OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Roc de l'Àliga (Montferrer i Castellbò)

El Roc de l'Àliga és una serra situada al municipi de Montferrer i Castellbò a la comarca de l'Alt Urgell, amb una elevació màxima de 1.687 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra de la Curna

La Serra de la Curna és una serra situada entre els municipis del Pont de Bar i de les Valls de Valira a la comarca de l'Alt Urgell, amb una elevació màxima de 1.917 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya

## Vegeu també

* Serrat de la Tuta (El Pont de Bar)
# Serra de Nabiners

La Serra de Nabiners és una serra situada al municipi de Ribera d'Urgellet a la comarca de l'Alt Urgell, amb una elevació màxima de 1.218 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra de Santa Llúcia

La serra de Santa Llúcia és una serra situada al municipi de Montferrer i Castellbò a la comarca de l'Alt Urgell, amb una elevació màxima de 962 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serrat de Guardiola (Coll de Nargó)

El Serrat de Guardiola és una serra situada al municipi de Coll de Nargó, a la comarca de l'Alt Urgell, amb una elevació màxima de 1.620 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serrat de les Cordes

El Serrat de les Cordes és una muntanya de 1.688 metres que es troba al municipi de les Valls d'Aguilar, a la comarca de l'Alt Urgell.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra del Morral

La Serra del Morral és una serra situada al municipi de Montferrer i Castellbò a la comarca de l'Alt Urgell, amb una elevació màxima de 1.064 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serrat del Camp

El Serrat del Camp és una serra situada al municipi de Montferrer i Castellbò a la comarca de l'Alt Urgell, amb una elevació màxima de 981 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serrat del Coll Xerigot

El Serrat del Coll Xerigot és una serra situada al municipi de Montferrer i Castellbò a la comarca de l'Alt Urgell, amb una elevació màxima de 1.894 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serrat del Taller

El Serrat del Taller és una serra situada al municipi de Ribera d'Urgellet a la comarca de l'Alt Urgell, amb una elevació màxima de 1.301 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serrat del Vaquer

El Serrat del Vaquer és una serra situada al municipi de les Valls de Valira a la comarca de l'Alt Urgell, amb una elevació màxima de 1.433 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Els Bonys

El cim de Els Bonys és una muntanya de 2.183 metres que es troba al municipi de Farrera, a la comarca del Pallars Sobirà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Muntanya del Paborde

La Muntanya del Paborde és una serra situada al municipi d'Alp, a la comarca del Baixa Cerdanya, amb una elevació màxima de 1.745 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Puig de Bolvir

El Puig de Bolvir és una muntanya de 1.228 metres que es troba al municipi de Bolvir, a la comarca de la Baixa Cerdanya.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Apristurus macrorhynchus

Apristurus macrorhynchus és un peix de la família dels esciliorrínids i de l'ordre dels carcariniformes.

## Morfologia

Les femelles poden arribar als 66 cm de longitud total.

## Reproducció

És ovípar.

## Distribució geogràfica

Es troba a les costes del sud-est de Honshu (Japó) i Taiwan.

## Referències

* ↑ MarineSpecies.org (anglès)
* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ ZipCodeZoo.com (anglès)
* ↑ IUCN (anglès)

## Bibliografia

* Compagno, L.J.V.: FAO species catalogue. Volum 4. Sharks of the world. An annotated and illustrated catalogue of shark species known to date. Part 2 - Carcharhiniformes. FAO Fish. Synop. 125(4/2):251-655. Any 1984.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Ratpenat pilós pintat

El ratpenat pilós pintat (Kerivoula picta) és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids que es troba a Brunei, Xina, Indonèsia, Malàisia, el Nepal, Sri Lanka i el Vietnam.

## Referències

* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.

