OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Signore e signori

Signore e signori és una pel·lícula italiana dirigida per Pietro Germi, estrenada el 1966.

## Argument

En una imprecisa ciutat del Vèneto (Treviso, clarament recognoscible, tot i que no en cap moment s'esmenta explícitament), es creuen tres històries, compartides pel mateix grup de coneguts. Un jove "don Joan" empedreït es dirigeix al seu metge i amic per confessar-li un fals problema d'impotència. El metge no dubta de convertir aquesta confidència en xafardeig, però això es torna en seu contra. En efecte; la impotència no és més que un pretext per mantenir-lo ocupat i allunyar-lo de la seva pròpia dona. Mentrestant, la dona ha estat seduïda per l'astut pacient. El protagonista de la segona història és Visigato, un comptable de banc frustrat, que ha de veure-se-les amb una dona dèspota i aclaparadora. L'home, enamorat d'una bonica caixera d'un bar, somia escapar-se amb ella. Tanmateix, la dona intueix els projectes del seu marit i amb la seva intriga provoca un escàndol. L'home, posat en ridícul davant de tot el poble, perd la seva feina i es veu obligat a tornar de mala gana a casa seva. En la tercera i última història una jove camperola arriba a la ciutat per anar de compres. Durant el recorregut es deixa enganyar ingènuament per un grup d'homes, que més tard s'aprofiten d'ella. El pare de la noia, en tenir coneixement de l'ocorregut, presenta una denúncia perquè ella és menor d'edat.

## Repartiment

* Virna Lisi: Milena Zulian
* Gastone Moschin: Osvaldo Bisigato
* Nora Ricci: Gilda Bisigato
* Alberto Lionello: Toni Gasparini
* Olga Villi: Ippolita Gasparini
* Franco Fabrizi: Lino Bebedetti
* Beba Loncar: Noemi Castellan

## Premis i nominacions
### Premis

* 1966 Palma d'Or al Festival Internacional de Cinema de Canes

### Nominacions

* 1967 Globus d'Or a la millor pel·lícula estrangera

## Referències

* ↑ «Signore e signori». The New York Times.
# Tàngara saiaca

La tàngara saiaca (Thraupis sayaca) és una espècie d'ocell de la família Thraupidae que habita en matollars, boscos i de vegades fins i tot a zones urbanes. A Argentina es distribueix per les províncies de Jujuy, Formosa, Salta, Tucumán, Córdoba, Misiones, Entre Ríos, Buenos Aires, Mendoza, Santa Fé, Santiago del Estero, Chaco, Corrientes, Catamarca, La Rioja, mentre que en la resta d'Amèrica, també es distribueix per Uruguai, el Paraguai i Bolívia. Mesura aproximadament 15 cm. El mascle presenta un color celeste metal·litzat en el dors, sent les ales i la cua de color gris en to verdós. La femella és d'un color més apagat. S'alimenta de llavors i fruits. Construeixen un prolix niu fabricat amb tiges, pals, i altres materials similars. La femella pon de 3 a 5 ous.

## Referències

* ↑ «Tàngara saiaca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Ainārs Ķiksis

Ainārs Ķiksis (Valmiera, 10 de febrer de 1972) va ser un ciclista letó especialista en la pista. En el seu palmarès destaquen nombroses victòries a la Copa del Món i una medalla de plata al Campionat del món de Keirin. Va participar en tres Jocs Olímpics d'estiu.

## Palmarès

* 1990
** Campió del món júnior en Velocitat
* 1996
** Campió d'Europa en Òmnium Sprint
* 2002
** Campió d'Europa en Òmnium Sprint
* 2003
** Campió d'Europa en Òmnium Sprint
* 2020
** Campió de Letònia en keirin
** Campió de Letònia en velocitat
* 2021
** Campió de Letònia en keirin
** Campió de Letònia en velocitat
** Campió de Letònia en scratch

### Resultats a la Copa del Món

* 1996
** 1r a Cottbus, en Quilòmetre
* 1997
** 1r a Atenes, en Velocitat
* 2000
** 1r a Torí, en Keirin
** 1r a Torí, en Velocitat
* 2001
** 1r a Pordenone, en Keirin
* 2002
** 1r a Moscou, en Keirin

