OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casal fortificat de Subirós

El Casal fortificat de Subirós és una obra de Sales de Llierca (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El casal de Subirós és avui una ruïna. Era de planta rectangular i disposava de baixos i un pis. Va ésser bastit amb pedra poc escairada, llevat d'aquells carreus que s'empraren per fer les petites obertures i els cantoners. El seu estat general és lamentable, conservant de destacable, encara, les dues files d'espitlleres de defensa.

## Història

Ignorem dades històriques que es refereixin al passat d'aquest casal fort.

## Referències

* 1 2 «Casal fortificat de Subirós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Roberto Nicotti

Roberto Nicotti (Élisabethville, Zaire, 17 de maig de 1966 - Còrdova, Espanya, 15 de setembre de 1995) va ser un ciclista italià especialista en pista. Guanyador de dues medalles als Campionat del món de tàndem fent parella amb Andrea Faccini.
Va morir en un accident de tràfic quan es dirigia a treballar.

## Referències

* ↑ Paderni, Valentina «Deturpato il ricordo di Roberto». morfasso.com, 26-08-2008 [Consulta: 15 juny 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Can Patrici

Can Patrici és una obra de Sant Julià de Ramis (Gironès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia allargada de planta i pis, disposada en bancal, amb entrada a la part alta del bancal. La part dreta de la façana principal té una torre de defensa que sobresurt del conjunt, de dues vessants, amb espitlleres i entrada elevada i envoltat per un corriol que dona a les quadres. Té el teulat a doble vessant, perpendicular al carener. Està fet de carreus de calcària.
El conjunt s'ha format per afegits d'altres èpoques, amb un cos central del segle xv i els altres del XVII i XIX.

## Referències

* 1 2 «Can Patrici». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Cal Fuster (Teià)

Cal Fuster és una obra de Teià (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia coberta amb una teulada de dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana principal. És una construcció de planta baixa i pis. Exteriorment destaquen les llindes, els brancals i els llindars de la porta i les finestres construïts amb carreus de pedra de granit, iguals que els angles de la casa. El repintat de la casa fa destacar especialment aquests elements.
Interiorment la casa conserva les bigues de fusta.

## Referències

* 1 2 «Cal Fuster». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Can Peixau (Teià)

Can Peixau és una obra neoclàssica de Teià (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta baixa, planta noble amb tres balcons, pis i terrat, a la part del darrere del qual hi ha una torre llanterna de planta quadrada. La façana mostra tots els elements ordenats simètricament respecte a un eix central. En els dos murs laterals hi ha una galeria porxada amb arcs de mig punt, d'estil totalment neoclàssic, igual que les balustrades que coronen la façana.
Sobre la façana hi ha restes de decoració pintada en forma de carreus. Es conserva molt malament.
En l'actualitat hi ha quatre vivendes dins el mateix edifici, tres d'elles deshabitades.

## Història

La primera data de construcció fou l'any 1726 i la reforma que li va donar l'aspecte actual fou realitzada l'any 1849.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Peixau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Casa de la Roqueta

La Casa de la Roqueta és un edifici d'Ulldecona (Montsià) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un habitatge entre mitgeres composta de planta, dos pisos i terrat. A la planta, s'inscriu una porta allindada amb brancals de pedra i balcó lateral a nivell d'entresòl. En el primer pis hi ha un balcó amb base de pedra i en el segon pis, en el mateix eix, es troba altre balcó, amb base semicircular de poca volada i barana de pedra. Coronant la façana hi ha una balustrada de pedra. La façana està arrebossada simulant carreus als emmarcaments de les obertures i fris decoratiu en la separació entre nivells de motius vegetals força geomatitzats. En els forjats del mur es simula carreus amb treballs d'encoixinat i, amb l'alternança de filades de diferent esquema, cerca el decorativisme. L'interior, malgrat conservar l'estructura original, ha sofert intervencions puntuals.

## Història

En opinió dels propietaris degué aixecar-se pels voltants de l'any 1920.

## Referències

* 1 2 «Casa de la Roqueta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Casa a la riera d'en Font

La Casa a la riera d'en Font és un edifici de Montgat (Maresme) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa de planta baixa i pis, coberta per una teulada de dos vessants, i amb l'entrada principal situada a la façana lateral. El parament és de maçoneria o pedra vista sense tallar en forma de carreus, de color fosc, i empra la fusta a les obertures: porticons, portes i balcons. Això fa que contrasti amb els edificis que l'envolten, per què aquesta tipologia de casa correspon a un model d'alta muntanya, però es troba a pocs metres del mar.

