OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Human Factors

Human Factors és una pel·lícula dramàtica de coproducció alemanya, italiana i danesa dirigida i escrita per Ronny Trocker. La pel·lícula és protagonitzada per Mark Waschke, Hassan Akkouch, Marthe Schneider i Spencer Bogaert. S'ha subtitulat al català.
El rodatge va començar 2 de novembre de 2019 i va concloure el 12 de desembre de 2019. Va ser gravada a Hamburg, Bruges, Koksijde, Blankenberge, De Panne i Veurne. La pel·lícula es va estrenar al Festival de Cinema de Sundance el 29 de gener de 2021.

## Sinopsi

Un misteriós succés a la seva casa de vacances trastoca la pau domèstica d'una família burgesa alemanya i deixa al descobert la seva fallida dinàmica interna.

## Repartiment

* Mark Waschke com a Jan
* Hassan Akkouch com a Hendrik
* Marthe Schneider com a Amélie
* Spencer Bogaert com a Lucas

## Referències

* 1 2 Human Factors a la Base de dades de cinema en català
* ↑ Rose, Virginia. «Sundance 2021: Human Factors, the brand-new movie by South Tyrolean Ronny Trocker on the program». newsline.com, 17-12-2020. [Consulta: 1r gener 2021].
* ↑ Debruge, Peter. «Sundance Film Festival Lineup Features 38 First-Time Directors, Including Rebecca Hall and Robin Wright», 15-12-2020. [Consulta: 1r gener 2021].
* ↑ «Human Factors». Goita què fan ara. [Consulta: 24 juliol 2022].
* ↑ «Human Factors». FilminCAT. [Consulta: 24 juliol 2022].
* ↑ «Film and TV Projects Going Into Production - Human Factors». Variety Insight. Arxivat de l'original el 24 març 2021. [Consulta: 24 març 2021].
* ↑ Vivarelli, Nick. «'Human Factors' Director Ronny Trocker on Social Media Malaise and Multi-Language Moviemaking», 01-02-2021. [Consulta: 2 febrer 2021].
# Kärlek starkare än hat eller Skogsdotterns hemlighet

Kärlek starkare än hat eller Skogsdotterns hemlighet (en suec Amor més fort que l'odi o El secret de la filla del bosc) és una pel·lícula muda sueca de 1914 dirigida per Victor Sjöström i protagonitzada per John Ekman, Doris Nelson i Richard Lund en els papers principals. La pel·lícula avui s'ha perdut.

## Trama

"Tattar-Johan" i la seva germana Elsa viuen a les profunditats del bosc. En Johan els alimenta a tots dos de la caça furtiva, mentre que l'Elsa de vegades baixa al poble a comprar. El guarda forestal del poble s'enamora de l'Elsa, que també comença a enamorar-se d'ell, i van junts a un ball. Tanmateix, el seu ball és interromput per un granger que ha acusat Johan de caça furtiva.
El guarda forestal es posa en marxa per detenir el culpable i l'Elsa el segueix. Els homes acaben en una baralla ferotge, però en Johan aconsegueix alliberar-se i s'escapa al vell molí. Aleshores aconsegueix tancar el guarda forestal al molí i obre les comportes perquè l'aigua hi entri.
Llavors ve l'Elsa al molí. Ara els germans es barallen entre ells, i la baralla acaba amb tots dos a l'aigua. En Johan és abatut i s'ofega, però Elsa arriba a terra i aconsegueix salvar el seu estimaten l'últim moment.

