OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Pagès (Sant Feliu de Buixalleu)

Can Pagès és una masia gòtica de Sant Feliu de Buixalleu (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia aïllada, orientada al sud- est, situada a Sant Feliu de Buixalleu.
Edifici de planta baixa i pis, amb coberta a doble vessant.
Porta d'entrada en arc de mig punt format per dovelles i brancals de carreus de pedra. A la dreta hi ha dues finestres i a l'esquerra una finestra, totes amb llinda monolítica i brancals i ampit de pedra.
Al pis hi ha tres obertures, de les que en destaquen dues d'estil gòtic. La central en arc conopial amb arquets i amb les impostes amb decoracions florals. La de l'esquerra en arc conopial amb arquets. La de la dreta és amb llinda monolítica i brancals i ampit de pedra.
Entre les dues finestres gòtiques hi ha un rellotge de sol, sota el qual hi ha unes rajoles amb el nom: "CAN PAYETES".
Al cantó esquerre antigament hi havia dependències ramaderes, ara adequades com a part de l'habitatge.

## Història

Els antics propietaris creuen que la casa té uns tres-cents anys d'antiguitat, però les finestres d'estil gòtic fan pensar que la masia pot ser del segle xvi. Cap el 1975 la casa va deixar de ser de la família Pagès (que donava nom al mas), passant a altres propietaris però conservant el nom original. Aquesta família (els Pagès) vivia a la masia, juntament amb els masovers, i tenien un banc reservat a l'església pel que pagaven mig sac de blat per any.
Davant de la casa hi ha una mina on, es diu, s'hi havien amagat els carlins en època de guerra.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Can Pagès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Can Rinsa

Can Rinsa és una obra gòtica d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa de tres plantes, amb coberta a dues vessants i caiguda a la façana. Es troba en un extrem de la plaça de la Vila, al vell mig del nucli urbà, prop de l'església parroquial. Forma part d'una de les cases que té arcada amb pòrtic a la planta baixa des d'on s'accedeix a l'habitatge. En aquest cas, l'entrada dona a la planta baixa on hi ha una carnisseria. És per aquesta raó que l'interior és totalment reformat. Es mantenen però algunes obertures de pedra així com l'arcada d'arc de mig punt lleugerament rebaixat de la façana. El més interessant però, és la finestra gòtica, amb arc conopial tardà dentat amb arquets i amb relleus d'hèlix a les impostes i a l'arc, situada a la segona planta de l'edifici. Els cantos de l'edifici i les voltes són de carreus vistos.
Juntament amb la casa del costat, reformada de fa poc i pintada de color teula, formaven un sol habitatge. A l'interior es poden apreciar les obertures tapiades que comuniquen una casa amb l'altra. L'estructura de l'edifici ha canviat, ja que la masia original ara es troba dividia en tres habitatges. De l'interior es conserven les bigues i algunes parts del paviment amb mosaic hidràulic antic, però la majoria ha canviat,
A Can Rinsa, a la planta baixa, darrere la botiga hi ha una cuina i les cambres de refrigeració on es guarda la carn, hi ha una escala al lateral des d'on s'accedeix al primer pis que és un habitatgei al segon que n'és un altr de la mateixa família.
La façana lateral, que dona a la plaça de les olles, és fruit d'una restauració posterior, en la que es va ampliar l'entrada perquè els cotxes poguessin entrar al pati del darrere. Aquesta façana té les obertures envoltades en pedra i balcons de ferro amb elements de vidre de colors. L'únic que es conserva són les dues arcades d'arc de mig punt i carreus de pedra ben tallats. Una d'elles correspon a l'aparador de la botiga, l'altra correspon sota la porxada.
A la part posterior de l'edifici, hi ha annexos de construcció moderna destinats al negoci familiar però destaca un altre edifici fet de rajol que antigament habia estat una fàbrica tèxtil. Després es va utilitzar com a quadres pel bestiar i secador per les pells dels xais a la part de dalt. Actualment és un espai buit i a la part inferior s'ha adaptat una petita sala per laboratori fotogràfic, d'ús particular. Encara existeixen però les menjadores del bestiar.

