OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# NGC 4027

NGC 4027 és una galàxia espiral barrada situada a aproximadament 68 milions d'anys llum a la constel·lació del Corb. També és una galàxia peculiar, ja que un dels seus braços espirals se separa més que l'altre. això és probablement degut a una col·lisió galàctica en el passat de NGC 4027.

## Informació del grup de galàxies

NGC 4027 és part del grup NGC 4038, un grup de galàxies que també conté les galàxies de l'Antena.

## Referències

* ↑ «Revised NGC Data for NGC 4027». [Consulta: 1r febrer 2022].
* ↑ Karen Masters «Groups of Galaxies in the Two Micron All Sky Redshift Survey» (en anglès). Letters of the Astrophysical Journal, 2, 2-2007, pàg. 790–813. DOI: 10.1086/510201.
* ↑ Afirmat a: Third Reference Catalogue of Bright Galaxies, Version 9. Autor: Gérard de Vaucouleurs. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1991.
* ↑ Afirmat a: SIMBAD.
* ↑ Elaine Sadler «The 6dF Galaxy Survey: final redshift release (DR3) and southern large-scale structures» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 2, 21-10-2009, pàg. 683–698. DOI: 10.1111/J.1365-2966.2009.15338.X.
* 1 2 Thomas H. Jarrett «The Two Micron All Sky Survey (2MASS)» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 2-2006, pàg. 1163–1183. DOI: 10.1086/498708.
* ↑ R. B. Tully. Nearby Galaxies Catalog. Cambridge: Cambridge University Press, 1988. ISBN 0-521-35299-1.
* ↑ P. Fouque, E. Gourgoulhon, P. Chamaraux, G. Paturel «Groups of galaxies within 80 Mpc. II - The catalogue of groups and group members». Astronomy and Astrophysics Supplement, 93, 1992, pàg. 211–233.
* ↑ A. Garcia «General study of group membership. II - Determination of nearby groups». Astronomy and Astrophysics Supplement, 100, 1993, pàg. 47–90.
* ↑ G. Giuricin, C. Marinoni, L. Ceriani, A. Pisani «Nearby Optical Galaxies: Selection of the Sample and Identification of Groups». Astrophysical Journal, 543, 2000, pàg. 178–194. DOI: 10.1086/317070.

## Enllaços externs

* NGC 4027
* The spiral galaxy NGC 4027 Arxivat 2006-02-17 a Wayback Machine.
* NGC 4027 a WikiSky: DSS2, SDSS, GALEX, IRAS, Hydrogen α, X-Ray, Astrophoto, Sky Map, Articles i imatge (anglès)
Coordenades: 11$^h$ 59$^m$ 30.2$^s$; −19° 15′ 55″
# Mikhail Youdin

Mikhail Alekseevich Youdin (Sant Petersburg, 29 de setembre, 1893 - Kazan, 8 de febrer, 1948), va ser un compositor rus i soviètic, professor (1939) del Conservatori de Leningrad, professor del Conservatori de Kazan, Artista Honorat del Tàtar Autònom República Socialista Soviètica (1945).

## Biografia

El 1917 es va graduar amb èxit a la Facultat de Ciències Naturals de la Universitat de Petrograd. El 1923 es va graduar al Conservatori de Petrograd en classe de composició amb Aleksandr Matvéievitx Jitómirski.
El 1926-1942 va ensenyar al Conservatori de Leningrad (des del 1932 - professor associat, des del 1939 - professor), el 1925-1930 a l'escola tècnica del cor de la capella de Leningrad. Des de 1945 fou professor de la classe de composició i degà de la facultat de direcció i coral del Conservatori de Kazan.

## Obres principals

| Òperes “Фарида” (1944) "Через огонь" (1947) Vocal-simfònica Rèquiem en memòria de S. M. Kirov (1935) Cançó de primavera i alegria (1936) Oratori heroic (1937) Cantata "Sobre el Bàltic i Leningrad" (1943) Corals Cantata de benvinguda (1934) Guarding the Motherland (1939) "Terra nativa" a les paraules K. Najmi (1944) Suites | Suite russa (1926) "Vint-i-sis" (1937) Suite de primavera (1938) Per país natal (1940) Bogatyr Dobrynya Nikitich (1941) Concerts Per a violí i orquestra (1934) Per a orgue, orquestra de corda i 4 timbals (1934) Concert grosso (1935) Simfònica Simfonia (dedicada a Leningrad, 1943) Vocal Cicle vocal "En memòria de Lenin" (1934) Romanços i cançons basades en paraules de poetes tàtars (1942-47) |