## Repartiment

* John Ekman – Tattar-Johan
* Doris Nelson – Tia Elsa, germana de Johan
* Richard Lund - guarda forestal
* Emmy Elffors – paper no identificat
* Ragnhild Owenberg-Lyche – paper no identificat

## Producció

El guió de la pel·lícula fou escrit pel guionista noruec Peter Lykke-Seest, que va escriure una sèrie de guions originals per a Svenska Biografteatern. És la primera de les pel·lícules de Sjöström que es va rodar fora d'Estocolm, probablement a Älvkarleö a Norduppland el juny de 1913. Molt poc de la pel·lícula es va rodar en un estudi.
La pel·lícula es va estrenar l'1 de gener de 1914 al Verdenspeilet de Kristiania (actual Oslo). L'estrena sueca va ser al Cosmorama de Göteborg el 5 de gener del mateix any, i l'estrena d'Estocolm al cinema Regina el 26 de gener. S'han trobat dues ressenyes dels diaris d'Estocolm: a Aftonbladet van qualificar la direcció de Sjöström d'"admirable", mentre que Social-Demokraten va apreciar l'"Älvkarleby escènic" i van pensar que la pel·lícula era "extremadament emocionant". Sydsvenska Dagbladet va dir que la baralla al molí va ser especialment emocionant, i també va esmentar "el pintoresc Älfkarleö" així com l'excel·lent foto.
A més dels països nòrdics, la pel·lícula es va vendre a Austràlia, Anglaterra, Itàlia, Hongria, EUA i Àustria. Es creu que es va tornar a distribuir a la dècada de 1920, però ara s'ha perdut.

## Referències

* ↑ Kärlek starkare än hat eller Skogsdotterns hemlighet a Svensk Filmdatabas
# L'ocell nacional

L'ocell nacional (títol original en anglès, National Bird) és un documental estatunidenc del 2016 dirigit i produït per Sonia Kennebeck. Wim Wenders i Errol Morris en són els productors executius. S'ha emès al canal 33 doblat al català.
La pel·lícula va tenir la seva presentació mundial al Festival Internacional de Cinema de Berlín l'11 de febrer de 2016. Es va estrenar als Estats Units l'11 de novembre de 2016 amb la distribució de FilmRise.

## Sinopsi

La pel·lícula se centra en tres alertadors que parlen sobre l'ús dels vehicles aeris no tripulats comunament anomenats drons.

## Estrena

La pel·lícula es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Berlín el 14 de febrer de 2016. Poc després, FilmRise va adquirir els drets de distribució de la pel·lícula als Estats Units. També es va projectar al Festival de Cinema de Tribeca el 16 d'abril del mateix any. La pel·lícula es va estrenar als Estats Units l'11 de novembre de 2016. Es va emetre a Independent Lens l'1 de maig de 2017.

## Referències

* 1 2 «"L'ocell nacional", la denuncia pública del programa secret de drons dels Estats Units, a "60 minuts"». CCMA, 24-03-2023. [Consulta: 26 març 2023].
* ↑ «Berlin Film Review: 'National Bird'». Variety, 15-02-2016.
* ↑ «National Bird review – chilling film reveals truths about drones». The Guardian, 17-04-2016.
* ↑ «Tribeca 2016: Five Questions for National Bird Director Sonia Kennebeck». Filmmaker, 20-04-2016.
* ↑ «60 minuts - L'ocell nacional». TV3. [Consulta: 28 març 2023].
* ↑ «Berlin film 'National Bird' gives whistleblower view of drones». Reuters, 13-02-2016.
* ↑ «National Bird». Berlin International Film Festival. [Consulta: 27 març 2021].
* ↑ Pederson, Erik. «FilmRise Locks On To Drone-Warfare Docu 'National Bird'». Deadline Hollywood, 13-04-2016. [Consulta: 27 març 2021].
* ↑ «National Bird | 2016 Tribeca Festival». Tribeca Film Festival. [Consulta: 27 març 2021].
* ↑ Murthi, Vikram. «'National Bird' Exclusive Trailer: Errol Morris and Wim Wenders Present Story of Drone Warfare Whistleblowers». IndieWire, 05-10-2016. [Consulta: 27 març 2021].
* ↑ «National Bird». ITVS. [Consulta: 27 març 2021].