## Història

Darrere de la casa hi ha un altre edifici que havia sigut propietat d'Agustí Masferrer i utilitzat com a fàbrica tèxtil fins a finals del segle xix i principis del XX, fins que es va obrir la indúctria tèxtil Filatures Lama.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Rinsa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Ca la Viuda (Maials)

Ca la Viuda és una casa de Maials (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran casal entre mitgeres de planta baixa, dos pisos i golfa, amb façana de carreus regulars de pedra. Reprodueix la tipologia del lloc, amb una entrada que comprén l'entresòl amb les dues finestres. Al primer pis la planta senyorial és amb balcons a l'exterior, aquí de dimensions i volada reduïdes. La golfa remata la casa amb petites finestres amb arcs. De composició simètrica i austera, que atany el que es pretenia.

## Referències

* ↑ «Ca la Viuda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Cal Gavatx (l'Esquirol)

Cal Gavatx és una masia a mig camí dels nuclis de Tavertet i l'Esquirol (Osona). Masia moderna abans anomenada la Maserata Nova o la Casa Nova de la Maserata, per abandó de la Maserata vella, ara en ruïnes. Una de les filles o pubilla es casà amb un francès i s'imposà el nom amb què se la coneix actualment. Apareix en el "Nomenclator de la Provincia de Barcelona. Partido Judicial de Vich.1860" amb el nom de la "Massarata", i com a masia.
Masia de planta rectangular (10x7) coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana, situada a migdia. Presenta tres annexes adossats al sector O.: un d'ells, bastant antic, cobreix gairebé la meitat de la façana principal i és utilitzat en part com a habitatge, i com a garatge. El segon, és una gran terrassa i a sota del garatge. El darrer està a la façana N. i s'utilitza també com a terrassa. La façana principal presenta un eix de composició de les obertures (portal) trencat per l'annex lateral. Les altres façanes són gairebé cegues, excepte la façana N. que presenta obertures sense cap eix de simetria. Al costat de la terrassa de tramuntana hi a un cos semi cilíndric força alt i antic, que possiblement s'utilitzava com a forn de pa o de defensa. La majoria d'obertures tenen els emmarcaments de pedra picada i alguns afegitons de totxo. Els carreus dels angles són de pedra basta.

## Referències

* 1 2 «Can Gavatx 34». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Can Mon

Can Mon és una masia de Tavèrnoles (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil.
Masia de planta rectangular coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana, situada a migdia. La vessant esquerra és bastant més llarga que la dreta. Consta de planta baixa i pis. La façana presenta un portal rectangular amb carreus de pedra i llinda de fusta, una finestra i un portal recent. Al primer pis té un portal a la banda esquerra i una finestra motllurada i amb llinda datada.
A ponent el mur és cec i hi ha un pati de lloses prop del mur, formant una mena de lliça. A la part de tramuntana hi ha diverses finestres construïdes amb materials moderns.
Ha perdut les primitives funcions i s'utilitza com a segona residència.
Existeix una cabana que es troba unida per la part sud a una gran llosa que li fa de mur. Es de planta més o menys rectangular i coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana la qual és orientada al nord. En aquest indret el ràfec sobresurt més i el carener és sostingut per una biga molt original que té la forma d'un angle agut i és d'una única peça. Els murs de llevant i de ponent són cecs i la teulada sense ràfec. La part de la façana no té mur i és protegida per una cortina de canyes.

## Història

Dades constructives:
A la finestra del primer pis de la part de migdia: SAGIMON 16 IHS 08 ROVIRA
La història de la cabana va unida a la del mas.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Can Mon». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Can Soler (Amer)