## Referències

* ↑ «Casa a la riera d'en Font». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Can Prats (Òrrius)

Can Prats és una obra d'Òrrius (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia formada per planta baixa, pis i golfes. La coberta és a dues aigües. A la planta baixa hi ha un portal rodó amb dovelles de pedra granítica, a cada costat hi ha una finestra, la de l'esquerra és molt petita i la de la dreta és amb llindar recte. Al primer pis hi ha tres finestres igual que les altres. Els angles de la casa també són de carreus de pedra. Al costat del portal d'entrada hi ha un banc de pedra i un cavalcador i un angle de la teulada hi ha una garita de defensa aquesta està sostinguda per motllures. Envolta la casa un pati que fa d'era.

## Història

Aquesta masia és del segle xv però guarda documents del xiii.

## Referències

* 1 2 «Can Prats». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Ca les Monges

Ca les Monges és un edifici d'Alella (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici civil, el qual la casa de pagès està formada per una planta baixa, dos pisos, i una coberta de quatre vessants. Destaca a la seva façana principal per la seva porta de mig punt adovellada, de pedra, igual que els angles frontals de la casa, de carreus vistos. Lateralment presenta l'entrada de la casa dels masovers. Resulta interessant la tanca que separa l'espai de la façana principal i l'espai de la casa dels masovers: un mur amb un arc escarser amb els brancals i la llinda de carreus de pedra. Hi ha un rellotge de sol sobre la façana.

## Referències

* ↑ «Ca les Monges». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Can Rogiet

Can Rogiet és una obra eclèctica d'Alella (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici civil de planta pràcticament quadrada. Al mig presenta un cos elevat que permet l'accés al terrat.
Format per planta baixa i dos pisos, destaquen els balcons frontals del primer pis i les finestres aparellades d'arc de mig punt que recorren tant la façana frontal com les laterals.
Els murs són arrebossats de manera que imiten els carreus.
L'entrada al jardí es fa per un reixat de ferro.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Rogiet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Can Roure (Premià de Mar)

Can Roure és una obra noucentista de Premià de Mar (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular amb pis i tres crugies perpendiculars a la façana. En la façana principal hi ha la porta d'entrada i dues grans obertures amb motllura perimetral plana i clau decorada amb ornamentació a la llinda, amb relleus de garlandes. S'hi troba un coronament a la cornisa i balustrada a la terrassa. L'acabat del parament és d'estuc imitant carreus.
Avui dia l'edifici acull el Jutjat de Pau.

## Referències

* 1 2 «Can Roure». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 5 març 2019].
# Zaira Romero

Zaira Romero (Madrid, 2000) és una actriu espanyola. És coneguda pel seu paper de Lola en la pel·lícula Carmen y Lola (2018) d'Arantxa Echevarría que narra la història de dues gitanes enamorades en un entorn conservador.

## Filmografia
### Pel·lícules

* Carmen y Lola (2018) com Lola
* El silencio del pantano (2019) com Sara

### Sèries de televisió

* Desaparecidos (2020) com Zaira
* Madres. Amor y vida (2022) com Candela
* La novia gitana (2022) com Susana Macaya

## Premis i nominacions

| Any | Premi | Categoria | Resultat |
| 2019 | Premis Goya | Millor actriu revelació | Nominada |
| 2019 | Premis de la Unión de Actores | Millor actriu revelació | Nominada |

## Referències

* ↑ «Zaira Romero: «Creo que la homosexualidad entre hombres está peor vista»» (en castellà), 07-03-2019. [Consulta: 4 abril 2021].
* ↑ «Zaira Romero: "Carmen y Lola" me ha hecho más tolerante» (en castellà), 08-02-2019. [Consulta: 4 abril 2021].
* ↑ Sánchez-Mellado, Luz «Zaira Romero: “También puedo hacer de niña pija”» (en castellà). , 13-01-2019 [Consulta: 4 abril 2021].
* ↑ «Zaira Romero y Rosy Rodríguez, una pasión sin límites» (en castellà), 09-02-2019. [Consulta: 4 abril 2021].