## Enllaços externs

* L'ocell nacional - Lloc web oficial (anglès)
* L'ocell nacional a Independent Lens (anglès)
# Ryan Crouser

Ryan Crouser (Oregon, Estats Units, 18 de desembre de 1992) és un atleta estatunidenc especialitzat en la prova del llançament de pes. Ha participat en 2 Olimpíades, guanyant 2 medalles d'or consecutives. Als Jocs Olímpics de Rio 2016, va fer un llançament de 22,52m, aconseguint el rècord olímpic i als Jocs Olímpics de Tòquio 2020, va tornar a aconseguir la victòria amb rècord olímpic, amb una marca de 23,30m. A més, ha guanyat 3 medalles (2 d'or) en els Campionats del Món. Actualment ostenta el rècord del món de llançament de pes amb 23,56m, aconseguit el 27 de maig de 2023 a Los Angeles.

## Marques personals

| Disciplina | Marca | Seu | Data |
| Llançament de pes | 23.56m WR | Los Angeles | 27 de maig de 2023 |
| Llançament de disc | 63.90 | Texas | 18 de maig de 2014 |
| Llançament de pes en pista coberta | 22.82m WR | Fayetteville | 24 de gener de 2021 |

## Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Prova |
| 2016 | Rio de Janeiro | 1 | Llançament de pes |
| 2020 | Tòquio | 1 | Llançament de pes |
| Campionat del Món ||||
| 2017 | Londres | 6a posició | Llançament de pes |
| 2019 | Doha | 2 | Llançament de pes |
| 2022 | Eugene | 1 | Llançament de pes |
| 2023 | Budapest | 1 | Llançament de pes |

## Referències

* ↑ «Perfil oficial» (en anglès). World Athletics. [Consulta: 10 novembre 2023].
* ↑ «Perfil olímpic» (en anglès). Olympics.com. [Consulta: 10 novembre 2023].
* ↑ «Ryan Crouser wins gold in shot put with Olympic-record throw of 22.52 metres» (en anglès). ESPN, 18-08-2016.
* ↑ «2021 Olympics: Ryan Crouser repeats as shot put gold medalist» (en anglès). Athletics, 05-08-2021.
* ↑ «Olympic champion Ryan Crouser shatters own shot put world record» (en anglès). The Guardian, 28-05-2023.
# M. A. Fortin

Mark Alexandre Fortin (nascut l'11 d'agost de 1978) és un guionista i productor canadenc. En tàndem amb Joshua John Miller, ha escrit el guió de la comèdia de terror del 2015 The final girls, i el pilot de la sèrie dramàtica USA Network Queen of the South.

## Vida personal

Fortin va néixer a Montreal, Quebec, i es va criar a Oakville, Ontario. És un antic alumne de l'Emerson College, del qual va rebre el seu Bachelor of Fine Arts l'any 2000. Es va graduar amb un Màster en Belles Arts a l'American Repertory Theatre / Moscow Art Theatre Institut de Formació Avançada en Teatre a la Universitat Harvard. És gai i, des del 2013, manté una relació amb un altre guionista Joshua John Miller.

## Carrera

Fortin sovint coescriu amb Joshua John Miller. La seva primera col·laboració va ser en el curtmetratge Dawn, que va ser dirigit per l'actriu Rose McGowan. El curt es va estrenar al Festival de Cinema de Sundance de 2014. Els dos després va escriure i produir executiu la pel·lícula de comèdia de terror The final girls, que va ser dirigida per Todd Strauss-Schulson i protagonitzada per Taissa Farmiga i Malin Åkerman. La pel·lícula es va estrenar a South by Southwest el 13 de març de 2015, i va rebre una estrena limitada als Estats Units el 9 d'octubre de 2015.
Fortin i Miller van escriure el pilot de la sèrie dramàtica d'USA Network Queen of the South, que es va estrenar el 23 de juny de 2016 i per a la qual van també serveixen com a productors executius.