## Enllaços externs

* Fordham et al. (2006). Ratpenat pilós pintat. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 30 desembre 2007 (en anglès). (anglès)
* Distribució mundial d'aquesta espècie. (anglès)
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Dharakot

Dharakot o Dharakote fou un estat tributari protegit del tipus zamindari. Estava situat a uns 12 km al nord-oest d'Aska al riu Rushikulya, al districte de Ganjam de la presidència de Madras. La superfície era de 323 km² i la població el 1881 de 31.691 habitants repartits en 188 pobles. Administrativament estava format per tres subdivisions: Jahada amb 85 pobles; Kunanogodo amb 37 pobles; i Sahasrango amb 66. Pagava una peshkash o renda al govern de 2496 lliures.
Antigament formà part de l'estat Khidsinghi o Soroda del que també formaven part les comarques veïnes de Surada, Bodogoda i Sergada; aquest estat fou format pels reis Gajapati d'Orissa al segle XII. El 1476 el sobirà de la dinastia de Khidsinghi va dividir els seus territoris entre quatre fills, un dels quals, Hadu Singh, va rebre Dharakot.

## Llista de rajàs

* Raja HADU SINGH 1476-1540
* Raja RAI SINGH 1540-1602
* Raja NARAYAN SINGH 1602-1647
* Raja PURUSHOTTAM SINGH 1647-1699
* Raja RAM CHANDRA SINGH 1699-1731
* Raja JAI SINGH 1731-1748
* Raja RAJENDRA SINGH 1748-1780
* Raja DAMODAR SINGH 1780
* Raja KRUSHNA SINGH 1780-1788
* Raja JAGANATH SINGH 1788-1830
* Raja RAGHUNATH SINGH 1830-1863
* Raja BRAJA SUNDAR SINGH 1863-1880
* Raja MADAN MOHAN SINGH DEO 1880-1937
* Raja BRAJKISHORE SINGH DEO 1937-1938
* Raja PADMANABH SINGH DEO 1946-1949 (+1974)

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Genealogia per H. Soszynski
# Cantó de Lei Meas

El cantó de Lei Meas és un cantó francès del departament dels Alps de l'Alta Provença, situat al districte de Dinha. Té sis municipis i el cap és Lei Meas.

## Municipis

* Lo Castelet
* Entrevenas
* Malijai
* Lei Meas
* Aurason
* Puegmichèu

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1964-1970 | Marcel Sauvecane | SFIO |
| 1970-1982 | Raymond Philippe | PCF |
| 1982-2001 | Jean Santucci | PS |
| 2001- | Serge Sardella | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 5.316 | 6.151 | 6.610 | 7.305 | 8.316 | 9.269 | 10.725 |
# Gaig verd meridional

El gaig verd meridional (Cyanocorax yncas) és un ocell de la família dels còrvids (Corvidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial, densa vegetació secundària, bosc mixt i matolls, a les muntanyes des de Colòmbia i oest i nord de Veneçuela, cap al sud, sobre tot al vessant oriental dels Andes, a través de l'est de l'Equador i centre i est del Perú fins l'oest de Bolívia.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional versió 13.1 (2023) les espècies Cyanocorax luxuosus i Cyanocorax yncas (sensu stricto) són dues espècies diferents. Altres però, consideren ambdues, part d'una única espècie:
* Cyanocorax yncas (sensu lato) – gaig verd

## Referències

* ↑ Gill, F.; Donsker, D.; Rasmussen, P. (Eds). 2023. IOC World Bird List (v13.1). doi: 10.14344/IOC.ML.13.1. https://www.worldbirdnames.org/bow/crows/ (anglès)
* ↑ Handbook of the Birds of the World and BirdLife International (2022). Handbook of the Birds of the World and BirdLife International digital checklist of the birds of the world. Version 7
* ↑ gaig verd «Gaig verd meridional». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2023(català)
# Jesús Morante i Borràs

Jesús Morante i Borràs (Quart de Poblet, 1899 - València, 1971) va ser un periodista i escriptor valencià.
Va destacar especialment en el camp del sainet i la comèdia valenciana, tot escrivint obres com El tío Estraperlo, Cristo del poble! o Bandera de pau que van ser representades en nombroses ocasions. També va publicar un recull de versos, Rapsòdia lírica, el 1961. Pels seus textos va rebre premis en els Jocs Florals i el títol de Mestre en Gai Saber.
Pel que fa al vessant periodístic, camp en el qual Morante era llicenciat, va dirigir les publicacions Nostre Teatro i Lletres Valencianes.

