OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lew Archer

Lew Archer és un personatge de ficció creat per Ross Macdonald. Archer és un detectiu privat que treballa al sud de Califòrnia.

## Perfil

Archer neix el 2 de juny de 1914. Esdevé un delinqüent juvenil fins que és atrapat per un policia en el robatori a uns magatzems. El 1935 ingressa a la policia de Long Beach, Califòrnia. Malgrat ascendir a la categoria de sergent, decideix abandonar el cos, en considerar que hi havia molta corrupció.
En acabar la Segona Guerra Mundial, durant la qual ha treballat al servei del contraespionatge, es casa amb la seva esposa, qui l'abandona el 1949. En aquest moment, comença a treballar com a detectiu privat, especialitzat en temes de divorcis, desaparició de persones, i altres drames familiars.
Xavier Coma considera que la novel·lística del personatge pot dividir-se en tres èpoques. La primera, caracteritzada per una violència més descarnada, herència de la tradició del subgènere hard-boiled; una segona, de tall més introspectiu, que analitza la naturalesa psicològica del delicte (crime psychology); i una darrera etapa, de tall fatalista, en el qual MacDonald posa l'accent, en paraules de Coma, "amb el desencís crepuscular del protagonista, definitivament desarmat davant de l'hecatombe moral que copsa al seu voltant".
El nom de Lew Archer és a causa del company de Sam Spade Milers Archer, que mor al principi de la novel·la El falcó maltès, de Dashiell Hammett i de Lew Wallace, el novel·lista autor de Ben Hur.

## Aparicions literàries

Novel·les
* The Moving Target (1949)
* The Drowning Pool (1950)
* The Way Some People Die (1951)
* La mort t'assenyala (1952)
* Find a Victim (1954)
* The Barbarous Coast (1956)
* The Doomsters (1958)
* The Galton Case (1959)
* The Wycherly Woman (1961)
* The Zebra-Striped Hearse (1962)
* The Chill (1964)
* The Far Side of the Dollar (1965)
* Black Money (1966)
* L'enemic instantani (1968)
* The Goodbye Look (1969)
* L'home soterrat (1971)
* Sleeping Beauty (1973)
* The Blue Hammer (1976)

## Relació amb la novel·la negra catalana

L'escriptor Jaume Fuster traduí al català el nom de Lew Archer i va crear Lluís Arquer, detectiu protagonista del recull Les claus de vidre, que vol ser un homenatge a la novel·la 'La clau de vidre', de Dashiell Hammett.

## Referències

* ↑ Coma, Xavier. Diccionari de la novel·la negra nord-americana. Barcelona: Edicions 62, 1985, p. 9. ISBN 84-297-2319-6.
* ↑ Coma, 1985, p. 9-10.
* ↑ Coma, 1985, p. 10.
* ↑ Coma, 1985, p. 10-11.
# Cal Fidel

Cal Fidel és una obra modernista de Guissona (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa urbana d'estil modernista, construïda als inicis del segle xx. Destaca per la seva austera però elegant decoració i pel treball del ferro forjat. Consta de planta baixa, dos pisos i golfes, separats entre sí, per una motllura de pedra.
A la planta baixa, hi ha dues portes; a la dreta la que dona l'accés a l'habitatge, de fusta amb decoracions sinuoses del mateix material, i la part superior tancada amb un fi treball de forja amb flors daurades; la que està a l'esquerra és més ample i senzilla. Ambdues son rectangulars, però amb els angles superiors arrodonits i envoltats d'una àmplia motllura de pedra que ressegueix la forma de la porta i que es recolza sobre dues petites mènsules a cada costat. El sòcol i la paret de carreus de pedra picada.
Al primer i el segon pis, hi ha dos balcons a cadascun, rectangulars, amb motllura igual a la de les portes, però recolzades en un escut de decoració floral. Al primer pis balconada de ferro forjat amb elements decoratius d'origen vegetal i al centre la barana s'eleva cap amunt, amb una rica decoració de fulles i flors, de la qual surt una petita barana en línia recta que es recolza a la paret. Sota la balconada hi ha tres mènsules decorades amb motius vegetals.
Al segon pis els balcons són individuals, però igualment treballats amb decoració floral, recolzant-se cadascun sobre dues mènsules guarnides amb garlandes que pengen d'elles.
A les golfes dues petites obertures amb igual motllura que la dels balcons i al centre cartel·la amb la data "1913" situada entre les inicials "F-S". Sobre les finestres de les golfes, dos petits frontons esglaonats i la resta de la barana llisa, tot de pedra.
Dues pilastres, recorren els tres pisos de l'edifici, amb façana de pedra en relleu i picada.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Cal Fidel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2018].
# Ganges Chaos