## Referències

* 1 2 3 Юдин Михаил Алексеевич (англ.). mus.academy. Дата обращения: 28 января 2021. Архивировано 2 февраля 2021 года.
* ↑ «Юдин, Михаил Алексеевич» — статья в Малой советской энциклопедии; 2 издание; 1937—1947 гг.
* ↑ «muzykalnuyu-kulturu/viewer El compositor Mikhail Alekseevich Yudin i la seva contribució al musical tàrtar cultura». cyberleninka.ru. [Consulta: 28 gener 2021].
* ↑ Nekhaeva T.V.. «rchive.org/web/20200306093453/https://nbpublish.com/library_get_pdf.php?id=39308 Mikhail Alekseevich Yudin i la cultura musical tàtara dels anys quaranta: a partir de materials dels arxius de Kazan». Arxivat de l'original el 2020-03-06. [Consulta: 28 gener 2021].

## Bibliografia

* Gran Enciclopèdia Soviètica: [en 30 volums] / cap. ed. A. M. Prokhorov. — 3a ed. - M.: Enciclopèdia soviètica, 1969-1978.
* Kotlyarevsky A. N. Creativitat de M. A. Yudin // Assajos sobre la història i la teoria de la música. — Vol. 1. - L., 1939.
* Korsunskaya A. M. A. Yudin // "SM". - 1948. - Núm 3.
* Yudin M. A. // Enciclopèdia Musical / ed. Yu. V. Keldysh. - M.: Enciclopèdia soviètica, compositor soviètic, 1982. - T. 6.
* Hirshman Ja. "Mikhail Yudin" // Compositor de Tatarstan. —M. Editorial Composer, 2009. — 260 p. ISBN 9785852853196
# Museu d'Arts Fotogràfiques

El Museu d'Arts Fotogràfiques (en anglès: Museum of Photographic Arts o MoPA) és un museu situat en el Parc Balboa de la ciutat de San Diego (Califòrnia), dedicat a l'art de la fotografia. Va obrir les portes el 1983, essent Arthur Ollman el seu primer director.

## Col·lecció

Amb el pas dels anys, el MoPA ha augmentat la seva col·lecció amb milers de fotografies que actualment resideixen en la col·lecció permanent del museu i recorren tota la història de la fotografia. Entre elles figura la col·lecció del cineasta Lou Stoumen i el Viatge Nagasaki: Fotografies de Yosuke Yamahata, 10 d'agost de 1945. La col·lecció inclou obres de Margaret Bourke-White, Alfred Stieglitz i Ruth Bernhard.
El març de 2000, el museu va reobrir al públic després d'ésser restaurat durant un any, va expandir les seves galeries i va agregar un saló, un teatre, una sala d'impressió i una biblioteca amb 20 000 volums.

## Referències

* ↑ «Plànol del parck Balboa». Arxivat de l'original el 2013-07-25. [Consulta: 17 juliol 2013].
* ↑ «Cole·lecció permanent» (en anglès). [Consulta: 17 juliol 2013].
* 1 2 «Mopa's Mission & History» (en anglès). [Consulta: 17 juliol 2013].

## Enllaços externs

* MoPA (anglès)
# Pere Puig i Ustrell

Pere Puig i Ustrell (Terrassa, 29 de setembre de 1948) és un arxiver i filòleg clàssic català.
Va dirigir l'Arxiu Històric de Terrassa des de 1974 i l'Arxiu Comarcal del Vallès Occidental des de 1984 fins al 2013. Estudià Filologia Clàssica a la Universitat de Barcelona. El 1974 començà la seva relació laboral amb l’Ajuntament de Terrassa, i uns anys després, entre 1977 i 1980, estudia a la Scuola Vaticana de Paleografia, Diplomatica ed Archivistica (Roma). Ha publicat nombrosos estudis i és un dels més eminents arxivers, diplomatistes i paleògrafs de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Pere Puig, mestre d'arxivers». Diari de Terrassa, 2013.
* ↑ Borràs Roca, Mercè «Entrevista a Pere Puig Ustrell: quaranta anys de servei a l'Arxiu Històric de Terrassa». Revista Terme, 2013, pàg. 213-222.
* ↑ «Pere Puig, mestre d'arxivers». Diari de Terrassa., 2013.
# Rhinella poeppigii

Rhinella poeppigii és una espècie de gripau de la família Bufonidae. Es troba a Bolívia i el Perú. El seu hàbitat natural inclou boscos secs tropicals o subtropicals, montans secs, rius, aiguamolls d'aigua dolça, terra arable i zones de pastures.
# Philips Wouwerman

Philips Wouwerman (Haarlem batejat el 24 de maig de 1619- Haarlem - 19 de maig de 1668) va ser un pintor i dibuixant neerlandès. Especialitzat en la pintura de paisatge, batalles i caça. La seva habilitat principal va ser pintar cavalls, pel que va preferir temes que permetessin incloure'ls.

