OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Idalys Ortiz

Idalys Ortiz Bocourt (Pinar del Río, 27 de setembre de 1989) és una judoka cubana que competeix en la categoria de pes pesat (actualment +78 kg). Ha participat en 4 Olimpíades obtenint quatre medalles: bronze a Pequín 2008, or a Londres 2012, plata a Rio de Janeiro 2016 i plata a Tòquio 2020. A més ha guanyat 8 medalles (2 d'or) als Campionats del Món, 4 medalles d'or als Jocs Panamericans i 16 medalles (14 d'or) al Campionat Panamericà.

## Trajectòria internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2008 | Pequín ( R.P. de la Xina) | 3 | +78 kg |
| 2012 | Londres ( Regne Unit) | 1 | +78 kg |
| 2016 | Rio de Janeiro ( Brasil) | 2 | +78 kg |
| 2020 | Tòquio ( Japó) | 2 | +78 kg |
| 2024 | París ( França) | | |
| Campionat Mundial ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2007 | Rio de Janeiro ( Brasil) | 5a posició | Oberta |
| 2009 | Rotterdam ( Països Baixos) | 3 | +78 kg |
| 2010 | Tòquio ( Japó) | 3 | +78 kg |
| 2011 | París ( França) | 5a posició | |
| 2013 | Rio de Janeiro ( Brasil) | 1 | +78 kg |
| 2014 | Txeliàbinsk ( Rússia) | 1 | +78 kg |
| 2015 | Astanà ( Kazakhstan) | 3 | +78 kg |
| 2017 | Marràqueix ( Marroc) | 3 | Oberta |
| 2018 | Bakú ( Azerbaidjan) | 2 | +78 kg |
| 2019 | Tòquio ( Japó) | 2 | +78 kg |
| 2021 | Budapest ( Hongria) | 5a posició | +78 kg |
| 2022 | Taixkent ( Uzbekistan) | 7a posició | +78 kg |
| 2023 | Doha ( Qatar) | DNS | +78 kg |
| 2024 | Abu Dhabi ( Emirats Àrabs Units) | 1/8 final | +78 kg |
| Jocs Panamericans ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2011 | Guadalajara ( Mèxic) | 1 | +78 kg |
| 2015 | Toronto ( Canadà) | 1 | +78 kg |
| 2019 | Lima ( Perú) | 1 | +78 kg |
| 2023 | Santiago ( Xile) | 1 | +78 kg |
| Campionat Panamericà ||||
| Any | Lloc | Medalla | Categoria |
| 2007 | Mont-real ( Canadà) | 1 | Oberta |
| 2008 | Miami ( Estats Units) | 1 | +78 kg |
| 2009 | Buenos Aires ( Argentina) | 1 | +78 kg |
| 2009 | Buenos Aires ( Argentina) | 1 | Oberta |
| 2010 | San Salvador ( El Salvador) | 1 | +78 kg |
| 2010 | San Salvador ( El Salvador) | 1 | Oberta |
| 2011 | Guadalajara ( Mèxic) | 1 | +78 kg |
| 2012 | Mont-real ( Canadà) | 1 | +78 kg |
| 2013 | San José ( Costa Rica) | 1 | +78 kg |
| 2014 | Guayaquil ( Equador) | 1 | +78 kg |
| 2015 | Edmonton ( Canadà) | 1 | +78 kg |
| 2016 | l'Havana ( Cuba) | 1 | +78 kg |
| 2018 | San José ( Costa Rica) | 1 | +78 kg |
| 2019 | Lima ( Perú) | 1 | +78 kg |
| 2023 | Calgary ( Canadà) | 2 | +78 kg |
| 2024 | Rio de Janeiro ( Brasil) | 3 | +78 kg |

## Referències

* ↑ «Perfil oficial» (en anglès). Federació Internacional de Judo. [Consulta: 19 juliol 2024].
* ↑ «Perfil olímpic» (en anglès). olympics.com. [Consulta: 6 juny 2023].
* ↑ «Resultats oficials» (en anglès). Federació Internacional de Judo. [Consulta: 19 juliol 2024].