Ganges Chaos és una estructura geològica del tipus chaos a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -8.8 ° de latitud N i 314.57 ° de longitud E. Fa 113.73 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 2006 i el pren de la característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Ganges Chaos". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.
# Vaidila

Vaidila (Woidiło, Voydiło, Woydylo, executat el 1381) va ser un favorit i cunyat de Jogaila, Gran Duc de Lituània. Les Cròniques Lituanes presenten a Vaidila com un ajudant de cuina que va anar pujant fins a entrar a la noblesa després de casar-se amb la germana de Jogaila, Maria, el 1379. Tanmateix el seu retrat va ser objecte de propaganda poc fiable per desacreditar-lo com a oponent polític. Els Cavallers Teutònics esmenten el boiar Vaidila com a governant de Wegebeticht (es creu que estava a prop de Deltuva) i Wayteldorff (Dubrowo, al nord de Lida).
Les Cròniques Lituanes culpa a ell i a Uliana de Tver, la mare de Jogaila, d'iniciar el Tractat de Dovydiškės, que va causar la Guerra Civil Lituana (1381-84). La Crònica estipula que Vaidila tenia una afronta personal contra Kęstutis, que no reconeixia el seu nou estatus de noble. Pels seus serveis negociant la pau entre Jogaila i l'Orde, els Cavallers li van regalar a Vaidila alguna terra a la frontera livona - Samogítia i potser dos hufen (unitat històrica de terra d'Alemanya) de terra a la vora de Ragnit. Quan Kęstutis va prendre el poder breument durant la guerra civil, Vaidila va ser penjat. Jogaila va venjar la seva mort executant Vidimantas i el seu fill Butrimas, parents de Birutė, esposa de Kęstutis.
Si Vaidila era realment un pagès de baix rang, seria el més impactant exemple de mobilitat social dintre de les classes lituanes. Seria l'únic duc lituà que es casés amb una filla d'un governant gedimínida. Aquest matrimoni podria indicar que Jogaila necessitava aliances domèstiques per a mantenir el seu tron després que el seu pare Algirdas morís el 1377 i el seu germanastre major Andréi de Pólotsk va disputar la seva darrera voluntat.

## Referències

* 1 2 3 Ivinskis, Zenonas. «Vytauto jaunystė ir jo veikimas iki 1392 m.». A: Vytautas Didysis. Vílnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1930 /1988, p. 9. oclc 25726071.
* 1 2 3 4 Rowell, S. C. «Pious Princesses or Daughters of Belial: Pagan Lithuanian Dynastic Diplomacy, 1279–1423» (en lituà). Medieval Prosopography, 15, 1, 1994, pàg. 21–26. issn 0198-9405.
* ↑ Petrauskas, Rimvydas. Lietuvos diduomenė XIV a. pabaigoje – XV a. (en lituà). Aidai, 2003, p. 171. ISBN 9955-445-67-X.
* ↑ Petrauskas, Rimvydas. Lietuvos diduomenė XIV a. pabaigoje – XV a. (en lità). Aidai, 2003, p. 77. ISBN 9955-445-67-X.
# Rissec (Alt Empordà)

El Rissec és un curs d'aigua de l'Alt Empordà, afluent del Manol pel costat dret i, per tant, de la Muga. Neix al terme de Terrades, sota la roca de la Penya. Travessa els termes de Cistella, de Vilanant i de Llers i desemboca al Manol a Avinyonet de Puigventós.