## Referències

* ↑ «Ainārs Ķiksis» (en anglès). Museo del ciclismo. [Consulta: 29 desembre 2024].
* ↑ «Ainārs Ķiksis» (en anglès). olympedia. [Consulta: 29 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Anton Desvalls i de Castellbell

Anton Desvalls i de Castellbell (1628 - 1685) fou un cavaller català.
Anton Desvalls va néixer el 1628, essent el fill de Joan Baptista Desvalls i de Junyent i de Cecília de Castellbell i de Josa.
Durant la guerra dels Segadors es posiciopà militarment en favor de les institucions catalanes. Acabada la guerra, es mantingué al servei del rei de França fins que va retornar a Catalunya l'any 1658. Va fer costat a Joan Josep d'Àustria, que prengué el poder l'any 1677 com a primer ministre del seu mig germà Carles II, la qual cosa facilità l'obtenció de la patent de noblesa l'any 1681.

## Núpcies i descendència

El 19 de juny de 1665 es casà amb Agnès de Vergós i de Bellafilla, filla del cavaller Dídac de Vergós i de Sorribes. El matrimoni tingué almenys 9 fills:
* Antoni Desvalls i de Vergós (1666 - 1724), 1r marquès del Poal
* Anna Desvalls i de Vergós, casada amb Carles de Ponts
* Joan Desvalls i de Vergós
* Carles Desvalls i de Vergós
* Manuel Desvalls i de Vergós (1674 - 1774)
* Lleonard Desvalls i de Vergós, monjo de Sant Cugat del Vallès
* Tribuci Desvalls i de Vergós
* Josep Desvalls i de Vergós
* Manuela Desvalls i de Vergós, monja de Santa Maria de Vallbona

## Referències

* ↑ Fernández Trabal, 2013, p. 233.
* ↑ Fernández Trabal, 2013, p. 244.
* ↑ Fernández Trabal, 2013, p. 238-239.
* ↑ Fernández Trabal, 2013, p. 249-250.

## Bibliografia

* Fernàndez Trabal, Josep. Els Desvalls i Catalunya: set-cents anys d'història d'una família noble catalana. Lleida: Pagès editors i Ajuntament de Barcelona, 2013. ISBN 978-84-9975-427-7.
# Boxa als Jocs Olímpics d'estiu de 1980

En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1980 celebrats a la ciutat de Moscou (Unió Soviètica) es disputaren 11 proves de boxa, totes elles en categoria masculina. La competició es dugué a terme entre el dia 20 de juliol i el 2 d'agost de 1980 a l'Estadi Olimpiski. En la competició de boxa participaren un total de 271 boxadors de 51 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| - 48 kg | Shamil Sabirov | Hipólito Ramos | Li Byong-Uk |
| - 48 kg | Shamil Sabirov | Hipólito Ramos | Ismail Mustafov |
| - 51 kg | Petar Lesov | Viktor Miroshnichenko | Hugh Russell |
| - 51 kg | Petar Lesov | Viktor Miroshnichenko | János Váradi |
| - 54 kg | Juan Hernández | Bernardo Piñango | Michael Anthony |
| - 54 kg | Juan Hernández | Bernardo Piñango | Dumitru Cipere |
| - 57 kg | Rudi Fink | Adolfo Horta | Krzysztof Kosedowski |
| - 57 kg | Rudi Fink | Adolfo Horta | Viktor Rybakov |
| - 60 kg | Ángel Herrera | Viktor Demyanenko | Kazimierz Adach |
| - 60 kg | Ángel Herrera | Viktor Demyanenko | Richard Nowakowski |
| - 63.5 kg | Patrizio Oliva | Serik Konakbaev | Jose Aguilar |
| - 63.5 kg | Patrizio Oliva | Serik Konakbaev | Anthony Willis |
| - 67 kg | Andrés Aldama | John Mugabi | Karl-Heinz Krüger |
| - 67 kg | Andrés Aldama | John Mugabi | Kazimierz Szczerba |
| - 71 kg | Armando Martínez | Aleksandr Koshkyn | Jan Franek |
| - 71 kg | Armando Martínez | Aleksandr Koshkyn | Detlef Kästner |
| - 75 kg | José Gómez | Viktor Savchenko | Jerzy Rybicki |
| - 75 kg | José Gómez | Viktor Savchenko | Valentin Silaghi |
| - 81 kg | Slobodan Kacar | Pawel Skrzecz | Herbert Bauch |
| - 81 kg | Slobodan Kacar | Pawel Skrzecz | Ricardo Rojas |
| + 81 kg | Teófilo Stevenson | Piotr Zaev | Jürgen Fanghänel |
| + 81 kg | Teófilo Stevenson | Piotr Zaev | István Lévai |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Cuba | 6 | 2 | 2 | 10 |
| 2 | Unió Soviètica | 1 | 6 | 1 | 8 |
| 3 | RDA | 1 | 0 | 5 | 6 |
| 4 | Bulgària | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 5 | Itàlia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 5 | Iugoslàvia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 7 | Polònia | 0 | 1 | 4 | 5 |
| 8 | Uganda | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8 | Veneçuela | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 10 | Hongria | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 10 | Romania | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 11 | Corea del Nord | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 11 | Guyana | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 11 | Irlanda | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 11 | Regne Unit | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 11 | Txecoslovàquia | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Boxing at the 1980 Summer Olympics». [Consulta: 29 desembre 2024].
# Voleibol als Jocs Olímpics d'estiu de 1968