## Biografia

Es va iniciar en la pintura amb el seu pare, Paul Joosten Wouwerman, un pintor de temes històrics més aviat modest. També va aprendre amb Frans Hals segons alguna ressenya de l'època, encara que els seus quadres no delaten influències d'Hals.

### Obra pictòrica

Wouwerman es va fer membre de la guilda de Sant Lluc el 1642 i va emprendre una carrera prolífica i reeixida comercialment. L'expert John Smith va elaborar durant els anys 1829-1842 un catàleg raonat d'aquest pintor, que recollia unes 800 obres. Posteriorment, Hofstede de Groot va elaborar un altre catàleg de Wouwerman que recollia més de 1.200. Tanmateix, l'estudi més recent sobre aquest pintor, de Birgit Schumacher (2006), restringeix la xifra de pintures autèntiques a unes 560 i considera que les altres les van crear dos germans més petits del mestre, Pieter (1623-1682) i Jan Wouwerman (1629-1666), així com imitadors de diversos països europeus.
Es poden distingir tres períodes a la carrera de Wouwerman, per variacions en el seu estil. Les seves primeres obres delaten influència de Pieter van Laer, pintor del grups Bamboccianti, pel seu colorit terrós i un dibuix angulós. Les de la seva època intermèdia són molt depurades i brillants de color, amb una gamma més platejada, i les seves últimes obres són més aviat recarregades de figures i una mica apagades de color, encara que mantenen un cert vigor.
Wouwerman s'emmarca a l'extensa nòmina de pintors holandesos i flamencs del segle xvii «mestres menors» que van produir de forma massiva per al mercat obert, en general formats reduïts i sense complexitats temàtiques. Al contrari que Rembrandt, Frans Hals i Rubens, que acostumaven a treballar per encàrrec, els «mestres menors» com Wouwerman venien les seves obres en mercats i mitjançant intermediaris, per la qual cosa s'especialitzaven en un gènere fins a guanyar-se un renom i una demanda de la clientela, en general burgesa.
Els quadres de Wouwerman, de gran èxit a la seva època, van guanyar una major estimació en el segle xviii, especialment a les corts de Lluís XVI de França i Carles IV d'Espanya. Existeixen exemples d'aquest artista en quasi tots els museus europeus d'origen reial o aristocràtic. A Espanya, tant el Museu del Prado com el Museu Thyssen-Bornemisza posseeixen quadres de Wouwerman.

## Galeria

* Descans de la cacera
* Cavalleria davant d'un molí en flames
* Batalla als peus d'un fortí (National Gallery de Londres)

## Referències

* ↑ Fitxa de l'obra al Rijksmuseum
* ↑ Schumacher, Birgit. «Philips Wouwerman. The Horse Painter of the Golden Age». [Consulta: 17 febrer 2016].

## Bibliografia

* Schumacher, Birgit. Philips Wouwerman. The Horse Painter of the Golden Age. Catalogue Raisonné of the Paintings. Doornspijk: Davaco Publishers, 2006. ISBN 90-70288-67-2.
# Koroneiki

La koroneiki és una varietat grega d'olivera, la principal varietat per a oli de Grècia. Ocupa un 60% de la superfície total dedicada a l'olivera d'aquell país i està molt estesa a les regions del Peloponès i Creta.
L'arbre té un vigor mitjà, resisteix fins a cert punt l'aridesa però és molt sensible al fred i, per tant, no es conrea aquesta varietat per sobre dels 400-500 metres sobre el nivell del mar. Floreix molt aviat. No tarda gaires anys a començar a produir. Fa una oliva amb una forma lleugerament asimètrica que és considerada com molt petita, ja que pesa menys de dos grams. La maduració del fruit és més aviat precoç i la productivitat elevada i constant, sense que es presenti una acusada contranyada.
El percentatge d'oli que contenen les olives és alt i és de fàcil extracció. Les qualitats organolèptiques resulten molt bones i l'oli és molt estable o sigui que dificílment s'enrancia.