## Referències

* ↑ «el Rissec | enciclopedia.cat». [Consulta: 15 setembre 2024].
* ↑ «El Rissec - Ajuntament d'Avinyonet de Puigventós». [Consulta: 15 setembre 2024].
# Aparell juxtaglomerular

L'aparell juxtaglomerular és una estructura microscòpica del ronyó, situada al costat del glomèrul renal, que regula la funció de cada nefró. S'anomena així per la seva proximitat al glomèrul renal.
Intervé en la regulació de la pressió arterial mitjançant la secreció d'una hormona anomenada renina.
Es localitza en una zona de contacte entre l'arteriola aferent que arriba al glomèrul pel pol vascular i el túbul contort distal.

## Referències

* ↑ Laso F.J. Patología General. Masson, 2004, p. 393. ISBN 84-458-1338-2.

## Enllaços externs

* Cercaterm
# Casa Montroig

La Casa Montroig és una obra barroca de Guissona (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Construcció de tres plantes amb golfa realitzada amb grans carreus de pedra regulars. A la planta baixa, centrada a la façana, una porta rectangular amb una motllura simple de pedra que dona accés a l'edifici i dues finestres altes rectangulars a banda i banda.
Al primer pis dues portes de balcó amb una barana de forja i al centre una gran finestra quadrangular amb llinda. L'últim pis l'ocupen quatre finestres rectangulars, la segona de les quals ha estat convertida recentment en porta balconera sense balcó; i damunt tres ulls de bou.
El sortint de la teulada està sustentat per petites mènsules que recorren tota la façana.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa Montroig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2018].
# Wallace & Gromit: Vengeance Most Fowl

Wallace & Gromit: Vengeance Most Fowl és una pel·lícula de comèdia animada en stop-motion britànica del 2024 produïda per Aardman Animations i la BBC en associació amb Netflix. És dirigida per Nick Park i Merlin Crossingham. És la sisena pel·lícula de Wallace i Gromit, la primera des d'A Matter of Loaf and Death (2008) i la segona pel·lícula després de La maledicció de les verdures (2005). Representa el retorn del malvat pingüí Feathers McGraw de The Wrong Trousers (1993), que es venja d'en Wallace i en Gromit reprogramant el seu nan de jardí robòtic. S'ha subtitulat al català.
Es va estrenar a l'American Film Institute el 27 d'octubre de 2024. Es va emetre a BBC One i BBC iPlayer el 25 de desembre al Regne Unit, i es va convertir en la segona emissió del Regne Unit més vista des del 2022. Es va publicar a Netflix internacionalment el 3 de gener de 2025. La pel·lícula té una puntuació del 100% al lloc web de l'agregador de ressenyes Rotten Tomatoes.

## Referències

* ↑ Evans, Greg. «First trailer for Wallace & Gromit: Vengeance Most Fowl sees old enemy return». The Independent. [Consulta: 16 octubre 2024].
* ↑ McNamee, Michael Sheils. «Wallace and Gromit return to face penguin nemesis». BBC News BBC, 07-06-2024. Arxivat de l'original el 7 June 2024. [Consulta: 7 juny 2024].
* ↑ Hibbs, James. «Wallace & Gromit's Christmas 2024 return adds Peter Kay, Reece Shearsmith» (en anglès britànic). Radio Times, 06-06-2024. Arxivat de l'original el 7 June 2024. [Consulta: 7 juny 2024].
# Hydaspis Chaos

Hydaspis Chaos és una estructura geològica del tipus chaos a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 4.48 ° de latitud N i 335.78 ° de longitud E. Fa 336.04 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1976 i el pren de la característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Hydaspis Chaos". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.
# Prosopis

Prosopis és un gènere de planta amb flor dins la família de les fabàcies. Conté unes 45 espècies d'arbres espinosos i arbusts que es troben en clima subtropical i tropical d'Amèrica, Àfrica, Àsia occidental i Àsia del sud. Sovint prosperen en climes amb aridesa i són resistents a la secada. Ocasionalment fan un gran sistema d'arrels molt profund. La seva fusta usualment és dura, densa i duradora. Els fruits són llegums amb molt sucre.