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1968 celebrats a Ciutat de Mèxic (Mèxic) es disputaren dues proves de voleibol, una en categoria masculina i una altra en categoria femenina, sent la segona vegada que aquest esport formava part del programa oficial dels Jocs. La competició tingué lloc al Gimnasio Olímpico Juan de la Barrera entre els dies 13 i 26 d'octubre de 1968.

## Comitès participants

Participaren 206 jugadors, entre ells 119 homes i 87 dones, de 12 comitès nacionals diferents.
| Categoria masculina Bèlgica Brasil Bulgària Estats Units  Japó Mèxic Polònia RDA Txecoslovàquia Unió Soviètica | Categoria femenina Corea del Sud Estats Units  Japó Mèxic Perú Polònia Txecoslovàquia Unió Soviètica |

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Categoria masculina Detalls | Unió SovièticaEduard Sibiryakov Valeri Kravchenko Volodímir Bieliàiev Yevgeni Lapinsky Oļegs Antropovs Vasilius Matushevas Viktor Mikhalchuk Yuri Poyarkov Boris Tereshchuk Volodymyr Ivanov Ivan Bugaenkov Georgi Mondzolevski | JapóNachiro Ikeda Masayuki Minami Katsutoshi Nekoda Mamoru Shiragami Isao Koizumi Kenji Kimura Yasuaki Mitsomuri Jungo Morita Tadayoshi Yokota Seiji Oko Tetsuo Sato Kenji Shimaoka | TxecoslovàquiaAntonin Prochazka Jiří Svoboda Lubomír Zajíček Josef Musil Josef Smolka Vladimir Petlak Petr Kop Frantisek Sokol Bohumil Golian Zdenek Groessel Pavel Schenk Drahomir Koudelka |
| Categoria femenina Detalls | Unió SovièticaLyudmila Buldakova Lyudmila Mikhailkovskaya Tatyana Veinberga Vera Lantratova Vera Galushka Tatyana Sarycheva Tatyana Ponyaeva Nina Smoleeva Inna Ryskal Galina Leontyeva Roza Salikhova Valentina Kamenek | JapóSetsuko Yoshida Suzue Takayama Toyoko Iwahara Youko Kasahara Aiko Onozawa Yukiyo Kojima Sachiko Fukanaka Kunie Shishikura Setsuko Inoue Sumie Oinuma Makiko Furakawa Keiko Hama | PolòniaElżbieta Porzec Zofia Szczęśniewska Wanda Wiecha Barbara Niemczyk Krystyna Ostromęcka Krystyna Krupa Jadwiga Książek Józefa Ledwig Krystyna Jakubowska Lidia Chmielnicka Krystyna Czajkowska Halina Aszkiełowicz |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Unió Soviètica | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 2 | Japó | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 3 | Txecoslovàquia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 4 | Polònia | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Volleyball at the 1968 Summer Olympics». [Consulta: 29 desembre 2024].
* 1 2 «Olympedia – Volleyball, Men». [Consulta: 29 desembre 2024].
* 1 2 «Olympedia – Volleyball, Women». [Consulta: 29 desembre 2024].
# George Caleb Bingham

