants de teula àrab. L'estructura és de parets de càrrega i de forjat unidireccional. En la façana principal hi ha un ordre en la disposició de les obertures a partir d'un eix de simetria central. A la planta baixa hi ha dues grans obertures, la porta d'entrada i el garatge, i dues petites finestres; una de les finestres té la inscripció "MELCIOR CAMP+DEPADROS. 1711". A la primera planta, es troben tres obertures que donen a balcons i al segon pis hi ha sis balcons de dimensions més petites que els anteriors. En la façana lateral, les obertures es presenten de forma irregular.
La façana està arrebossada amb les llindes, brancals i ampits de les obertures de la planta baixa i el primer pis de pedra. En planta baixa hi ha un petit sòcol o basament de pedra fent la cantonada amb carreus. El remat superior és un ràfec a manera de cornisa.

## Història

Edifici dels anys 80 del segle XX amb elements d'un edifici anterior del segle xviii.

## Referències

* 1 2 3 «Edifici al carrer Bellit, 32». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2016].
# Çò des de Malida

Çò des de Malida és una casa de Casau al municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Çò des de Malida és un antic habitatge que tenia els edificis disposats a banda i banda del carrer. La casa de secció rectangular s'assenta en el penedís en sentit longitudinal, de manera que les obertures de la façana sota arcs de descàrrega defineixen una "cava" en el costat de llevant,una planta baixa i un primer pis, sota una coberta d'encavallades de fusta, de dos vessants i un "tresaigües" en els extrems, i una teulada de lloses de pissarra. La façana, paral·lela a la "capièra" i orientada a migdia, presenta un notable portal de fàbrica amb els carreus de llarg i de través, imitant solucions clàssiques, i una llinda que duu gravat l'any 1883

## Història

L'any 1613 surt documentant un Nadal Soler de Casau, conseller del "terçon" de Vielha.

## Referències

* 1 2 «Çò des de Malida». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2016].
# Çò des de Abadia

Çò des de Abadia és una casa de Casau al municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Çò des d'Abadia és un antic habitatge amb els diversos elements situats a banda i banda del carrer (casa, bordes, hort i corral) i disposats en sentit longitudinal al vessant. La casa és d'estructura quadrangular, amb dues obertures en la planta baixa,dues més en el primer pis, i una "lucana"i una "humenèja" que emergeixen en "l'humarau". La coberta piramidal, de quatre aigües, fou resolta amb encavallades de fusta i un llosat de pissarra. La peça més remarcable és el portal d'accés, de fàbrica, amb els carreus disposats de llarg i de través imitant bases, fust i capitells, i una llinda que duu gravada la següent inscripció : A.B//1885

## Referències

* ↑ «Çò des de Abadia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2016].
# Cal Bellart

Cal Bellart és un edifici de Rocafort de Vallbona, al municipi de Sant Martí de Riucorb (Urgell), inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa construïda amb carreus. Consta de tres plantes. La planta baixa presenta dues portes de forma quadrangular i dues finestres reixades. A la planta noble, s'observen dues finestres amb trencaaigües i cornisa. Els extrems del trencaaigües són figures de rostres humans. A les golfes hi ha tres finestres amb cornisa.
"El Cup de les Monges" és una edificació annexa a la casa pel costat dret, de quatre plantes. La planta baixa té una única porta amb la llinda inscrita. A la primera planta es veuen dues finestres quadrades, una d'elles amb cornisa. A la segona planta hi ha una porta balconera amb barana de ferro i una finestra d'arc de mig punt amb cornisa. A les golfes hi ha dues finestres amb cornisa.

## Història

El poble de Rocafort va ser feu del Monestir de Vallbona de les Monges, segons la referència documental que diu que l'abadessa Gerònima de Queralt compra a Bernat de Rocafort el Castell i terme de Rocafort amb llurs feus i drets l'any 1285. "El Cup de les Monges" era el magatzem on es recollia i guardava el delme que lliuraven els habitants del poble de Rocafort al Monestir. A la llinda del "Cup" hi figura la següent inscripció: "BOTICA DEL REAL MONESTIR DVAIL BONA FETA LO AÑ 1789".

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Bellart». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2016].
# Can Roca (Tiana)

Can Roca és una masia gòtica de Tiana (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici civil amb construccions annexes; es tracta d'una masia de grans dimensions, de planta quadrada i que s'alça, pràcticament, en forma de cub desenvolupant la planta baixa, dos pisos i una coberta de quatre vessants. Els angles de l'edifici estan realitzat amb carreus.
Destaca la composició de la façana, amb una porta adovellada de mig punt a la planta baixa, i tres finestres a cadascun dels pisos superiors, amb els llindars, les llindes i els brancals de pedra. De fet, es pot apreciar perfectament com les finestres del pis superior han estat modificades, essent reduïdes; també sembla com si manqués un rellotge de sol o un escut, al centre de la façana.

### Cap

Cap esculpit adossat al mur per la part posterior. D'uns 30 cm d'alçada, aproximadament. Destaca pel seu les seves línies: cara rodona, ulls ametllats, nas recte, cabell molt esquematitzat, gran bigoti, que a més d'estar esculpit, està pintat amb una senzilla ratlla negra. De la boca surt un tub de ferro, actualment sense cap mena d'utilitat. Malgrat l'esquematisme, es marquen les arrugues del front amb petites línies incises.

### Porxo i finestra gòtica

Annex realment important i que modifica l'aspecte general de la façana. Ocupa tota la planta baixa i lateralment arriba fins l'alçada del primer pis. La planta baixa està formada per grans arcs carpanells molt rebaixats i suportats per pilars i la planta alta està formada per una arcada d'arc de mig punt. Lateralment i en la part exterior de l'edifici hi ha una finestra típicament gòtica en forma d'arc conopial lobulat i amb figures de caps treballades. Això podria indicar que hi hagué una construcció anterior a l'actual, de la que se'n conservaria la finestra.

## Història

Existeix una data inscrita a la pedra, "1676", encara que en realitat no se sap a que pot correspondre, ja que no està pròpiament dins d'aquest edifici, sinó a una annex lateral, sota el porxo.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Can Roca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].