## Algunes espècies

* Mezquites (sud dels Estats Units i Mèxic)
** Prosopis glandulosa Torr. –
** Prosopis laevigata (Humb. i Bonpl. ex Willd.) M.C.Johnst. -
** Prosopis pallida (Humb. & Bonpl. ex Willd.) Kunth –
** Prosopis pubescens Benth. –
** Prosopis reptans Benth. – Tornillo
** Prosopis strombulifera (Lam.) Benth. –
** Prosopis velutina Wooton –
* "Algarrobos", etc. (Neotròpics, particularment al Gran Chaco)
** Prosopis abbreviata Benth. -
** Prosopis affinis Spreng. –
** Prosopis alba Griseb. –
*** Prosopis alba var. panta –
** Prosopis caldenia Burkart –
** Prosopis chilensis (Molina) Stuntz –
** Prosopis fiebrigii Harms
** Prosopis flexuosa DC. –
** Prosopis hassleri Harms
** Prosopis juliflora (Sw.) DC. – Bayahonda Blanca, Bayarone Français; Kabuli Kikar, Vilayati Babul, Vilayati Khejra o Vilayati Kikar (Hindi); Trupillo o Turpío
** Prosopis kuntzei Harms ex Kuntze –
** Prosopis nigra (Griseb.) Hieron. –
** Prosopis rojasiana Burkart
** Prosopis ruscifolia Griseb. –
** Prosopis strombulifera (Lam.) Benth. –
** Prosopis tamarugo Phil. –
* Espècies africanes
** Prosopis africana (Guill. i Perr.) Taub.
* Espècies asiàtiques
** Prosopis cineraria (L.) Druce – Jand; Ghaf Sami o Sumri Khejri, Sangri Kandi
** Prosopis farcta (Sol. ex Russell) J.F.Macbr. – Syrian Mesquite

## Fotografies

* Prosopis affinis
* Prosopis alba
* Prosopis caldenia
* Prosopis cineraria
* Prosopis glandulosa
* Prosopis glandulosa
* Prosopis juliflora
* Prosopis kuntzei
* Prosopis nigra
* Prosopis pubescens
* Prosopis chilensis Algarrobo de Xile

## Referències

* ↑ Quattrocchi, Umberto. CRC World Dictionary of Plant Names. 4 M-Q. CRC Press, 2000, p. 2171. ISBN 9780849326776.
* ↑ «Prosopis L. mesquite». The PLANTS Database. United States Department of Agriculture. [Consulta: 3 gener 2010].
* ↑ «Subordinate Taxa of Prosopis L.». TROPICOS. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 3 gener 2010].
* Paciecznik, N. M., Harris P. J. C., & S. J. Smith. 2003. Identifying Tropical Prosopis Species: A Field Guide Arxivat 2006-03-25 a Wayback Machine.. HDRA, Coventry, UK. ISBN 0-905343-34-4.
* Handbook on taxonomy of Prosopis in Mexico, Peru and Chile Arxivat 2006-03-21 a Wayback Machine. (FAO Document Repository)
* Plant Walk I: Old Main Arxivat 2005-10-31 a Wayback Machine. (website of the Vascular Plant Herbarium of the University of Arizona in Tucson)
* Plant Walk 1 UofA Arxivat 2006-05-12 a Wayback Machine.
* Plant Walk 2 UofA Arxivat 2006-09-01 a Wayback Machine.
# Enomoto Takeaki

    En aquest nom japonès, el cognom és Enomoto.
Enomoto Takeaki (en japonès, 榎 本 武扬), (25 d'agost de 1836 - 26 agost 1908) va ser un almirall naval japonès lleial al Shogunat Tokugawa, que va lluitar contra el nou govern Meiji fins a la final de la guerra Boshin, però més tard va servir al nou govern. Va ser president de l'efímera República d'Ezo entre 1868 i 1869.

## Restauració Meiji

Durant la restauració Meiji, després de la rendició d'Edo el 1868 a les forces lleials al nou govern Meiji, durant la guerra Boshin, Enomoto es va negar a lliurar els seus vaixells de guerra, i va fugir a Hakodate (a l'illa de Hokkaido) juntament amb la resta de la Marina de l'antic shogunat Tokugawa, a més d'un grapat d'assessors militars francesos i el seu líder, Jules Brunet. La seva flota de vuit vaixells de guerra de vapor era la més forta al Japó en aquest moment.
Enomoto va tenir l'esperança de crear un país independent sota l'imperi de la família Tokugawa en Hokkaidō, però el govern Meiji es va negar a acceptar la partició del Japó. El 15 de desembre de 1868 es va proclamar independent la "República d'Ezo", amb una organització similar a la que tenia Estats Units, va ser triat com a primer president Enomoto amb el nom japonès de Sosai. Aquesta seria la primera persona elegida per sufragi al Japó, atès que aquest es governava sota una estricta estructura feudal i amb el suport dels senyors de la guerra.
A l'any següent, les forces del govern Meiji va envair Hokkaidō i va derrotar les forces d'Enomoto a la batalla de Hakodate. El 18 de maig de 1869, la República d'Ezo es va ensorrar, i Hokkaidō passar al domini del govern central encapçalada per l'emperador Meiji.