## Enllaços externs

* El Madrid de: Zaira Romero (Telemadrid)
# Sant Cugat d'Albons

Sant Cugat és l'església parroquial de la població d'Albons parròquia a la que també hi ha adscrita l'ermita de Sant Grau. Sembla que el lloc dit «Alburne» és documentat l'any 980 com a pertanyent al comtat d'Empúries. Al segle xii, amb el nom «Alburnos» s'esmenta en una relació d'albergs que el comte del Rosselló tenia a l'Empordà. L'any 1225 és anomenat com «Alburnis». La «eccelesia de Albornis» s'esmenta a les Rationes Decimarium dels anys 1279 i 1280. També s'anomenen - ecclesia santcti Cucuphatis de Albornis o Alburnis- als nomenclàtors d'esglésies de la diòcesi de Girona de finals del segle xiv.

## Arquitectura

Església d'una nau amb absis semicircular molt aprofundit. Construcció romànica primitiva amb una petita part al sector occidental de la nau del romànic tardà.
Els elements de la façana, el campanar, algunes obertures i l'arrebossat interior són modificacions d'època moderna. Als paraments exteriors, especialment al mur nord -on s'ha descobert una estreta porta lateral- s'hi observen testimonis de dues etapes constructives. Hi ha alguns carreus grans, aprofitats, d'època romana.
La volta de la nau és de canó i la del presbiteri de quart d'esfera. L'arc triomfal i els quatre arcs torals són passats de radi. Un altre arc lateral, als costat de migdia, fa pensar en un possible antic creuer destruït. A tocar el fronts hi ha un altre arc apuntat, d'impostes amb escaquejat en relleu, que correspon a un afegitó tardo romànic. Es conserva una pila baptismal monolítica, romànica.
La construcció és bàsicament, de rebles grans desbastats, lligats amb morter; carreus escairats a les cantonades i dovelles ben tallades als arcs. Vora l'extrem oest de la nau, a terra, hi ha dues làpides sepulcrals gòtiques.
Hi ha una pila baptismal monolítica tallada en pedra calcària. Té forma semiovoide, de gran copa, amb basament de poca alçada, cilíndric. És decorada a la part superior, externa, amb una motllura o mitjacanya afigurant soguejat amb incisions i, sota d'ella, un fris d'arcuacions de mig punt.

## Notes

* 1 2 3 4 5 6 «ESGLÉSIA DE SANT CUGAT D'ALBONS». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 març 2016].
# Casa al carrer Rectoria, 13 (Sant Hilari Sacalm)

La Casa al carrer Rectoria, 13 és una obra de Sant Hilari Sacalm (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres, situat al carrer Rectoria del nucli urbà de Sant Hilari Sacalm.
L'edifici, de planta baixa i dos pisos, està cobert per una teulada de teula àrab, amb el ràfec amb les encavallades de fusta visibles.
A la façana, hi ha la porta d'entrada amb llinda monolítica que conté una inscripció i una orla barroca amb les lletres IHS, amb una creu sobre la lletra H, inscrites dins un sol. Aquest sol, està al centre de la llinda, i al costat d'aquest hi ha escrit a l'esquerra ANTONI i a la dreta COR?BERA. També hi ha la data 1?10 (la segona xifa no s'aprecia, podria ser 1710 o 1810, per l'arquitectura de les obertures de la planta baixa, però més segur 1810 per la xifra que sembla intuir-se). Els brancals són de carreus de pedra. Al costat esquerre també hi ha una finestra amb brancals de pedra i llinda monolítica.
Al primer pis, dues finestres quadrangulars en arc de llinda.
Al segon pis, un balcó central sense llosana però amb barana de ferro forjat, amb l'obertura en arc de llinda. El balcó està flanquejat per dues finestres quadrangulars.
La façana està arrebossada i pintada de color groc mostassa.

## Història

Segons la inscripció a la llinda de la porta l'edifici data del 1810 i pertanyia a la família Corbera.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Casa al carrer Rectoria, 13». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Tsimliansk

Tsimliansk (en rus: Цимлянск) és una ciutat de l'óblast de Rostov, a Rússia, segons el cens rus del 2021 tenia 14.731 habitants. És la capital del districte homonim. Es troba a 236 km al nord-est de Rostov del Don.