## Obres

* ¡Goriet és un home!
* Açò, açò, és pa les rates!
* Ai, Tomasa! . . .
* L'alcalde de Favara
* Amparo la clavariesa
* Animetes santes
* Bandera de Pau!
* La cançó de la vida
* Cristo del poble
* La ditxa suprema
* El drap sofrit
* En la festa de les falles
* Escenes de la vida i de l'amor
* Ésta és la reina fallera
* L'estudianta segle xx,
* La falla del barri
* L'home, la dona i els fills
* Jo ho sé tot!
* Lleve's eixos pantalons!
* La Lola
* Marineta!
* El màrtir del poble
* El mestre d'escola
* La muntanya d'or
* Nicasia, Nicasia!
* Pagar el pato
* Palometa de l'horta
* Per mentir una passió
* La primera nit
* Quan els fills d'Eva són uns... "Adams"
* Què passa en València?
* Qui ha mogut este lio?
* La rebomba atòmica!
* Tio del telescopi, o els platillos volants.
* El Tio Estraperlo
* La veu de l'horta
* Violetes d'amor

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2010-06-21 a Wayback Machine.
* «Jesús Morante i Borràs». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Triple cruïlla de la Reina Charlotte

La triple cruïlla de la Reina Charlotte és una triple cruïlla on es troben tres plaques tectòniques: la placa pacífica, la placa nord-americana i la placa de l'Explorador.
A la intersecció dels seus límits es produeix:
* la falla de la Reina Charlotte, s'estén a més de 1.200 quilòmetres des de la costa de l'illa de Vancouver (Canadà), fins a la serralada Fairweather, al sud-est d'Alaska. Té una forta sismicitat i separa la placa del Pacífic de la placa Nord-americana.
* la zona de subducció de Cascadia, discorre gairebé paral·lela a la costa, on es produeix la subducció de l'escorça oceànica sota la continental.
* la dorsal de l'Explorador és una dorsal oceànica i límit divergent de plaques tectòniques situada 241 km a l'oest de l'Illa de Vancouver, manté una activitat hidrotermal constant i és sísmicament activa.

## Localització

La triple cruïlla de la Reina Charlotte s'ubica actualment al costat de la fossa-badia de Queen Charlotte i dels monts marins de Dellwood, davant de la costa oest de l'illa de Vancouver. Abans (10 Ma a 1,5 Ma), es localitzava al sud-oest de l'illa. Els moviments de la triple cruïlla s'han caracteritzat pels canvis tectònics importants de les plaques terciàries Pacífic-Nord-amèrica.
La regió està marcada per la tectònica de micro-plaques que evolucionen ràpidament i on s'hi produeixen abundants fenòmens sísmics.

## Referències

* ↑ C. M. R. Fowler. The Solid Earth: An Introduction to Global Geophysics (en anglès). il·lustrada, reimpresa. Cambridge University Press, 1990, p. 23. ISBN 0521385903, 9780521385909.
* ↑ «Mapping the Entire Queen Charlotte-Fairweather Fault System» (en anglès). USGS, 2022. [Consulta: 2 gener 2025].
* ↑ «Part 3: Queen Charlotte-Fairweather Fault» (en anglès). Surviving Cascadia, Pacific Northwest Earthquakes and Tsunamis, 2018. [Consulta: 2 gener 2025].
* ↑ «Explorer Ridge» (en anglès). NOAA, 2002. [Consulta: 2 gener 2025].
* ↑ «Queen Charlotte Sound» (en anglès). Britannica, 2025. [Consulta: 2 gener 2025].
* ↑ R. P. Riddihough, R. G. Currie, and R. D. Hyndman. 1980. The Dellwood knolls and their role in triple junction tectonics off northern Vancouver Island. Canadian Journal of Earth Sciences. 17(5): 577-593. https://doi.org/10.1139/e80-057
* ↑ Spence, G. D., & Long, D. T. (1995) Transition from oceanic to continental crustal structure: Seismic and gravity models at the queen charlotte transform margin. Canadian Journal of Earth Sciences, 32(6), 699–717.
* ↑ G. F. Littel; M. G. Bostock: A. Schaeffer; S. Roecker «Microplate Evolution in the Queen Charlotte Triple Junction & Explorer Region: New Insights From Microseismicity». AGU, 30-05-2023, pàg. abstract. DOI: 10.1029/2022TC007494.
# Mosquer de pit ocre