## Referències

* ↑ «koroneiki». Olint, plantes d'olivera.
# Motocultor

Un motocultor de dues rodes és una màquina agrícola motoritzada d'un sol eix utilitzada per la llaurada superficial del sòl. Principalment es fa servir per llaurar petites superfícies en l'horticultura i la jardineria.
Els tractors de mida gran poden incorporar una fresadora que fan el mateix treball que les freses dels motocultors però a gran escala.
Els motocultors tenen generalment una potència no superior als 15 kW i es guien i es fan maniobrar generalment per un conductor que va a peu. Tenen diverses marxes cap endavant i cap enrere. Estan dotats d'un motor de gasolina o dièsel. Es diferencien amb les motoaixades (amb tracció transmesa a través de les freses), atès que els motocultors pròpiament dits tenen dues rodes tractores (tractors de dues rodes) i aquests, si tenen prou potència, poden circular amb un petit remolc i amb el conductor assegut. Els motocultors de dues rodes porten una presa de força que permet accionar altres mecanismes (per exemple una bomba hidràulica).
La gamma d'arreus que es pot afegir a un motocultor de dues rodes és àmplia : arades, fresa, sembradores, sistemes de reg, remolcs, etcètera. Els tractors amb rodes de més potència poden incorporar un seient i unes rodes posteriors que els converteix en petits tractors.

## Feina feta pels motocultors

Les freses dels motocultors de dues rodes aixequen les pedres de mida petita i cal que disposi d'un sistema de protecció per evitar danys a l'operari. Les males herbes altes acaben entortolligant-se al voltant de les freses i cal treure-les manualment amb el motor parat. El motocultor substitueix el tradicional mètode de fangar. Amb les freses acaba deixant la terra molt fina però aleshores deixa una sola de treball endurida a una determinada fondària.

## Referències

* ↑ Jardineros.temario General.ebook.. MAD-Eduforma, p. 26–. ISBN 9788466521635 [Consulta: 19 juliol 2011].
* ↑ Serafín Ros Orta. Planificación y gestión integral de parques y jardines: calidad, sostenibilidad y PRL. Mundi-Prensa Libros, gener 2007, p. 282–. ISBN 9788484762942 [Consulta: 19 juliol 2011].

## Bibliografia

* Les màquines agrícoles i la seva aplicació, Jaume Ortiz-Cañavate, Institut Nacional d'Investigacions Agràries (Espanya). Mundi-Premsa Llibres, 2003, 6a Edició. 526 pàgines. ISBN 8484761177, 9788484761174

## Enllaços externs

* Les màquines agrícoles i la seva aplicació (castellà)
# Calouste Gulbenkian

Calouste Sarkis Gulbenkian (armeni: Գալուստ Սարգսի Գյուլբենկյան, Galust Sargsí Guiulbenkian; nascut a Üsküdar, Istanbul, Imperi Otomà, 23 març 1869- Lisboa 20 juliol 1955) va ser un home de negocis d'origen armeni, establert a Londres des de finals del segle xix i nacionalitzat britànic (1902) arran de la persecució del poble armeni. Posteriorment també va tenir residència a París i a causa de la Segona Guerra Mundial va acabar establint-se a Lisboa, l'any 1942. Va arribar a ser considerat un dels homes més rics del món. Sobresurt també com a mecenes i col·leccionista d'art.

## Negocis

Els seus negocis es van desenvolupar dins del sector petrolier. Els seu pare posseïa pous de petroli a l'Azerbaidjan. Intervingué en la fusió de les petrolieres neerlandeses i britàniques que va donar lloc a la creació de la Royal Dutch Shell (1907). El 1912 intervingué en la fundació de Turkish Petroleum Company, succeïda a partir de 1929 per la poderosa Iraq Petroleum Company (IPC).
En l'àmbit dels negocis va ser conegut com "MIster 5 per cent" per la seva política de mantenir un 5̥% de les accions dels negocis en els que prenia part

## Mecenatge

El 1953 va disposar la creació de la Fundació Calouste Gulbenkian (FCG), amb seu a Portugal, que esdevindria l'hereva única i administradora de la seva immensa fortuna. Aprovada definitivament l'any 1956, els programes de la Fundació es desenvolupen en l'àmbit de les arts, la ciència i l'educació. També dona suport a les comunitats armènies. En depenen una biblioteca i una orquestra i cor. El Museu Calouste Gulbenkian de Lisboa on es troba recollida la seva important col·lecció d'art va obrir les portes al públic l'any 1969.