Can Soler és una casa d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Immoble de tres plantes, entre mitgeres, cobert amb una teulada plana i aterrassada. Està ubicat al costat dret del carrer Narcís Jonquera.
La façana principal, que dona al carrer Narcís Jonquera, està estructurada internament en tres crugies. La planta baixa consta de tres obertures rectangulars equipades amb llinda monolítica i muntants de pedra.
El primer i segon pis han estat resolts partint del mateix esquema formal, que consisteix en l'aplicació de tres obertures rectangulars per pis, respectivament, projectades com a balconades amb les seves baranes de ferro forjat. Tan sols difereixen en dos aspectes puntuals: per una banda, en el primer pis trobem una balconada contínua i correguda que abarca i alhora acapara tot l'espai físic de la façana, corresponent al primer pis. Tot al contrari del segon pis, on tenim tres balconades independents, sostentades per dues mènsoles cadascuna. Mentre que per l'altra, el segon tret diferenciador és la mida de les obertures, i és que les tres del primer pis són sensiblement majors que les del segon pis, de mida menor. Cal ressenyar que el treball de la forja aplicat a les baranes de ferro és bastant encertat, com així ho demostra, per exemple, l'aspecte abombat que sembla com si les baranes tinguessin panxa.
És important analitzar un aspecte com és la resolució formal de la façana, i és que tant en la planta baixa com en el primer pis trobem la solució basada en el fals encoixinat imitant els carreus de pedra regulars. Tot el contrari que en el segon, pel qual s'ha decantat per un esgrafiat imitant els maons vermells. Tanamteix per no generar un efecte lineal i monòton es combinen les dues propostes formals. Així a l'interior dels medallons octogonals del primer pis, ubicats entremig de les tres obertures rectangulars, tenim l'esgrafiat de tonalitat vermellosa. Mentre que a l'interior dels medallons del segon pis trobem el fals encoixinat.
Tanca l'edifici en la part superior una cornisa bastant austera i sèria, sostentada per mènsoles, entremig de les quals hi ha esgrafiats de tall vegetal i floral combinats amb rombes.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Soler». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Fiona Scott Morton

Fiona M. Scott Morton (20 de febrer de 1967) és una economista i docent estatunidenca. Professora a la càtedra Theodore Nierenberg de l'Escola d'Administració de la Universitat Yale d'ençà de 1999 va exercir, entre 2011 i 2012, com a fiscal general adjunta d'Economia a la Divisió Antimonopoli del Departament de Justícia dels Estats Units. En el seu treball acadèmic, ha defensat el paper del govern dels EUA per garantir una competència sana en els mercats sanitaris i la indústria tecnològica. Scott Morton és consultora de la pràctica de la competència a l'empresa de consultoria econòmica CRA International paral·lelament a la seva activitat docent i és directora del projecte Thurman Arnold a Yale.
El 12 de juliol del 2023 va ser nomenada economista en cap de la Direcció General de la Competència de la Comissió Europea amb efectes de l'1 de setembre de 2023. Tanmateix, després de l'anunci de la notícia, alguns funcionaris de la Comissió Europea i els ministres francesos Catherine Colonna i Jean-Noël Barrot van demanar a la comissió que reconsiderés aquesta decisió.
El nomenament de Scott Morton va generar gairebé immediatament molta tensió a França arran del fet que no era europea i alhora sobretot per la seva activitat anterior de consultora per a diverses grans empreses estatunidenques com ara Microsoft, Apple o Amazon que podia generar un potencial conflicte d'interessos. A conseqüència de la polèmica suscitada pel seu nomenament però, l'economista renuncià al càrrec el 19 de juliol del 2023.

## Referències

* ↑ «Fiona M. Scott Morton». yale.edu. [Consulta: 21 abril 2017].
* ↑ Dayen, David (2019-05-23). «The Radicalization of Fiona Scott Morton». The New Republic.
* ↑ «CRA Our People Fiona Scott Morton». [Consulta: 22 abril 2023]. «Fiona M. Scott Morton is a senior consultant to the Competition Practice at CRA. She is the Theodore Nierenberg Professor of Economics at the Yale University School of Management where she has been on the faculty since 1999.»
* ↑ Nylen, Leah «How U.S. enforcers could take on Google’s search monopoly». Politico, 25-06-2020 [Consulta: 23 abril 2023].
* ↑ «Qui est l’Américaine Fiona Scott Morton, nommée à la direction de la concurrence européenne ?» (en francès). Ouest France, 12-07-2023. [Consulta: 14 juliol 2023].
* ↑ «Renuncia un càrrec clau de la Comissió Europea per la “polèmica política” sobre la seva nacionalitat». Vilaweb, 19-07-2023. [Consulta: 19 juliol 2023].
# Casa Bac

La Casa Bac és una obra noucentista de Cervera (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici dividit en tres plantes. A la planta baixa hi ha una gran porta d'un establiment comercial. A la primera planta presenta una balconada que alterna les formes còncaves i convexes amb barana de ferro forjat amb elements corbats. També s'obren dues finestres. La segona planta és idèntica a la primera. La construcció es remata amb un fris amb motius florals i medallons. Pel damunt hi ha una cornisa amb mènsules i boles superiors. Als costats de la casa hi ha unes franges verticals que imiten carreus.