El mosquer de pit ocre (Nephelomyias ochraceiventris) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial al vessant oriental dels Andes, a Perú i oest de Bolívia.

## Referències

* ↑ «Mosquer de pit ocre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2021(català)
# Rubaiyat

Rubaiyat (persa: رباعیات عمر خیام) és el títol que el poeta i traductor britànic Edward Fitzgerald donà a una col·lecció de poemes d'Omar Khayyam (1048-1131). La traducció de rubaiyat és ‘quartetes’. Altres poetes, com Fernando Pessoa o Yeghishe Charents, escrigueren els seus rubaiyat seguint la tradició de Khayyam.

## Estructura

Els dos primers versos d'un ruba'i (singular de rubaiyat) rimen junts amb el darrer, mentre que el tercer és un vers lliure. Segons Sadik Hidayat els rubaiyat es componen de dos apariats (beit), i formen quatre versos. Per a l'orientalista francés James Darmesteter, aquesta forma és «la més poderosa d'aquest tipus de poesia quan la compon un autèntic poeta».

## Temes

Segons Xabier Correa Corredoira, els rubaiyat tenen un repertori temàtic molt variat, i en destaquen el gaudi del vi, l'amor i el sexe, la crítica a les institucions (especialment les religioses), el nihilisme, la reivindicació del lliurepensament i de l'agnosticisme, fins i tot de l'ateisme, la mort i la saviesa.

## Traduccions al català

* Khayyâm, Omar. Esteve Serra (trad.). Rubaiyat. José J. de Olañeta, Editor, 1997. ISBN 978-84-7651-676-8.
* Khayyam, Omar. Ramon Vives Pastor (trad.), Pau Sarredell (ed.). Rubaiat. Res Publica, 2001. ISBN 84-89810-37-0.
* Khayyãm, Umar. Família Creus Brunat (ed.). Quartetes rubã'ïyyat. Centro de Estudios Internacionales de Biología y Antropología, 2004. ISBN 84-933643-0-4.
* Khayyam, Omar. Àlex Queraltó Bartrés (trad.). Quartetes d'Omar Khayyam. Adesiara Editorial, 2010. ISBN 978-84-92405-26-8.

## Referències

* 1 2 op. cit. p. 117.
* Khayyam, Omar. Rubaiyat. Versió gallega de Xabier Correa Corredoira (2010). Baía Edicións.
# Riera de Castellet

La riera de Castellet, també dita riera del Gall és una riera del Bages afluent del riu Llobregat. Al llarg del seu curs travessa els termes municipals de Sant Salvador de Guardiola, Castellgalí i Sant Vicenç de Castellet.

## Recorregut

El curs fluvial neix al vessant sud-est de Colldarboç al terme de Sant Salvador. Al cap d'uns 700m entra al terme de Castellgalí pel nord de la serra de Punxabudell, donant origen a la Vall d'Artigues. Al llarg d'aquesta vall voreja les masies de Cal Flequer i Casasaies i acaba rebent el seu principal afluent, el torrent de la Casa Nova des del nord. En aquest punt la riera vira al sud envoltant la masia del Gall fins a la pedrera de Balçamuller, on hi ha un balç i un salt d'aigua d'uns 20 metres d'alçada. Pocs centenars de metres més enllà el curs torna a anar cap a l'oest entrant al terme de Sant Vicenç vorejant diverses masies i passant pel nord de la urbanització del Clot del Tufau. Als peus del turó del Castellet fa un meandre, entra al polígon del Clot del Tufau i travessa el nucli urbà de la Farinera. Al tram final travessa la carretera C-55 per sota i desemboca al marge dret del Llobregat.