## Filmografia

* Dawn (2014; curtmetratge)
* The Final Girls (2015; també productor executiu)
* Queen of the South (2016–2021; també productor executiu)
* The Exorcism (2024)

## Referències

* ↑ Busch, Natalie. «Alumnus screens slasher satire The Final Girls». Berkeley Beacon, 03-02-2016. Arxivat de l'original el February 5, 2016. [Consulta: 5 febrer 2016].
* ↑ «Person: Mark Alexandre Fortin». American Repertory Theater. [Consulta: 23 maig 2015].
* ↑ King, Susan. «Joshua John Miller's horror film 'Final Girls' conjures up an afterlife as a growing theatrical cult film». Los Angeles Times, 15-01-2016.
* ↑ Siegel, Tatiana. «Sundance Film Festival Unveils 2014 Short Film Lineup». The Hollywood Reporter, 10-12-2013. [Consulta: 23 maig 2015].
* ↑ Harvey, Dennis. «SXSW Film Review: 'The Final Girls'». Variety, 14-03-2015. [Consulta: 22 maig 2015].
* ↑ Littleton, Cynthia. «USA Network Gives Series Order to 'Queen of the South'». Variety, 12-05-2015. [Consulta: 23 maig 2015].
# Mai plou a Califòrnia

Mai plou a Califòrnia (títol original en anglès, Palm Trees and Power Lines) és una pel·lícula dramàtica estatunidenca de 2022 dirigida per Jamie Dack en el seu debut com a directora, basada en el seu curtmetratge homònim del 2018. El guió de Dack i Audrey Findlay és d'una història de Dack. La pel·lícula és protagonitzada per Lily McInerny com una adolescent desconnectada que entra en una relació amb un home (Jonathan Tucker) que li dobla edat. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula es va estrenar al 38è Festival de Cinema de Sundance el 24 de gener de 2022, on Dack va guanyar el premi de direcció de la competència dramàtica dels EUA. Es va estrenar a una selecció limitada de sales i, també, a la carta el 3 de març de 2023. La pel·lícula va rebre crítiques positives i va obtenir quatre nominacions als 38ns Premis Independent Spirit, inclosa la millor primera pel·lícula.

## Referències

* ↑ «Mai plou a Califòrnia». Goita què fan, ara!. [Consulta: 4 desembre 2023].
* ↑ «Palm Trees and Power Lines». Momentum Pictures. [Consulta: 1r març 2023].
# Malson a Elm Street. L'origen

Malson a Elm Street. L'origen (títol original en anglès, A Nightmare on Elm Street) és una pel·lícula slasher sobrenatural estatunidenca de 2010 dirigida per Samuel Bayer (en el seu debut com a director), escrita per Wesley Strick i Eric Heisserer, i protagonitzada per Jackie Earle Haley, Kyle Gallner, Rooney Mara, Katie Cassidy, Thomas Dekker, i Kellan Lutz. Produïda per Michael Bay i Platinum Dunes, és una nova versió de la pel·lícula homònima de Wes Craven de 1984, així com la novena entrega general de la franquícia Malson a Elm Street. La pel·lícula està ambientada en una ciutat fictícia d'Ohio i se centra al voltant d'un grup d'adolescents que viuen en un carrer que són perseguits i assassinats en els seus somnis per un home desfigurat anomenat Freddy Krueger. Els adolescents descobreixen que tots comparteixen un vincle comú de la seva infància que els converteix en objectius de Krueger. S'ha doblat i subtitulat al català.
Originalment, havia de seguir el mateix disseny que l'altra versió de Platinum Dunes, Friday the 13th, on els guionistes van agafar els millors elements de cadascuna de les pel·lícules de la sèrie original i van crear una única història amb ells. Finalment, van decidir utilitzar la història original de Craven, però van intentar crear una pel·lícula més terrorífica. Amb aquesta finalitat, van decidir eliminar el Freddy, que s'havia tornat menys espantós i més còmic al llarg dels anys, i recuperar la seva naturalesa més fosca. Els guionistes van desenvolupar el personatge per ser un abusador de nens, cosa que Craven volia fer originalment el 1984, però que va canviar a un assassí de nens. L'aspecte físic de Freddy es va canviar amb l'ús d'imatges generades per ordinador per apropar-se més a la d'una víctima de cremades.
A causa de les experiències positives que els productors de Platinum Dunes van tenir a la zona, Malson a Elm Street. L'origen es va rodar principalment a Illinois. Craven va expressar el seu malestar quan no se'l va consultar sobre el projecte. Robert Englund, que va interpretar Freddy a les vuit pel·lícules anteriors, va expressar el seu suport a la nova versió i al càsting de Haley en el paper de Freddy.
Malson a Elm Street. L'origen es va estrenar a Hollywood el 27 d'abril de 2010 i es va estrenar en cinemes a Amèrica del Nord el 30 d'abril de 2010 a càrrec de Warner Bros. Pictures i New Line Cinema. Malgrat les crítiques negatives, la pel·lícula va recaptar més de 63 milions de dòlars a la taquilla nacional i 117,7 milions de dòlars a tot el món, la qual cosa la converteix en la pel·lícula més taquillera de la franquícia.