## Enllaços externs

* JudoInside
* Idalis Ortiz on official Cuban web encyclopedia EcuRed (castellà)
# Svend Hamann

Svend Hamann (nascut el 8 d'octubre de 1940), és un jugador d'escacs danès que té el títol de Mestre Internacional des de 1965. Va ser un cop campió absolut de Dinamarca (el 1972).

## Resultats destacats en competició

A les dècades de 1960 i 1970 Svend Hamann va ser un dels jugadors d'escacs danesos més forts després del Gran Mestre Bent Larsen. El 1965 va rebre el títol de Mestre Internacional (IM) de la FIDE. El 1971, a Hjørring va guanyar la medalla de plata al Campionat danès d'escacs, i l'any següent, el 1972, a Esbjerg va guanyar el títol de campió nacional.
Svend Hamann va jugar representant Dinamarca a les Olimpíades d'escacs següents:
* El 1968, al tercer tauler de la 18a Olimpíada d'escacs a Lugano (+5, =8, -2),
* El 1972, al primer tauler de la 20a Olimpíada d'escacs a Skopje (+4, =9, -6),
* El 1978, al primer tauler a la 23a Olimpíada d'Escacs a Buenos Aires (+3, =7, -2).
Svend Hamann va jugar representant Dinamarca al Campionat del món d'escacs per equips d'estudiants:
* El 1962, al primer tauler del 9è Campionat Mundial d'Escacs d'Estudiants per equips a Mariánské Lázně (+6, =2, -3),
* El 1967, al primer tauler del 14è Campionat Mundial d'Escacs d'Estudiants per equips a Harrachov (+1, =5, -5).
Svend Hamann va jugar representant Dinamarca a la Copa Clare Benedict:
* El 1973, al primer tauler de la 20a Clare Benedict Chess Cup a Gstaad (+3, =2, -1) i hi va guanyar el bronze per equips i la medalla d'or individual,
* L'any 1974, al segon tauler de la 21a Copa Clare Benedict d'escacs a Cala Galdana (+1, =3, -3),
* El 1977, al segon tauler de la 22a Clare Benedict Chess Cup a Copenhaguen (+3, =3, -0) i hi va guanyar medalles d'or per equips i individuals.

## Referències

* ↑ «OlimpBase :: Men's Chess Olympiads :: Svend Hamann». www.olimpbase.org.
* ↑ «OlimpBase :: World Student Team Chess Championship :: Svend Hamann». www.olimpbase.org.
* ↑ «OlimpBase :: Clare Benedict Chess Cup :: Svend Hamann». www.olimpbase.org.

## Enllaços externs

* Svend Hamann a ChessGames.com (anglès)
# Chemy

Chemy és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 653 habitants. Limita al nord-est amb Seclin, al sud-est amb Phalempin, al sud amb Camphin-en-Carembault, al sud-oest amb Carnin i al nord-oest amb Gondecourt.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 308 | 314 | 324 | 589 | 669 | 672 | 653 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Bernadette Sion | |
# Two Weeks with Pay

Two Weeks with Pay és una pel·lícula muda dirigida per Maurice Campbell i protagonitzada per Bebe Daniels i Jack Mulhall. Basada en el relat homònim de Nina Wilcox Putnam aparegut al Saturday Evening Post (1920) adaptat per Alice Eyton, la pel·lícula es va estrenar el maig de 1921.