## Referències

* ↑ Hillsborough, Romulus. Shinsengumi: The Shogun's Last Samurai Corps (en anglès). Tuttle Publishing, 2005, p. 196. ISBN 0-8048-3627-2.
* ↑ Onodera, Eikō. Boshin Nanboku Senso to Tohoku Seiken. Sendai: Kita no Sha, 2004, p. 196.

## Bibliografia

* Kamo, Giichi. Enomoto Takeaki. Chuo Koronsha ISBN 4-12-201509-X (Japanese)
* Yamamoto, Atsuko. Jidai o shissoshita kokusaijin Enomoto Takeaki: Raten Amerika iju no michi o hiraku. Shinzansha (1997).ISBN 4-7972-1541-0 (Japanese)
* Hane, Mikiso. Modern Japan: A Historical Survey. Westview Press (2001). ISBN 0-8133-3756-9
* Hillsborough, Romulus. Shinsengumi: The Shogun's Last Samurai Corps. Tuttle Publishing (2005). ISBN 0-8048-3627-2
* Jansen, Marius B. Emergence of Meiji Japan, The (Cambridge History of Japan). Cambridge University Press (2006) ISBN 0-521-48405-7
* Keene, Donald. Dawn to the West. Columbia University Press; 2Rev Ed edition (1998). ISBN 0-231-11435-4
* Ravina, Mark. The Last Samurai: The Life and Battles of Saigo Takamori. Whiley (2003). ISBN 0-471-08970-2
# Cal Trescents

Cal Trescents és una obra modernista de Guissona (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici modernista de tres plantes amb golfa que es troba a la cantonada entre el C/ Fluvià i el C/ de l'Om.
Accedim a l'edifici pel C/ Fluvià, on trobem dues portes rectangulars amb els angles superiors arredonits amb motllura de pedra picada. Una d'aquestes portes és més petita i dona accés a la zona habitada.
Una línia d'imposta molt pronunciada divideix cadascuna de les plantes de l'edifici.
Al primer pis hi ha dos portes de balcó rectangulars, amb una motllura amb formes geomètriques a base de línies rectes que s'entrecreuen i motius florals.
El segon pis repeteix l'esquema de la primera planta.
A la golfa s'obren dues obertures quadrilobulades.
La façana que mira al C/ de l'Om presenta dues portes rectangulars amb els angles superiors arredonits amb motllura de pedra picada, i al centre una finesta que segueix el mateix patró que les portes.
A la primera i segona planta, dos balcons amb baranes de forja i un finestral al centre.Totes les obertures d'aquesta façana segueixen la mateixa decoració en les motllures que la façana principal.
Cal destacar el parament d'aquest edifici amb filades de carreus de pedra regulars, que s'alternen amb franges horitzontal de pedra picada.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Cal Trescents». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2018].
# Margaritifer Chaos

Margaritifer Chaos és una estructura geològica del tipus chaos a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -5.93 ° de latitud N i 341.38 ° de longitud E. Fa 383.67 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1976 i el pren d'una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Margaritifer Chaos". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.
# Eleosoma