## Referències

* ↑ «Casa Bac». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Sant Agustí de Cervera

Sant Agustí de Cervera és una església amb elements neoclàssics i historicistes de Cervera (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església d'una sola nau, realitzada amb pedra, carreus i paredat. Suports amb contraforts interiors amb columnes adossades. Arcs apuntats dovellats. Interior amb volta de canó amb llunetes. Té cinc tram, amb el cor als peus. A la façana hi ha campanes a ambdós costats, i portada de quatre arcs apuntats i un capitell zoomòrfic.

## Història

Antic convent d'agustinians, que fou creat l'any 1392, prova d'un relatiu despoblament, ja que s'edificaven en indrets poc habitats. Es va poder crear gràcies a uns deixa testamentària del mercader Ramon Serra (sepulcre a l'església de Santa Maria).

## Referències

* 1 2 «Sant Agustí de Cervera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Casa entre mitgeres al carrer Sant Pere, 3 (Cornellà del Terri)

La Casa entre mitgeres al carrer Sant Pere, 3 és una obra de Cornellà del Terri (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici urbà entre mitgeres de planta rectangular. Les parets estructurals són de pedra morterada, arrebossada a la façana principal. L'edifici es desenvolupa en planta baixa, planta pis i golfes. La coberta és de teula àrab a dues vessants, acabada amb un gran ràfec, que s'acusa a la façana, fet amb cairats, llates i teules. La porta principal de la planta baixa i les finestres del primer pis estan emmarcades per carreus bisellats i llindes d'una sola peça de pedra. Les finestres del primer pis tenen l'ampit construït amb carreus, sobre el qual descansa un trencaaigües emmotllurat, també de pedra. La porta lateral de la planta baixa és bastant posterior a l'edifici. El sostre de la planta baixa està cobert amb volta.

## Història

A la llinda de la porta central hi ha cisellat: "PAU FORROLL, 1723".

## Referències

* 1 2 «Casa entre mitgeres al carrer Sant Pere, 3». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Sant Jaume de Pont-xetmar

Sant Jaume de Pont-xetmar és una església de Cornellà del Terri (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Petita capella d'una sola nau i absis semicircular. Parets estructurals de pedra morterada amb restes d'arrebossat a la façana, enguixades i pintades a l'interior. La coberta és de teula àrab, a la façana principal acabada amb un ràfec de tres fileres, combinació de teules i rajols plans. Les obertures de la façana principal estan emmarcades per carreus bisellats. A la llinda de la porta d'accés hi ha una creu cisellada.

## Història

A la llinda d'una petita finestra lateral hi figura una data però resulta il·legible.

## Referències

* 1 2 «Sant Jaume de Pont-xetmar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Ca n'Ordis (Cornellà del Terri)

Ca n'Ordis és una masia de Cornellà del Terri (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular, amb alguns cossos afegits per la part posterior. És estructurada en tres crugies perpendiculars a la façana, amb paret portants de maçoneria i carreus a les cantonades. La façana hauria estat rebatuda i presenta les principals obertures emmarcades per carreus. La porta d'accés és amb carreus als brancals i dovelles formant un arc de mig punt. Les finestres del primer pis són de reminiscències formals gòtiques.

## Història

Presenta elements propis del segle xvi.