## Argument

La venedora Pansy O'Donnell guanya unes vacances pagades de dues setmanes en un complex d’estiueig, el Fairview Hotel, per fer publicitat del seu cap, Ginsberg, i de la roba que fa l'empresa. Allà, a causa d’un accident de trànsit que els fa caure tots dos al fang, coneix un jove anomenat J. Livingston Smith i el confon amb un milionari. Més tard el conserge de l’hotel la confon amb l’actriu de cinema Marie La Tour, i de seguida corre el rumor que s’allotja allà d’incògnit. Ella ho aprofita per fer-se passar per l’actriu en una actuació benèfica, però quan es veu obligada a fer una immersió a la piscina de l’hotel com a truc publicitari, J. Livingston Smith la salva. Smith li proposa que es casi amb ell però ella el rebutja creient que és un milionari. Al final Smith resulta ser el propietari d’un garatge i, per tant, accepta casar-s’hi i Marie salva Pansy de ser descoberta.

## Repartiment

* Bebe Daniels (Pansy O'Donnell / Marie La Tour)
* Jack Mulhall (J. Livingston Smith)
* James Mason (Montague Fox)
* George Periolat (Ginsberg)
* Frances Raymond (Mrs. Wainsworth)
* Polly Moran (criada)
* Walter Hiers (conserge d’hotel)

## Referències

* 1 2 «2 Weeks with Pay». Variety, 27-05-1921, pàg. 35.
* ↑ Goble, Alan. The Complete Index to Literary Sources in Film (en anglès). Walter de Gruyter, 2011-09-08, p. 378. ISBN 978-3-11-095194-3.
* 1 2 Epting, Charles L. Bebe Daniels: Hollywood's Good Little Bad Girl (en anglès). McFarland, 2016-08-26, p. 64. ISBN 978-1-4766-2532-4.

## Enllaços externs

* Two Weeks with Pay al catàleg de l'American Film Institute
# Happy Scouts

Happy Scouts és l'últim curtmetratge de la sèrie «Oswald el conill afortunat», produït per l'estudi Robert Winkler Productions i estrenada el 20 de juny de 1938.

## Argument

Oswald i els seus escoltes (els membres d'Oswald's Scouts Duck Troop 13) se'n van de càmping. Blackie Duck perd la seva capa i cau. És atacat per un castor i a continuació, per un cocodril. Els altres escoltes es fiquen en la baralla del cocodril i de Blackie. Nedant per salvar la seva vida, Blackie és salvat en l'últim minut per Oswald. Oswald prova doncs que per ser un bon escolta, cal sempre estar a punt.

## Referències

* ↑ DataBase, The Big Cartoon. «Happy Scouts (Walter Lantz Productions)» (en anglès). [Consulta: 19 desembre 2017].
# Hans Hollein

Hans Hollein (30 de març de 1934, Viena – 24 d'abril de 2014), fou un arquitecte i dissenyador austríac. Hans Hollein va ser alumne de Clemens Holzmeister a l'Acadèmia de Belles Arts de Viena. Posteriorment va ampliar els seus estudis al IIT de Chicago i a la Universitat de Berkeley.
Entre 1963 i 1966 va ser professor als Estats Units. Posteriorment, entre 1967 i 1976 va ensenyar a l'Acadèmia de Belles Arts de Düsseldorf. Des de 1976 és professor de la Universitat d'Arts Aplicades de Viena. Des de 2002 ocupa el càrrec de professor emèrit. El seu projecte per al Museu Abteiberg a Mönchengladbach li va consagrar com una de les figures de l'arquitectura postmoderna. El 1985 va ser reconegut amb el setè Premi Pritzker.