## Referències

* ↑ «Malson a Elm Street. L'origen». ésAdir. [Consulta: 27 setembre 2023].
* ↑ «Malson a Elm Street. L'origen». Goita què fan, ara!. [Consulta: 27 setembre 2023].
# Niu d'escurçons

Niu d'escurçons (en coreà, 지푸라기라도 잡고 싶은 짐승들; en japonès, 藁にもすがる獣たち) és una pel·lícula de thriller criminal neo-noir de Corea del Sud del 2020 escrita i dirigida per Kim Yong-hoon com el seu primer llargmetratge. Basada en la novel·la japonesa homònima del 2011 de Keisuke Sone, compta amb un repartiment coral liderat per Jeon Do-yeon i Jung Woo-sung. Es va estrenar als cinemes el 19 de febrer de 2020. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula es va estrenar al 49è Festival Internacional de Cinema de Rotterdam el 25 de gener de 2020 a càrrec de Tiger Competition.

## Referències

* ↑ Kwak, Yeon-soo. «'Beasts Clawing at Straws' is nail-biting crime film». The Korea Times, 13-01-2020. [Consulta: 20 maig 2020].
* ↑ Choi, Ji-won. «'Beasts Clawing at Straws,' awakens characters' animal spirits». The Korea Herald, 13-01-2020. [Consulta: 20 maig 2020].
* ↑ Lee, Jae-lim. «When money turns regular people into savages: 'Beasts Clawing at Straws' stars a veteran cast doing whatever it takes to win». Korea JoongAng Daily, 13-01-2020. [Consulta: 20 maig 2020].
* ↑ Choi, Ji-won. «[Box Office Movies in theaters this week]». The Korea Herald, 21-02-2020. [Consulta: 20 maig 2020].
* ↑ «Niu d'escurçons». Goita què fan, ara!. [Consulta: 17 octubre 2023].
* ↑ Conran, Pierce. «Beasts Clawing at Straws Invited to IFFR Tiger Competition». Korean Film Council, 27-12-2019. [Consulta: 20 maig 2020].
* ↑ Park, Yuna. «'Beasts Clawing at Straws' to get premiere at Film Festival Rotterdam». The Korea Herald, 19-12-2019. [Consulta: 20 maig 2020].
# Áron Szilágyi