Els eleosomes (del grec έλαιον, oli, y σωμα, cos) són estructures carnoses unides a les llavors de moltes espècies de plantes. Els eleosomes de la família Euphorbiaceae s'anomenen carúncules (del llatí caruncula, "berruga"). Són excrescències riques en lípids i proteïnes. Moltes plantes tenen eleosomes per a atraure les formigues, que porten les llavors al seu niu i alimenten les seves larves amb els eleosomes. Quan les larves han consumit els eleosomes, les formigues traslladen les llavors a l'àrea d'eliminació de residus, rica en nutrients, on les llavors germinen. Aquest tipus de dispersió de les llavors s'anomena mirmecocòria i constitueix una relació simbiòtica mutualista: la planta es beneficia perquè les seves llavors són dispersades a llocs favorables de germinació i les formigues obtenen aliment.
Els eleosomes es desenvolupen de diverses maneres, a partir dels teixits de la llavor (calaza, funicle, micròpil, rafe-antirafe) o dels teixits del fruit (exocarp, receptacle floral, periant, carpel o espícula). La funció principal és sempre la mateixa: atraure les formigues. Com que els eleosomes estan presents en almenys 11.000 espècies, i possiblement fins a 23.000 espècies de plantes, són un bon exemple de l'evolució convergent en les plantes amb flor.
* Llavors d'Acacia dealbata, algunes amb els eleosomes
* Llavors de Trillium recurvatum
* Carúncules de Ricinus communis (ricí)

## Referències

* ↑ Gorb, Elena i Gorb, Stanislav. Seed Dispersal by Ants in a Deciduous Ecosystem. Springer, 2003. ISBN 9781402013799.
* ↑ Lengyel, S. et al «Convergent evolution of seed dispersal by ants, and phylogeny and biogeography in flowering plants: a global survey». Perspectives in Plant Ecology, Evolution and Systematics, 12, 1, 2010, pàg. 43–55.
# Santa Madrona del Calvari

Santa Madrona del Calvari és una ermita de la Pobla de Massaluca (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Ermita de planta rectangular feta de maçoneria i carreus de reforç, d'una nau i un afegit com a sagristia a la part posterior, de menys alçada.
Coberta de teula a dos vessants de teula àrab, portalada de mig punt dovellada i un òcul a sobre.
Petites finestres (una per lateral) a gran alçada, tot l'exterior és pla i molt restaurat, a l'interior hi ha un petit cor als peus i rematant el conjunt una espadanya de pedra.

## Història

1953- restauració.
1955- s'hi instal·la un viacrucis
1985- s'hi instal·la una campana.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Ermita de Santa Madrona del Calvari». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Ermita de Santa Madrona». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Luís Amado Carballo

Luís Gustavo Amado Carballo (Pontevedra, 1901-1927) fou un escriptor gallec en llengua gallega. El 1982 se li dedicà el Dia de les Lletres Gallegues.
Figura, juntament amb Manuel Antonio i Luís Pimentel, entre els protagonistes de la renovació poètica del primer terç del segle xx.
Va estudiar el batxillerat a l'institut de la seva ciutat natal i, després de cursar dos anys de filosofia i lletres a la Universitat compostel·lana, va tornar a Pontevedra per seguir la carrera de magisteri. Durant la seva curta vida, Amado Carballo va exercir com a mestre d'escola i periodista, professions que li van garantir poder dedicar-se sense preocupacions econòmiques a la seva obra de creació.
A fi de treballar com a periodista, Amado Carballo va marxar a Madrid el 1920, on va col·laborar en el periòdic La Tribuna, en la revista España i en altres publicacions espanyoles i gallegues. Allà va participar en la vida bohèmia de la capital. Però va decidir tornar a la seva ciutat d'origen i, des de Pontevedra i Vigo, continuar escrivint per a diferents mitjans gallecs (Progreso, La Concordia, El Pueblo Gallego, A Nosa Terra, Nós, Vida Gallega, etc.).
Malgrat que és recordat fonamentalment com a poeta, l'escriptor de Pontevedra va iniciar la seva carrera en la literatura com a narrador, amb les novel·les curtes Maliaxe (1922) i Os pobres de Deus (1925), i el conte Un milagre do santo San Francisco.
El 1924, Amado Carballo contreu una tuberculosi pulmonar, cosa que el força a abandonar el seu treball periodístic a Vigo i tornar a Pontevedra. Allà, amb Xoán Vidal Martínez, funda la revista Alborada i es dedica a fer classe en l'escola primària.
La seva obra lírica comprèn dos poemaris, Proel (1927) i O galo (1928). De tota manera, va ser un dels poetes que més va influir en les generacions posteriors. És considerat com el creador de la denominada escola imaxinista o hilozoista.