## Obres representatives

* Remodelació del Museu Albertina - Viena
* Hotel Hilton- Viena
* Niederösterreichisches Landesmuseum, Sankt Pölten
* Centre Europeu de vulcanologia, Alvèrnia
* Seu central d'Interbank, Lima
* Oficines al Donaukanal, Viena
* Ambaixada austríaca, Berlín
* Projecte per a un Museu Guggenheim, Salzburg
* Shedhalle, Sankt Pölten
* Ganztagsschule Köhlergasse, Viena
* Edifici Haas, Viena
* Museu del cristall i la ceràmica, Teheran
* Museu d'Art Modern de Frankfurt, Frankfurt
* Museu Abteiberg, Mönchengladbach
* Galeria Feigen a Nova York
* Comerç Retti, Viena
* Escola Donaucity, Viena

## Referències

* ↑ «Mor l'arquitecte Hans Hollein, premi Pritzker». Ara, 24-04-2014, p. 31.
* ↑ «The Pritzker Architecture Prize». The Hyatt Foundation, 1985.
# Warsangeli

Els warsangeli (també warsengeli o warsingeli) són els membres d'un dels majors clan somali, descendents de Mohamoud Harti i, per tant, del grup harti de clans, que és un subgrup de la gran confederació dels darod. Warsangeli vol dir "el que porta bones notícies".
El warsangeli habiten el Maakhir, part de Sanaag, Sool, Hay-laan i el nord-oest de la regió de Bari, i també al sud (Bay, Bakool i Jubbada Hoose). Van formar un important soldanat (vegeu Sultanat de Warsangeli).

## Subclans

* Aadan Siciid
* Abdi Naleye
* Adan Yaqub
* Axmed Dhegawayn
* Bah Habar Cismaan
* Bah Habar Xasan
* Bah Idoor o Bihidor (Gerad Abdale)
* Bah Ogayslabe (Gerad Abdale)
* Reer Gerad (Gerad Abdale)
* Axmed Dhegawayn (Gerad Abdale)
* Faarax Ali (Gerad Abdale)
* Reer Faatax (Gerad Abdale)
* Reer Yuusuf (Gerad Abdale)
* Raage Ali (Gerad Abdale)
* Cigale Ali (Gerad Abdale)
* Caamir Ali (Gerad Abdale)
* Cabdi Ali (Gerad Abdale)
* Bah Yabare
* Bihna Guuleed
* Caamir Yuusuf
* Cawramale
* Ciise Ali
* Cismaan Yusuf
* Colmarabe
* Dubeys
* Garaad cumar
* Garad Liban (Tuure)
* Garwayne
* Gerad Maxamud
* Gobyawuud
* Habar Ahmed
* Hinjiye
* Idamoge
* Jibriil Siciid
* Muxumud
* Ogayslabe
* Reer cumar
* Reer Mohamed
* Reer Saalax
* Reer Xaaji
* Reer Yaasuf
* Riighaye
* Siciid Ciise
* Siciid Naleye
* Waqadsiinye
* Warlabe
* Xusein Ciise

## Referències

* ↑ Ahmed, Akbar. The Thistle and the Drone: How America's War on Terror Became a Global War on Tribal Islam (en anglès). Rowman & Littlefield, 2013-02-27, p. 147. ISBN 978-0-8157-2379-0.
* ↑ Lewis, I. M.; Samatar, Said S. A Pastoral Democracy: A Study of Pastoralism and Politics Among the Northern Somali of the Horn of Africa (en anglès). James Currey Publishers, 1999, p. 12. ISBN 978-0-85255-280-3.
* ↑ Cruttenden, C.J. «Memoir on the Western or Edoor Tribes, inhabiting the Somali Coast». Journal of the Royal Geographical Society, 1849, pàg. 72-73.
* ↑ Abdurahman, Abdullahi. Making Sense of Somali History: Volume 1 (en anglès). Adonis and Abbey Publishers, 2017-09-18, p. 63. ISBN 978-1-909112-79-7.
* ↑ Bahadur, Jay. Deadly Waters: Inside the hidden world of Somalia's pirates (en anglès). Profile, 2011-06-02, p. 274. ISBN 978-1-84765-436-6.
* ↑ Keating, Michael; Waldman, Matt. War and Peace in Somalia: National Grievances, Local Conflict and Al-Shabaab (en anglès). Oxford University Press, 2019, p. 140. ISBN 978-0-19-005796-1.
* ↑ Ledesma, Pablo Arconada. Historia de Somalia (en castellà). Los Libros De La Catarata, 2023-03-27. ISBN 978-84-1352-680-5.
# Benalúa de las Villas