Áron Szilágyi (Budapest, 14 de gener de 1990) és un esportista hongarès que competeix en esgrima, especialista en la modalitat de sabre.
Ha participat en quatre Jocs Olímpics d'Estiu, entre els anys 2008 i 2020, guanyant quatre medalles en total: or a Londres 2012 (individual), or a Rio de Janeiro 2016 (individual) i dues a Tòquio 2020, or en la prova individual i bronze en el torneig per equips (juntament amb Tamás Decsi, Csanád Gémesi i András Szatmári). Amb l'or a Tòquio, es va convertir en el primer tirador d'esgrima masculí en guanyar 3 edicions seguides dels Jocs Olímpics.
Ha guanyat dotze medalles (3 d'or) en el Campionat del Món d'esgrima entre els anys 2007 i 2023, i nou medalles (3 d'or) en el Campionat d'Europa d'esgrima entre els anys 2011 i 2022. El 2022, en el Campionat del Món del Caire, va obtenir la medalla d'or en Sabre individual, per primera vegada en la seva carrera.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2012 | Londres ( Regne Unit) | 1 | Sabre individual |
| 2016 | Rio de Janeiro ( Brasil) | 1 | Sabre individual |
| 2020 | Tòquio ( Japó) | 1 | Sabre individual |
| 2020 | Tòquio ( Japó) | 3 | Sabre per equips |
| Campionat del món ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2007 | Sant Petersburg ( Rússia) | 1 | Sabre per equips |
| 2009 | Antalya ( Turquia) | 3 | Sabre per equips |
| 2013 | Budapest ( Hongria) | 3 | Sabre individual |
| 2014 | Kazan ( Rússia) | 3 | Sabre per equips |
| 2016 | Rio de Janeiro ( Brasil) | 2 | Sabre per equips |
| 2017 | Leipzig ( Alemanya) | 2 | Sabre per equips |
| 2018 | Wuxi ( R.P. de la Xina) | 3 | Sabre per equips |
| 2019 | Budapest ( Hongria) | 2 | Sabre per equips |
| 2022 | Caire ( Egipte) | 1 | Sabre individual |
| 2022 | Caire ( Egipte) | 2 | Sabre per equips |
| 2023 | Milà ( Itàlia) | 3 | Sabre individual |
| 2023 | Milà ( Itàlia) | 1 | Sabre per equips |
| Campionat d'Europa ||||
| Any | Lloc | Medalla | Prova |
| 2011 | Sheffield ( Regne Unit) | 3 | Sabre individual |
| 2013 | Zagreb ( Croàcia) | 2 | Sabre per equips |
| 2015 | Montreux ( Suïssa) | 1 | Sabre individual |
| 2015 | Montreux ( Suïssa) | 3 | Sabre per equips |
| 2017 | Tiflis ( Geòrgia) | 2 | Sabre individual |
| 2017 | Tiflis ( Geòrgia) | 3 | Sabre per equips |
| 2018 | Novi Sad ( Sèrbia) | 1 | Sabre per equips |
| 2019 | Düsseldorf ( Alemanya) | 2 | Sabre per equips |
| 2022 | Antalya ( Turquia) | 1 | Sabre per equips |
| Jocs Europeus ||||
| 2023 | Cracòvia ( Polònia) | 3 | Sabre individual |

## Referències

* ↑ «Perfil oficial» (en castellà). FIE. [Consulta: 8 març 2023].
* ↑ Fitxa a olympedia
* ↑ «La danza del sable de Aron Szilagyi» (en castellà). Mundo Deportivo, 27-07-2021.
* ↑ «Áron Szilágyi». Base de dades de la FIE (anglès)
* ↑ «Fencing World Championships (1921-2011)». Pàg. del Comitè Olímpic dels Estats Units (anglès)
* ↑ «Áron Szilágyi won gold medal in individual fencing!» (en anglès). Daily News Hungary, 18-07-2022.
# Nemanja Ubovic

Nemanja Ubovic o Nemanja Ubović (Belgrad, 24 de febrer de 1991) és un waterpolista serbi. És jugador del CN Sabadell.
Va començar a jugar al VK Beograd. El 2010 es va traslladar a Novi Sad, a Voivodina. El 2013 va fitxar per l'Atlètic Barceloneta. Amb aquest club, va guanyar dos campionats d'Espanya, dues Copes del Rei, dues Supercopes d'Espanya i una LEN Champions League en dues temporades. El juny de 2015 firmà contracte per dues temporades amb l'AN Brescia. Després, va jugar tres temporades com a boia de l'OSC Budapest. Actualment és jugador del CN Sabadell.
L'abril de 2021, va ser acusat públicament pel jugador rival Víctor Gutiérrez per haver-li proferit insults homofòbics durant un partit. La Federació Espanyola de Natació, després d'una investigació, va donar la raó a Gutiérrez i va sancionar Ubovic amb quatre partits i 200 euros de multa. Així doncs, Ubovic esdevingué el primer esportista professional sancionat a Espanya per homofòbia.