## Història

La vila fou fundada el 1672 amb el nom d'Ust-Tsimlà pels cosacs del Don. Fins al 1950 fou coneguda com l' stanitsa de Tsimliànskaia. Entre 1950 i 1952 l'stanitsa fou canviada d'emplaçament per la construcció de la planta hidroelèctrica del llac Tsimliansk. El 1961 rebé l'estatus de ciutat i el seu nom actual.

## Referències

* ↑ «Топографическая карта Ростовской области. Генштаб Советской Армии.». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ «Почвенная карта России». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ Plantilla:Публикация
* ↑ Большая советская энциклопедия. Гл. ред. А. М. Прохоров, 3-е изд. Т. 9. Евклид — Ибсен. 1972. 624 стр., илл.; 43 л. илл. и карт. 1 карта-вкл.
# Portal de Tamarit

El Portal de Tamarit és una obra de Tortosa (Baix Ebre) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Antic portal de la muralla medieval. Es troba en els baixos del Palau Montagut, ocupat ara per la Comunitat de Regants. Es conserven dues arcades de pedra i una finestra enreixada en el mur que comunica una de les modernes portes de l'edifici al carrer de Santa Anna amb el mateix portal. Aquest es troba al mig de l'edifici i les dependències que el comuniquen amb l'esmentat carrer i l'Avinguda Felip Pedrell, i són molt restaurades en els murs i amb sostre fet de nou. Aquest portal, paral·lel als dos carrers, és adovellat de mig punt, amb muntants també de pedra i un arc escarser de reforç adossat a la banda interior. Formant un angle recte amb ell es troba una altra arcada, amb més llum però menys reforçada, també de mig punt que arriba fins a terra, i que dona pas a un gran pati posterior a l'edifici, totalment descobert.
L'esmentada finestra, per la seva banda, és allindada i de carreus de pedra. Interessen els batents, de fusta, possiblement del segle xix, i especialment la reixa, que forma una quadrícula de barres de ferro i que presenta en els extrems superiors dues barres amb cos de serp i cap de monstre, i en els inferiors dos poms també sobresortits. El ferro es troba molt deteriorat per la humitat.
Aquest portal s'utilitzava com a sortida al riu de tota la zona dels voltants de la catedral, possiblement ja des del segle xii. Donava directament al riu, ja que aleshores no existia l'Avinguda Felip Pedrell.
Durant el temps de la construcció de la catedral gòtica, i possiblement de la romànica també, per ell s'entraven les pedres que Ebre avall eren transportades fins a Tortosa, destinades a l'obra de la seu. Aleshores s'esmenta ja la "porta de Tamarit". Són molt freqüents les al·lusions que a ella fan els llibres de l'obra de la seu dels segles xiv i xv.

## Referències

* 1 2 3 4 «Portal de Tamarit». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2017].
# Cal Ton Soca

Cal Ton Soca és una obra de Santa Maria d'Oló (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa atalussada construïda sobre un fort pendent, amb façana a la Plaça Major, amb coberta a un vent. La construcció és molt senzilla i irregular degut a l'adaptació al relleu i a les moltes modificacions. El cos principal és rectangular, amb dues plantes a la façana. Els baixos estan centrats per un bonic portal de mig punt amb carreus de pedra tosca -travertí-. Una finestra reformada amb balcó es troba al seu damunt. Als baixos, una finestra emmarcada amb pedra ha estat tapiada.
El material de construcció és de pedra molt irregular, excepte a les cantoneres on hi ha carreus de grans dimensions. En una d'elles, en un d'aquests carreus hi ha la representació d'una carassa d'estil popular.
Al nord s'hi ha adossat un petit cos amb coberta a dos vents en forma de galeria amb arc apuntat.