## Inundacions

Es tracta d'una riera propícia a inundar-se en el seu tram final. Amb les riuades del 2000 va ocasionar greus destrosses al barri de la Farinera amb diversos ferits i 1 mort. Això va provocar que s'efectuessin diverses actuacions en aquest entorn de la riera per tal de canalitzar l'aigua més efectivament. Malgrat tot l'ACA i els veïns denuncien que són incompletes i en reclamen més. Hi han hagut destrosses per inundacions també el 2017 i el 2023. En aquesta darrera la riera s'endugué un cotxe per davant.

## Afluents
### Terme de Castellgalí

* Torrent de Vilomara
* Torrent de la Casa Nova

### Terme de Sant Vicenç de Castellet

* Torrent de Cal Papa
* Torrent de Can Febrers

## Referències

* ↑ «riera de Castellet | enciclopedia.cat». [Consulta: 17 març 2024].
* ↑ «microrescloses – ADF Pla de Bages». [Consulta: 17 març 2024].
* 1 2 «Riera de Castellet (Castellgalí – Sant Vicenç de Castellet) – El medi natural del Bages i del Moianès». [Consulta: 17 març 2024].
* ↑ «API Dades Obertes - Diputació de Barcelona». [Consulta: 17 març 2024].
* ↑ «Balçamuller». [Consulta: 17 març 2024].
* ↑ castellet, redacciósant vicenç de. «Sant Vicenç arranja un tram de la riera de Castellet per evitar riuades», 09-11-2011. [Consulta: 17 març 2024].
* ↑ Bricollé, David. «La Farinera de Sant Vicenç reclama accions a la riera de Castellet previstes fa 15 anys», 21-10-2016. [Consulta: 18 març 2024].
* ↑ VICENÇ, REDACCIÓ | SANT. «Sant Vicenç arranjarà els desperfectes de l'estiu passat a la riera de Castellet», 13-04-2017. [Consulta: 18 març 2024].
* ↑ Cintas, Eric. «La riera de castellet es desborda al barri de la Farinera a Sant Vicenç de Castellet», 29-06-2023. [Consulta: 18 març 2024].
* ↑ «La força de l'aigua s'emporta un cotxe riera avall a Sant Vicenç de Castellet | VÍDEO», 29-06-2023. [Consulta: 18 març 2024].
# Riu de Mola

El riu de Mola és un riu del municipi de Josa i Tuixén, a la comarca de l'Alt Urgell.
Neix al vessant nord de la serra del Verd i transcorre pel sud-oest del poble de Tuixent, on s'uneix amb el riu de Josa per formar el riu de la Vansa.

## Referències

* ↑ Obiols i Ríos, Joan. Tuixent, història, costums i gent. ABADIA Editors, 2004, p. 16-17. ISBN 84-96292-20-7.
# Roques de Céllecs

Les Roques de Céllecs es troben al Parc de la Serralada Litoral, concretament a Òrrius (el Maresme).
Són unes impressionants parets verticals que es troben entre el Turó de Céllecs i el Turó Rodó, al vessant est d'aquesta carena. Des de la cota alta d'aquest rocam tenim una bona vista sobre Òrrius i la Riera d'Argentona.
Són ubicades a Òrrius: anant per la pista des del Turó de Céllecs al Turó Rodó, quan ja ens acostem a aquest darrer i just després d'una cruïlla de pistes, hi ha un tram que puja suaument i després planeja. En aquest punt d'inflexió, surt a l'esquerra un corriol en direcció est. Al cap de 100 metres s'acaba el camí i ens trobem amb el cingle. Coordenades: x=445023 y=4400772 z=515.