## Referències

* ↑ «The Collector» (en anglès americà). [Consulta: 15 octubre 2022].
* ↑ «Cronologia» (en portuguès de Portugal). Arxivat de l'original el 2022-10-16. [Consulta: 16 octubre 2022].
* ↑ Valero-Carreras, David. «La llegenda de ‘Mister five per cent’», 30-04-2022. [Consulta: 16 octubre 2022].
* ↑ «Mr Five Per Cent» (en anglès britànic). [Consulta: 16 octubre 2022].
* ↑ «Fundação Calouste Gulbenkian - HP» (en anglès americà). [Consulta: 16 octubre 2022].
* ↑ «The Calouste Gulbenkian Museum presents the collection amassed by Calouste Gulbenkian, one of the most important private collections of international art.» (en anglès americà). [Consulta: 16 octubre 2022].
# Mas Ferran

El Mas Ferran és una masia de Maçanes (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia aïllada, situat a l'esquerra de la carretera de Maçanes (Gi-555). Edifici de planta rectangular amb planta baixa i pis, i coberta a dues vessants en teula àrab.
A la façana principal, a la planta baixa, destaca la porta d'entrada amb brancals de pedra i en arc deprimit còncau (actualment la llinda ha desaparegut fruit d'alguna reforma). A banda i banda de la porta, hi ha dues finestres amb brancals, llinda i ampit de pedra, la de la dreta de mida més petita.
Al pis hi ha tres finestres, totes amb llinda, brancals i ampit de pedra, excepte la de la dreta, que ha patit la mateixa sort que la porta d'entrada. La central a la part inferior té pedra monolítica col·locada en forma de creu.
A les cantonades hi ha cadenes realitzades amb grans carreus. La façana està treballada en maçoneria i està arrebossada i pintada. Al costat hi ha uns desaigües fets amb maó vist, i un pou.

## Història

Tot i que la seva estructura és pròpia del segle xvii, pot ser datada amb anterioritat en una altra ubicació: a la dreta de la carretera de Maçanes, poc abans d'arribar al turó de Sant Roc.
A principis del segle xx va passar a formar part, per compra, del patrimoni del Baró de Quadres, tot i que sempre va ser destinada a masoveria.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Mas Ferran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Rhinella pygmaeus

Rhinella pygmaeus és una espècie de gripau de la família Bufonidae. És endèmica del Brasil. El seu hàbitat natural inclou boscos secs tropicals o subtropicals, zones d'arbustos, aiguamolls d'aigua dolça, jardins rurals, àrees urbanes i estanys. Està amenaçada d'extinció.
# (168) Sibil·la

(168) Sibil·la és un asteroide que forma part del cinturó exterior d'asteroides i va ser descobert per James Craig Watson des de l'observatori Detroit d'Ann Arbor, als Estats Units d'Amèrica, el 28 de setembre de 1876. Anomenat així per les sibil·les, les profetises de Cumas de la cultura romana. Sibylla està situat a una distància mitjana del Sol de 3,377 ua, i pot apropar-se fins a 3,144 ua. Té una inclinació orbital de 4,634° i una excentricitat de 0,06897. Completa una òrbita al voltant del Sol en 2.267 dies.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 28. Circumstàncies de la font: presumiblement. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D. Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglés). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «Dades de la NASA (JPL Small-Body Database Browser)». [Consulta: 20 juny 2015].

## Enllaços externs

* «(168) Sibylla» (en anglés). Minor Planet Center. [Consulta: 20 juny 2015].
# Maluc

El maluc o l'amaluc és la regió osteoarticular constituïda per la part inferoexterna de l'os coxal i la superior del fèmur.
L'articulació coxofemoral és l'articulació que uneix el coxal amb el fèmur. Actua com un suport al pes del cos i facilita el moviment de la cama respecte de la resta del tronc. L'articulació és recoberta per una càpsula articular i té membrana i líquid sinovial. Diversos lligaments uneixen el fèmur amb el coxal.

## Vegeu també

* Fractura de maluc.
* Displàsia de maluc.

## Referències

* ↑ Palastanga, Nigel; Field, Derek; Soames, Roger. Anatomy and human movement: structure and function. 5th. Elsevier Health Sciences, 2006. ISBN 9780750688147.