George Caleb Bingham (Comtat d'Augusta, Virgínia, 1811 - Kansas City, Missouri, 1879) va ser un pintor estatunidenc. Bingham va passar la seva infància a Franklin, Missouri, on el seu pare tenia una plantació de tabac.
Es va formar com ebenista. Va treballar com retratista per tot el país. Després va estudiar teologia, dret i art, això últim en l'Acadèmia d'Art de Filadèlfia, entre 1837 i 1838.
George Bingham és el pintor del mite americà, representant escenes que destaquen el paper positiu dels colons en la contribució de la civilització a les terres salvatges. Escenes de caça i vida diària sobre els rius van contribuir a forjar el seu renom nacional a partir de 1840. Va ser contractat pel Partit Demòcrata i va expressar la seva passió per la política pintant una sèrie de quadres que representen l'alegria popular en els períodes d'eleccions. George va ser triat per a l'Assemblea General de l'Estat de Missouri el 1848.
Va acudir a estudiar i formar-se a Europa el 1856. Fins a 1859 va estudiar art amb els membres de l'Escola de Düsseldorf a Düsseldorf, Alemanya. Segons els crítics, això va fer que abandonés el seu estil nord-americà rústic i evolucionés cap a un traç més incisiu. Al seu retorn, va començar a pintar menys, tornant-se cap a la política en els anys posteriors a la Guerra Civil i servint com a tresorer de l'estat.
També va ser president del Consell de comissionats de policia per Kansas City (Missouri) el 1874, sent nomenat primer cap de policia. Cap al final de la seva vida va ser professor d'art en la Universitat de Missouri–Columbia.
# Ernst Anders

Ernst Anders (Magdeburg, 26 de març de 1845 - Mölln, 1911) va ser un pintor alemany.
Va començar la seva formació artística com a alumne particular d’Andreas Müller i, el 1863, es va matricular a la Kunstakademie Düsseldorf, on va estudiar amb Rudolf Wiegmann, Heinrich Mücke, Karl Ferdinand Sohn i Julius Roeting. De 1868 a 1872, va ser estudiant particular de Wilhelm Sohn. La majoria de les seves pintures eren escenes de gènere, però es guanyava la vida fent retrats, inclosos molts dels seus companys artistes.

## Referències

* ↑ «Ernst Anders». van-ham.com. Arxivat de l'original el May 2, 2019. [Consulta: 27 setembre 2014].
* ↑ «Anders Ernst.». auktion-bergmann.de. [Consulta: 27 setembre 2014].
# 957
## Esdeveniments
### Països Catalans

* Besalú, Comtat de Besalú: una revolta popular derroca al comte Guifré II, el qual és assassinat mentre intentava fugir.
* Terratrèmol a la Mar Càspia

### Món

* Acaba la dinastia Chandra Hindu a l'actual Mongòlia i s'inicia una època de caos.
* Olga de Kíev, regent del Rus', es converteix al cristianisme ortodox.

## Necrològiques

* Besalú, Comtat de Besalú: Guifré II de Besalú, comte de Besalú.

## Referències

* ↑ André Vauchez; Michael Lapidge (2000). Encyclopedia of the Middle Ages. Fitzroy Dearborn Publishers, Incorporated. p. 254. ISBN 9781579582821.
# Bree

Bree és una ciutat a la província de Limburg . L'1 de gener del 2024 tenia 16.955 habitants.