Benalúa de las Villas és un municipi andalús de la província de Granada poblat des de l'època dels ibers, per la seva ubicació estratègica entre Granada i Jaén.
# Bartomeu Fons i Jofre de Villegas

Bartomeu Fons i Jofre de Villegas (Palma, 1888 - 1962) fou un polític i advocat mallorquí, batle de Palma i diputat a les Corts Espanyoles durant la Segona República.

## Biografia

Dirigí l'empresa mallorquina la Salinera Espanyola i presidí Frío Industrial. A les eleccions municipals de 1918 fou escollit regidor de l'Ajuntament de Palma i s'encarregà de la desinfecció de la ciutat arran de l'epidèmia de grip espanyola. D'abril a maig de 1920 i de setembre de 1921 a abril de 1922 fou Batle de Palma i en 1923 i 1924 diputat provincial (1923, 1924), tots aquests càrrecs pel Partit Conservador, del sector d'Antoni Maura.
A la mort de Maura acceptà la disciplina de Francesc Cambó, i el 1931 fundà el Partit Regionalista de Mallorca, amb el que fou elegit diputat a les eleccions generals espanyoles de 1933 i 1936.
Bartomeu Fons és avantpassat de l'expresident balear Gabriel Cañellas Fons.

## Referències

* ↑ Bartomeu Fons Jofre de Villegas, Gran Enciclopèdia de Mallorca
* ↑ «Bartomeu Fons i Jofre de Villegas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
Càrrecs públics :
| Precedit per: Francesc Barceló | Batle de Palma (abril-maig) 1920 1921-1922 | Succeït per: Francesc Barceló |
# Rusc (pel·lícula)

Rusc (originalment en albanès, Zgjoi) és una pel·lícula dramàtica kosovar de 2021 escrita i dirigida per Blerta Basholli en el seu debut com a directora. La pel·lícula és protagonitzada per Yllka Gashi, Çun Lajçi i Aurita Agushi. Es va estrenar al Festival de Cinema de Sundance el 31 de gener de 2021 i es va convertir en la primera pel·lícula de la història de Sundance a guanyar els tres premis principals: el Gran Premi del Jurat, el Premi del Públic i el Premi de Direcció, a la Competició Mundial de Cinema Dramàtic. Va ser seleccionada com a candidata de Kosovo a la millor pel·lícula internacional als 94ns premis Oscar. S'ha doblat al català.

## Repartiment

* Yllka Gashi com a Fahrije
* Çun Lajçi com a Haxhi
* Aurita Agushi com a Zamira
* Kumrije Hoxha com a Nazmije
* Adriana Matoshi com a Lume
* Molikë Maxhuni com a Emine
* Blerta Ismaili com a Edona

## Referències

* ↑ «Film and TV Projects Going Into Production - Hive». Variety Insight. Arxivat de l'original el 24 març 2021. [Consulta: 24 març 2021].
* ↑ Debruge, Peter. «Sundance Film Festival Lineup Features 38 First-Time Directors, Including Rebecca Hall and Robin Wright» (en anglès), 15-12-2020. [Consulta: 3 gener 2021].
* ↑ Aftab, Kaleem. «Sundance announces its award winners» (en anglès). Cineuropa, 02-03-2021. [Consulta: 3 febrer 2021].
* ↑ Sinha, Charu. «Here Are Your 2021 Sundance Film Festival Award Winners». Vulture, 03-02-2021. [Consulta: 4 febrer 2021].
* ↑ «"Hive" to be Kosovo's official submission for the Oscars 2022». EuroNews Albania, 08-09-2021. Arxivat de l'original el 22 d’abril 2022. [Consulta: 8 setembre 2021].
* ↑ «Programación La 2 Catalunya hoy» (en castellà). El Mundo. [Consulta: 27 juliol 2023].
# Wilhelm Dörpfeld