## Història

Se'n tenen notícies des de 1682. S'anomena així perquè fou comprada per un descendent de cal Soca. És una casa popular que podria servir de model de casa característic del nucli antic d'Oló, tant per la seva situació (a la carena, salvant desnivells, prop de l'església) com també per la seva tipologia.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Ton Soca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Rectoria de Sant Feliuet de Terrassola

La Rectoria de Sant Feliuet de Terrassola és una obra barroca de Santa Maria d'Oló (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casal adossat al cantó de migdia de l'església de Sant Feliuet de Terrassola. Té tres plantes, la coberta és a doble vessant, amb el carener perpendicular a la façana. S'entra per un portal de pedra picada, rectangular i ornamentat. La part central de l'edifici està lleugerament retrocedida, ocupant aquest espai dos terrats, un per cada pis. La caiguda de la teulada enllaça perfectament amb la nau lateral de l'església. Els murs són de pedra i reble, parcialment arrebossats, mentre que les cantonades són treballades amb carreus de pedra picada. Les finestres del mur de migdia són treballades amb carreus de pedra picada. Les finestres del mur de migdia són adovellades. Als darreres s'hi ha adossat un cos rectangular, sense cap interès.

## Història

Les notícies que es tenen apunten que al segle xvi es va adossar a l'església de Sant Feliuet una rectoria. Després d'un incendi, fou necessari aixecar una nova rectoria al segle xviii. Aquesta constava de quatre parets mestres, formant tres naus, amb unes dimensions força superiors a la rectoria anterior. A principis de la segona meitat del segle XX (1970-1980) es van fer desastroses reformes a la façana principal, construint-hi dos absis de nou i destrossant la composició primitiva de la façana. L'any 1977 es va adossar als darreres de la casa un cos rectangular, que trenca l'interès que podria tenir el darrere de la rectoria.

## Referències

* 1 2 «Rectoria de Sant Feliuet de Terrassola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Cal Guerra (Vilanova de Meià)

Cal Guerra és una casa d'estil gòtic tardà del segle xvi, aquesta casa està situada a Vilanova de Meià (la Noguera). Està inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge unifamiliar entre mitgeres una mica avançat respecte la línia del carrer. És tot de pedra vista, grans carreus regulars. L'accés es fa lleugerament per sota del nivell del carrer. Té tres pisos; el darrer és un afegit posterior fet amb maó. El portal d'accés és adovellat i al damunt te dues finestres rectangulars. A sobre de la del primer pis destaca un escut gravat d'època medieval. A la part superior hi ha un afegit que trenca la unitat del conjunt.

## História

En el segle XVII, dins del terme de Vilanova de Meià, hi havia tres carlanies o feus: la carlania de Vilanova de Meià, de Francesc de Vilanova, la més important de totes, que posteriorment es coneixeria com a carlania de Belloch; la carlania de Pere Melssior i la carlania dels senyors Cerdà i Rocaspana.
En l'any 1641, hi havia fins a dotze capelles i esglésies dins del terme de Vilanova de Meià. D'aquests dotze, hi havia dues que estaven situades a dins del nucli urbà de la vila (la capella de la Mare de Déu de la Plaça i la de Sant Ramon). La capella de Sant Ramon va ser construïda pel senyor Francesc de Vilanova, carlà de la vila. Aquesta capella de Sant Ramon estava situada a l'actual Cal Tarjo Vell, i com que es sap que la va fer construir davant de casa seva, això vindria a confirmar que l'actual cal Guerra era la casa dels carlans de Vilanova de Meià.
El dia 9 de maig de 1645, davant del daltabaix econòmic i social provocat per la guerra dels segadors, el capítol de canonges de la Seu d'Urgell van comprar la carlania de Vilanova de Meià. Com que Cal Guerra pertanyia a aquesta la carlania, va ser comprada pels canonges de la Seu d'Urgell, i ara Cal Guerra seria casa seva.

## Personatges rellevants
### Francesc de Vilanova

Va ser el carlà de la carlania de Vilanova de Meià, aquesta va ser una carlania de molt il·lustre, en la seva època va ser una de les més importants de la zona. Durant el segle xvi, Cal Guerra va ser la casa de Francesc de Vilanova.

### Capítol de canonges de la seu d'Urgell

En el capbreu de jurisdicció de Vilanova de Meià del 1677 que el capítol d'Urgell va manar redactar, queda clar que els canonges de la seu d'Urgell posseïen la senyoria i les jurisdiccions civil i criminal de Vilanova de Meià. Per tant, els canonges de l'Urgell van tenir molta importància dins de Vilanova de Meià a mitjans del segle xvii.

## Referències

* ↑ «Cal Guerra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
* ↑ Bernaus i Santacreu, Ramon. El priorat de Santa Maria de Meià durant l'Antic Règim (Tesi: Doctorat). Universitat de Lleida, 2019-01-28.