## Referències

* 1 2 3 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàg. 170.
# Serrat del Moro (Clariana de Cardener)

El Serrat del Moro és una serra situada als municipis de Clariana de Cardener i d'Olius (Solsonès), amb una elevació màxima de 664 metres.
La serra transcorre direcció nord-nord-oest cap al sud-sud-est. En la seva part nord neix en les planes del pla de Cerrics, prop de la casa de Puigsec. En direcció cap al sud, a en la seva vessant oest hi trobem la casa de ca l'Armenter i cal Xeringa, i a la part est la serra davalla fins al Pantà de Sant Ponç. Seguint la serra, per la que hi transcórrer l'antic camí ral de Solsona, trobem Sant Martí de Joval, la casa de Vilafranca i cal Veí. En paral·lel al vessant oest, hi baixa la rasa Perpètua, que acaba desembocant al pantà.

## Referències

* ↑ «Serrat del Moro (Clariana de Cardener)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Vireó botxí verd

El vireó botxí verd (Vireolanius pulchellus) és un ocell de la família dels vireònids (Vireonidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial i vegetació secundària. des del sud de Mèxic, cap al sud, al vessant del Carib fins Nicaragua, localment a la vessant del Pacífic del Salvador i en ambdues vessants de Costa Rica i Panamà.

## Referències

* ↑ «Vireó botxí verd». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2023(català)
# Wilhelm Gesenius

Heinrich Friedrich Wilhelm Gesenius (3 de febrer de 1786- 23 d'octubre de 1842) va ser un orientalista alemany i crític bíblic originari de Nordhausen, una ciutat al vessant sud de les muntanyes Harz, a Turíngia, Alemanya.
El 1803 es va iniciar com a estudiant de Filosofia i Teologia a la Universitat de Helmstedt, on Heinrich Henke va ser el seu professor més influent; però l'última part del seu curs universitari la va estudiar a la Universitat de Göttingen, on Johann Gottfried Eichhorn i Thomas Christian Tychsen en aquells dies estaven en la cúspide de la seva popularitat. Després de la graduació en 1806 es va convertir en Repetent i Privatdozent a Göttingen; i, com ell mateix s'enorgullia de dir posteriorment, va tenir August Neander com a primer alumne d'Hebreu. El 1810 es va convertir en professor extraordinarius de Teologia, i en 1811 ordinarius, a la Universitat de Trobi, on malgrat molts oferiments d'altes propostes d'altres centres, hi va passar la resta de la seva vida.
Va ser professor impartint classes durant aproximadament 30 anys. L'única interrupció va ocórrer el 1813-1814, ocasionada per la Guerra d'Alliberament alemany (Guerra de la Sisena Coalició), durant la qual es va tancar la universitat, i altres ocasionades per dos tours literaris perllongats, primer el 1820 a París, Londres i Oxford amb el seu col·lega Johann Karl Thilo (1794-1853) per la recerca i anàlisi de rars manuscrits orientals, i en 1835 a Anglaterra i als Països Baixos relacionada amb el seu estudi fenicis. Gesenius es va convertir en el professor d'hebreu i introducció a l'Antic Testament més popular així com d'exegesi a Alemanya; durant els seus últims anys prop de 500 estudiants atenien a les seves classes. Els seus estudiants més eminents van ser Peter von Bohlen, A.G. Hoffmann, Hermann Hupfeld, Emil Rödiger, J.F. Tuch, Johann Karl Wilhelm Vatke i Theodor Benfey.

## Referències

* ↑ "Wilhelm Gesenius", in Je m'appelle Byblos, Jean-Pierre Thiollet, H & D, 2005, p. 253.
# Xiuladora dorsidaurada

La xiuladora dorsidaurada (Pachycephala aurea) és un ocell de la família dels paquicefàlids (Pachycephalidae).

## Hàbitat i distribució

Habita vegetació de ribera al vessant sud de les serralades Weyland i Sudirman i districtes centrals i sud-orientals de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Xiuladora dorsidaurada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/04/2023(català)