## Referències

* 1 2 «Ca n'Ordis». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Can Gironès (Cornellà del Terri)

Can Gironès és una masia gòtica de Cornellà del Terri (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa desenvolupada en planta baixa i pis. La coberta és de teula àrab a dues vessants i acabada amb un ràfec de tres fileres, combinació de teula i rajol. Les parets portants són de maçoneria.
A la planta baixa hi ha dues portes emmarcades per carreus i llindes d'una sola peça, de pedra bisellada. En el primer pis hi ha dues finestres gòtiques ornades amb motius decoratius, una en forma d'arc conopial amb arquets i l'ampit emmotllurat i l'altra de gran simplicitat formada per una versió de l'arc conopial. Les restants obertures són emmarcades per carreus i llindes d'una peça de pedra bisellada.

## Història

A les llindes de dues finestres del primer pis es pot llegir l'any 1583. A la llinda d'una porta de la planta baixa hi ha esculpida en alt relleu una orla barroca amb motius religiosos.

## Referències

* 1 2 3 «Can Gironès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Aluminocerita-(CeCa)

L'aluminocerita-(CeCa) és un mineral de la classe dels silicats que pertany al subgrup de la cerita. Rep el seu nom per ser una cerita-(CeCa) amb alumini dominant. Fins al mes de juny de 2023 s'anomenava aluminocerita-(Ce), canviant el nom a l'actual degut als canvis aprovats per l'Associació Mineralògica Internacional (IMA) en la nomenclatura del grup de la cerita.

## Característiques

L'aluminocerita-(CeCa) és un silicat que va ser aprovat com a espècie vàlida per l'IMA l'any 2007. La seva fórmula química va ser redefinida l'any 2023, passant a ser: (Ce₆Ca₃)◻Al(SiO₄)₃(SiO₃OH)₄(OH)₃. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5. És isostructural amb els fosfats del grup de la whitlockita. És l'espècie anàloga amb alumini de la cerita-(CeCa) i la cerita-(La).
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «09.AG: Estructures de nesosilicats (tetraedres aïllats) amb anions addicionals; cations en coordinació > [6] +- [6]» juntament amb els següents minerals: abswurmbachita, braunita, neltnerita, braunita-II, långbanita, malayaïta, titanita, vanadomalayaïta, natrotitanita, cerita-(CeCa), cerita-(La), trimounsita-(Y), yftisita-(Y), sitinakita, kittatinnyita, natisita, paranatisita, törnebohmita-(Ce), törnebohmita-(La), kuliokita-(Y), chantalita, mozartita, vuagnatita, hatrurita, jasmundita, afwillita, bultfonteinita, zoltaiïta i tranquillityita.

## Formació i jaciments

Aquesta espècie té dues localitats tipus al Piemont, Itàlia: la pedrera Scala dei Ratti, a Feriolo (Baveno), i la mina Seula, al mont Camoscio (Oltrefiume). També ha estat descrita a Mongòlia, Noruega, Sud-àfrica i Rússia.

## Referències

* ↑ «Aluminocerite-(CeCa)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 juliol 2023].
* 1 2 Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 73». European Journal of Mineralogy, 35, 3, 19-06-2023, pàg. 397–402. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-397-2023 [Consulta: 4 juliol 2023].
# El Roquer

el Roquer és un mas a pocs metres a l'est de l'església de Sant Joan de Fàbregues al terme de Rupit i Pruit (Osona). Antiga masia que la trobem registrada en els fogatges de 1553 de la parròquia de Sant Joan de Fàbregues, avui adscrita a la parròquia de Sant Miquel de Rupit, aleshores habitava un tal Joan Roquer.
Masia de planta rectangular, coberta a dues vessants, amb ràfecs de llosa, i el carener paral·lel a la façana orientada llevant. Consta de planta baixa i primer pis. A llevant hi ha les restes d'un mur amb els portals rectangulars construïts amb grossos carreus de pedra i llinda de fusta. A migdia es troba molt enrunada i coberta de bardisses. A ponent s'hi obren petites finestres emmarcades per quatre carreus ben escairats. A tramuntana hi ha un portal enrunat i una bonica finestra formada per quatre carreus i sòlides lloses que formaven els ràfecs. Els materials constructius són gresos vermells i blanquinosos de gra gruixut i units amb fang. Les obertures i angles estan formats per carreus ben escairats.

## Referències

* 1 2 «Mas el Roquer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2017].