## Història

Del 1386, Bree era una de les bones viles del principat de Lieja. Encara avui romanen unes restes de les fortificacions i de les talaies. El 1604 la ciutat va defendre's heroicament contra les tropes espanyoles. Molts monuments van desaparèixer després dels incendis successius de 1601, 1616, 1697 i 1699.
L'any 1795 els francesos van annexar la ciutat, que va ser territori francès fins a la desfeta de Waterloo i la creació el 1815 del Regne Unit dels Països Baixos. Des de 1830, la ciutat és belga.

## Referències

* ↑ «BEVOLKINGSCIJFERS PER PROVINCIE EN PER GEMEENTE OP 1 JANUARI 2024 / CHIFFRES DE LA POPULATION PAR PROVINCE ET PAR COMMUNE, A LA DATE DU 1er JANVIER 2024» (en francès i neerlandès). Ministeri d'Interior de Bèlgica, 27-01-2024. [Consulta: 29 desembre 2024].
* ↑ «Liège et ses bonnes villes» (en francès). Bibliomania.be. [Consulta: 29 desembre 2024].
* ↑ «Bree» (en neerlandès). Agentschap Onroerend Erfgoed. [Consulta: 29 desembre 2024].
# Joan Abellà Barril

Joan Abellà Barril (El Pont d'Armentera, 1971) és un gestor català i director de la Fundació Puntcat.
Es va llicenciar en Dret per la Universitat de Barcelona i va completar el Programa de Desenvolupament Directiu d’ESADE. A més, compta amb diverses titulacions d’ESADE i IESE en gestió cultural, coaching directiu i màrqueting digital.
Va començar la seva carrera al bufet d'advocats Pere Comes, especialitzat en dret administratiu i urbanístic.
S'ha especialitzat en la gestió d'equips en el sector cultural. Ha treballat a la Filmoteca de Catalunya, l’Espai de Dansa i Música i l’Auditori, i ha dirigit institucions de pes com el Poble Espanyol de Barcelona, el MACBA o la Casa Vicens, o el Grup Enciclopèdia. També ha exercit diferents responsabilitats a entitats culturals com la Fundació Tot Raval, la Fundació Joan Brossa, el Centre Unesco de Catalunya, el Club de Cultura TR3SC o l'Associació d'Editors en Llengua catalana. Es preveu que sigui nomenat director de la Fundació Puntcat el gener de 2025.

## Referències

* ↑ pau. «Entrevista a Joan Abellà Barril, nou president d’EDITORS.CAT», 22-01-2022. [Consulta: 19 desembre 2024].
* ↑ «Abellà i Barril, Joan» (en català). Fundació Bofill (CC-BY), 20-12-2024. [Consulta: 19 desembre 2024].
* ↑ Burgueño, María Jesús. «Joan Abellà, nuevo gerente del MACBA - Revista de Arte - Logopress» (en castellà), 19-11-2008. [Consulta: 19 desembre 2024].
* ↑ Redacció. «Joan Abellà, nou president d’EDITORS.CAT I EDITORS.CAT», 14-01-2022. [Consulta: 19 desembre 2024].
* ↑ Redacció. «Joan Abellà serà el nou director general de la Fundació .cat», 18-12-2024. [Consulta: 19 desembre 2024].
# Duiquer de Peters

El duiquer de Peters (Cephalophus callipygus) és un petit antílop que viu al Gabon, Guinea Equatorial, el sud del Camerun i el nord de la República del Congo.
Els duiquers de Peters pesen uns 18 quilograms de mitjana i mesuren uns 50 centímetres d'alçada a l'espatlla. Tenen un pelatge gris-marró.
Els duiquers de Peters viuen al sotabosc dens de selves pluvials de muntanya.
Se n'estima la població total a uns 380.000 individus, amb una tendència minvant.