## Enllaços externs

* «Maluc». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Vídeo d'anatomia del maluc Arxivat 2010-01-03 a Wayback Machine.
* High-performance hips Pàgina sobre pròtesis de maluc Arxivat 2012-12-08 at Archive.is
Viccionari
# Roger Kingdom

Roger Kingdom (Vienna, Estats Units, 26 d'agost de 1962) és un atleta estatunidenc, ja retirat, guanyador de dues medalles olímipques i especialista en els 110 metres tanques.
Va participar, als 21 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 realitzats a Los Angeles (Estats Units), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova dels 110 metres tanques, establint un nou rècord olímpic amb un temps de 13.20 segons. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Corea del Sud) aconseguí guanyar novament la prova olímpica, amb un temps de 12.98 segons i, per tant, nou rècord olímpic, motiu pel qual va esdevenir el segon atleta en aconseguir dos títols olímpics en aquesta prova després del també nord-americà Lee Calhoun (1956-1960).
Al llarg de la seva carrera ha aconseguit una medalla de bronze en el Campionat del Món d'atletisme, una medalla d'or en el Campionat del Món d'atletisme en pista coberta en la prova dels 60 metres tanques i dues medalles en els Jocs Panamericans, totes elles d'or.
El 16 d'agost de 1989 aconseguí batre el rècord del món dels 110 metres tanques, deixant el cronòmetre en 12.92 segons. El rècord va durar fins a l'agost de 1993 quan fou superat pel britànic Colin Jackson (12.91 segons).
# Museu Pablo Gargallo

El Museu Pablo Gargallo és un museu dedicat de forma monogràfica a l'obra de l'escultor Pablo Gargallo (1881-1934). Està situat a la Plaza San Felipe, 3 de Saragossa, en l'antiga Casa de Francisco Sanz de Cortés, el Palau dels Comtes d'Arguillo, un edifici del segle xvii. És propietat de l'Ajuntament de Saragossa.

## Història

El museu té el seu origen el 1982, tot i que va obrir les portes el 1985, gràcies a un acord entre l'Ajuntament de Saragossa i Pierrette Anguera, filla i hereva de l'obra de l'autor.

## L'edifici

El palau té un pati central obert i una primera planta amb galeria interior i diverses sales on es desenvolupa la part més important de l'exposició permanent.
Entre febrer de 2007 i octubre de 2009, el museu va estar tancat degut a unes importants obres de remodelació. Amb elles, es va ampliar l'espai útil d'exposició en un 40%, a l'afegir un nou edifici al museu. L'obra va estar encarregada a l'arquitecte Ángel Peropadre i el projecte museogràfic el va dur a terme l'empresa Jesús Moreno & Asociados, Espacio y Comunicación. S'esperava finalitzar les obres al juny de 2008 just abans de la inauguració de la Expo 2008, però no es va poder inaugurar fins al 21 d'octubre de 2009.

## Col·lecció

El museu alberga 190 obres de l'escultor, comprenent dibuixos, cartrons i escultures a més de nombrosa documentació. Entre les peces exhibides cal destacar el Gran Profeta situat al pati interior o els dos grups eqüestres realitzats per a l'Estadi Olímpic de Barcelona el 1929 conegudes com a Salutació Olímpica que reben al visitant des de la Plaza San Felipe. També disposa de tres sales d'exposicions temporals.

## Exposicions temporals rellevants

* 2009- La estética de Anglada Camarasa
* 2010- En síntesis

## Referències

* ↑ «El Palau Arguillo al web turístic de l'Ajuntament de Saragossa». Arxivat de l'original el 2010-05-28. [Consulta: 2 novembre 2010].
* ↑ El museo Pablo Gargallo reabre sus puertas con un 40% más de superficie y cinco obras donadas por la hija del escultor
* ↑ ElperiodicodeAragon.com El Museo Pablo Gargallo no llegará a tiempo para abrirse en el Pilar Arxivat 2009-09-26 a Wayback Machine. Consulta 02/11/2010
* ↑ Zaragoza, Ayuntamiento de. «Noticias. El museo Pablo Gargallo acerca la evolución creativa de Camín con la exposición 'En síntesis'» (en castellà), 20-05-2006. [Consulta: 10 abril 2018].

## Enllaços externs

* (castellà) Web del Museo Pablo Gargallo Arxivat 2009-05-22 a Wayback Machine.
* (castellà) Projecte d'ampliació Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.