Wilhelm Dörpfeld (1853 - 1940) fou un arquitecte i arqueòleg alemany que participà en les excavacions dutes a terme entre 1877 i 1881 a Olímpia, i posteriorment, juntament amb Heinrich Schliemann, a Troia.
A Troia participà en les excavacions des del 1882 i desenvolupà plenament la tècnica de l'estratigrafia. En el curs de l'excavació de 1890 trobà restes d'un edifici que contenien ceràmiques similars a altres fragments trobats a Micenes i Tirint, pel que va deduir que l'estrat que contenie les restes, anomenat Troia VI, era el contemporani amb el major auge de la civilització micènica i, per tant, es podria identificar amb la ciutat cantada per Homer a la Ilíada, refutant així l'opinió de Schliemann que Troia II era la Troia homèrica.
Després de la mort de Schliemann, Dörpfeld va prosseguir les excavacions a Troia el 1893 i 1894, desenterrant gran part de l'estrat corresponent a la ciutadella de Troia VI, i observant que la ciutat havia estat violentment cremada. No arribà a trobar la ciutat inferior que fou descoberta per Manfred Korfmann a partir de 1988, però ja havia suposat que aquesta ciutat inferior s'arribaria a descobrir, ja que alguns sondeigs que encarregà a diversos especialistes hi havien trobat indicis d'això.
El 1902 publicà "Troia und Ilion", que conté les seves conclusions sobre les excavacions de Troia.
# Druida

El druida era, en les societats dels antics celtes, un sacerdot amb la missió de conservar i transmetre les tradicions religioses i administrar la justícia.
El druida tenia un paper fonamental dins de l'estructuració socioreligiosa d'aquestes societats, anomenada druïdisme. Gaudia d'una gran consideració, la qual cosa li permetia viatjar per l'anomenada "Britànnia" de l'època sense preocupar-se per les habituals guerres que hi havia entre els diferents clans celtes. Intervenia com a jutge en conflictes públics i privats, sentenciant delictes, crims i querelles.
Un druida destacat a la mitologia és Cathbad, dins el Cicle de l'Ulster.
El problema principal per conèixer a fons la societat dels druides és que les fonts són indirectes, ja que o bé provenen de pobles aliens (i sovint enemics, com les històries dels romans on es fa èmfasi en la propaganda com quan s'enumeren els sacrificis humans) o bé són testimonis tardans, com les fonts irlandeses, escrites un cop l'illa ja havia estat cristianitzada i, per tant, amb pràctiques híbrides.
A finals del segle xviii i sobretot al Romanticisme es va intentar ressuscitar aquest personatge, ja que es veia com a símbol de l'autèntica herència natural i com una saviesa no tecnificada, natural. L'auge de la màgia i la imaginació va provocar que sorgís un moviment, el druïdisme, que prova d'emular els grans druides.
S'han convertit també en una figura artística, com prova l'èxit de Panoràmix, el druida dels còmics d'Astèrix o la seva presència a novel·les fantàstiques i jocs de rol.

## Referències

* ↑ «Druida». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Norman J. DeWitt, "The Druids and Romanization" Transactions and Proceedings of the American Philological Association 69 (1938:319–332) p. 321

## Vegeu també

* Neodruïdisme
* Home de vímet
* Nemeton
Temes de la mitologia celta :
Part de {{Mitologies europees}} :
Temes generals :
Mitologia irlandesa :
Mitologia escocesa :
Mitologia gal·lesa :
Mitologia bretona :
Vegeu també: Mitologia de les illes Hèbrides, {{Mitologia gal·lo-britònica}}, {{Mitologia gallega}}, {{Mitologia irlandesa (Ulster)}} i {{Llegenda del Rei Artús}} :
# Chéreng