## Referències

* ↑ Entrada «Cephalophus callipygus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Myotis dieteri

Myotis dieteri és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids endèmica del Congo. El seu hàbitat natural són els mosaics de selva pluvial i herbassars. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ Happold. M. Myotis dieteri. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 29 agost 2013.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Nipomo

Nipomo és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2010 tenia 16.714 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2010, Nipomo tenia 16714 habitants, amb un creixement del 32,4% en relació a l'any 2000.
4.035 habitatges, i 3.316 famílies. La densitat de població era de 427,3 habitants/km².
Dels 4.035 habitatges en un 41,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66,9% hi vivien parelles casades, en un 10,9% dones solteres, i en un 17,8% no eren unitats familiars. En el 13,5% dels habitatges hi vivien persones soles el 6,6% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 3,13 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,42.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,7% tenia menys de 18 anys, un 7,5% entre 18 i 24, un 27,9% entre 25 i 44, un 21,7% de 45 a 60 i un 12,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,2 homes.
El 2019 la renda mediana per habitatge era de 86.750 $. La renda per capita de la població era de 34.975 $.
El 2019 9.0% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* 1 2 3 4 «Nipomo, California (CA 93444) profile: population, maps, real estate, averages, homes, statistics, relocation, travel, jobs, hospitals, schools, crime, moving, houses, news, sex offenders». [Consulta: 16 agost 2021].
* 1 2 3 «Fact Sheet- Nipomo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Nipomo». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# L'Espill

L'Espill és una revista fundada el 1979 per Joan Fuster prenent el nom del llibre Espill de Jaume Roig, i que va deixar de publicar-se el 1991 (poc abans de la mort de l'assagista). Tot i això, el 1999, la Universitat de València la va rellançar i actualment, editada per Antoni Furió i Gustau Muñoz, és una revista dedicada a l'assaig, la filosofia, les ciències humanes i les ciències socials.

## Referències

* 1 2 «L'Espill». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Pàgina del Servei de Publicacions de la Universitat de València on es poden consultar de forma genèrica els continguts de cada número de la revista.
* Diversos números de L'Espill en edició digital d'accés lliure
* Josep Sorribes Monrabal, L'Espill de Fuster (1979-1991): Una utopia gramsciana
# Can Ferró (Cornellà del Terri)

Can Ferró és una masia de Cornellà del Terri (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antiga masia de planta rectangular. Es desenvolupa en planta baixa, pis i golfes. Presenta coberta de teula àrab a dues vessants. Les parets portants són de maçoneria i les obertures estan emmarcades per carreus. Les llindes d'algunes finestres del primer pis tenen forma de frontó i l'ampit és de pedra emmotllurada. Les llindes del segon pis estan fetes amb una biga de fusta. Sobre la porta principal hi ha un balcó amb llosana de pedra emmotllurada i barana de barrots metàl·lics. La llinda de la porta principal és de pedra amb forma d'arc molt rebaixat.

## Referències

* ↑ «Can Ferró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Santa Magdalena de Pontons

Santa Magdalena de Pontons és una església de Pontons (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església de Santa Magdalena està situada a prop del nucli urbà de Pontons, adossada a la rectoria i al costat del cementiri. És una construcció d'una sola nau, amb capelles laterals adossades. Tant en un cas com en l'altre, la volta és de creueria. L'absis és poligonal, i la coberta, de teula àrab, a dues vessants. El campanar és d'espadanya de dos arcs, i conté un rellotge a la part superior. La porta d'accés és adovellada. L'obra va fer-se en carreus regulars de pedra tallada.
La pica baptismal té forma lleugerament troncocònica amb els costats més aviat còncaus. Presenta un peu quelcom atalussat de base quadrada. Tot el conjunt forma una peça monolítica. La seva decoració és senzilla, formada per tres bandes o faixes llises de 8 cm que entornen la pica, una a la boca, una altra al ventre i l'altra a la base. Entre cadascuna d'aquestes faixes s'observen quatre bandes verticals que divideixen les superfícies determinades per les bandes horitzontals en quatre sectors iguals. En dos dels rectangles així obtinguts hi ha reposada una creu llatina.

## Història

L'església és d'origen romànic. Va ser reconstruïda durant el segle xiii, i modificada posteriorment. Abans de ser parròquia havia estat sufragània de Sant Joan de la Muntanya.

## Referències

* 1 2 3 4 «Santa Magdalena de Pontons». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].