## Referències

* ↑ «Nemanja Ubović deja el CNAB y se marcha al Brescia». waterpolista.com, 25-06-2015. Arxivat de l'original el 26 de juny 2015. [Consulta: 1r maig 2021].
* ↑ esport3. «Víctor Gutiérrez acusa el serbi Nemanja Ubovic d'haver-li proferit insults homòfobs», 18-04-2021. [Consulta: 30 abril 2021].
* ↑ «Quatre partits de sanció a Ubovic per insults homòfobs | betevé». Betevé, 30-04-2021. [Consulta: 30 abril 2021].
* ↑ «Ubovic, primer sancionado en España por homofobia» (en castellà). Mundo Deportivo, 30-04-2021. [Consulta: 30 abril 2021].
# Bavià

Bavià és un nucli de població del municipi de Castellar de la Ribera, al Solsonès a 732 metres d'altitud. Hi ha una masia deshabitada del mateix nom amb vestigis que remunten a l'any 1200, quan el nucli es deia «Beya» i la capella de Sant Sebastià del segle xvii. El topònim deriva molt probablement d'un antropònim segons una inscripció a la masia «Fransico Bavia a fet 23 abrl 1768».

## Referències

* ↑ Bach i Riu, Antoni. Masies del Solsonès. Consell Comarcal del Solsonés, 1995.
* ↑ «Bavià, 034». A: Pla d'ordenació urbanística municipal (pdf). Ajuntament de Castellar de la Ribera.
# Construccions de pedra seca XII (el Vilosell)

Construccions de pedra seca XII és una obra del Vilosell (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una cabana de pedra seca feta a partir de carreus sense treballar a excepció de la llinda i els muntants, que són grans pedres ben escairades. La coberta és una volta apuntada, contràriament a la resta de les del municipi, de volta de canó. Està orientada cap a nord-est i ubicada d'esquena a un coster, així la seva construcció resultà més fàcil. Al seu interior hi ha una menjadora pels animals, un racó on es feia foc a terra i un armari. Aquesta cabana és ja de menors dimensions. Degut a la proximitat amb el poble, no es feia necessari que el pagès hi fes nit, de manera que només es feia servir durant el dia.

## Referències

* 1 2 «Construccions de pedra seca XII». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2016].
# Hipòlit Negre Olaria

Hipòlit Negre Olària (Llucena, 8 de maig de 1873 - València, 2 de desembre de 1945) fou un actor, escriptor, cineasta i músic valencià.
Fill de llauradors, el 1889 es va traslladar a Castelló de la Plana, on va treballar com a dependent en un comerç d’ultramarins. El 1898 es va traslladar a Faura (Camp de Morvedre), on es va integrar en la vida cultural municipal (tocava la trompa a la banda municipal) i es va associar amb Catalina Gaspar Domènech en diversos negocis, entre ells el primer cinema del poble i un bar on es donaven classes d’esperanto i sessions d’espiritisme i ocultisme. El 1919 es va introduir en la teosofia i fins i tot va impartir conferències a Madrid i va escriure el llibre Una nueva vida (1934).
Va escriure algunes peces de teatre i el 1925 va dirigir, escriure i finançar el llargmetratge Castigo de Dios, un drama rural rodat a Llucena i a València de manera artesanal i semiprofessional amb la col·laboració dels veïns del poble. Es va projectar a Castelló i València fins al 1932 va estar en cartell en alguns pobles.
Durant la guerra civil espanyola va exercir de jutge de pau a Faura i en acabar es va establir a València, on va obrir un comerç tèxtil. Les autoritats franquistes el van empresonar durant un temps. Va morir a València però fou enterrat a Faura.

## Obres de teatre

* El gat de Jasinto (1927),
* La mort del músic (1923//1928),
* Els que sempre perdonen (1931)
* Bunyols i falles (1931)
* Cómo se vive después de muerto (1934).

## Referències

* ↑ Hipòlit Negre Olaria a Memòria Valencianista