Chéreng és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 3.020 habitants. Limita al nord-oest amb Tressin, al nord amb Willems, a l'oest amb Anstaing, a l'est amb Baisieux i al sud amb Gruson.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 1.801 | 1.811 | 1.828 | 1.991 | 2.634 | 2.930 | 3.020 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1977-2008 | Henri Eeckhout | PS |
| 2008- | Pascal Zoute | |
# Illa Messina

Messina, també anomenada l'Illa Plana, és un petit grup d'una desena d'illots del municipi de Cadaqués situat un quilòmetre a l'est de l'Illa de Portlligat.
Els noms dels diferents illots varien segons les fonts consultades. Mentre que Arnald Plujà anomena Bol d'en Ner a l'illa més gran del conjunt, i Illa Petita a la següent en grandària, l'Institut Cartogràfic de Catalunya anomena Bol d'en Nert a aquesta última i deixa sense anomenar a la més gran. Sí que hi ha acord, però, amb els noms dels illots més petits: es Furelló des Mig, es Furalló Rodó, es Furalló Marí...

## Referències

* ↑ Pla, Josep. La Costa Brava. labutxaca, 2009, p. 336. ISBN 978-84-92549-76-4.
* ↑ Plujà i Canals, Arnald. La Costa del Cap de Creus – Mapes Toponímics. ISBN GI-713/2006.
* ↑ «Cadaqués». Institut Cartogràfic de Catalunya. [Consulta: 7 setembre 2011].
# Literatura juvenil

Literatura juvenil és aquella especialment adreçada a lectors que viuen la seva joventut, si bé no exclusivament. Aquest concepte va sovint unit al de literatura infantil, anunciant-se com literatura infantil i juvenil, tot i que guarden algunes característiques diferenciadores. A aquest tipus de literatura se li ha volgut donar tradicionalment unes funcions tant d'entreteniment, com de didàctica i de formació de l'hàbit lector.
Els temes tractats en la literatura juvenil no difereixen en molt dels de la literatura d'adults (amor, tragèdia, guerra, etc.) si bé se'ls dona un tractament força més lineal tant a aquests com als personatges, sent aquests últims de poca variabilitat psicològica. Aquesta interiorització es minimitza donant major importància a l'acció que a la caracterització psicològica dels personatges. Així mateix, els personatges solen ser creats perquè el públic lector pugui identificar-se amb ells, especialment els protagonistes. No obstant això, alguns autors han assenyalat que aquesta literatura, pel seu caràcter d'experiència i la influència que té en els lectors, ha de triar amb cura els seus temes. Se sol assenyalar com a tema genèric la recerca d'identitat del protagonista, alhora que la identificació del lector amb ell.
El vocabulari d'aquest tipus de literatura és ampli, i sol defugir de paraules allunyades de l'ús quotidià, així com de recursos literaris difícils. Aquest lèxic adequat pot, a més, incidir en el seu aspecte més didàctic en la formació del vocabulari del lector. Sovint les editorials divideixen les seves col·leccions de literatura juvenil per edats, atès a aquest factor. L'objectiu de la literatura juvenil és l'escapisme, la gratificació instantània, la nostàlgia i passar l'estona.

## Referències

* ↑ Carmen Fernández Etreros, Trabajo monográfico sobre la literatura juvenil: Panorama actual de la literatura juvenil en España.
* 1 2 «El valor literario y didáctico de la literatura juvenil.». Arxivat de l'original el 2013-02-05. [Consulta: 10 abril 2021].
* ↑ Kohan, Silvia Adela. Escribir para niños: todas las claves para escribir lo que si bien los niños quieren leer. Alba, 2003. ISBN 9788488730435.
* ↑ Julián Montesinos Ruiz, Un subgènere literari imprescindible en el sistema educatiu: Necessitat i definició de la literatura juvenil. Arxivat 2013-02-05 a Wayback Machine.