OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Font d'en Mascort i Font d'en Plaja

La font d'en Mascort i la font d'en Plaja formen un conjunt de Palafrugell (Baix Empordà) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La font d'en Mascort és al nord-est del mas del mateix nom, en una amplia i extensa fondalada del curs mitjà de la riera de Llafranc. Raja al peu d'un alt marge de l'esquerra. Ha estat modernament arranjada amb mur de pedra de Tamariu. Hi trobem un arc apuntat, uns bancs destruïts i rajoles policromes. A l'entorn hi ha restes d'estructures antigues, com el camí amb mur de contenció, a l'altre costat de la riera.
Aigües avall la fondalada s'eixampla i crea un ampli camp de pollancres. A la riba esquera, sota d'una penya de granit, hi ha les restes d'una construcció de pedra i morter per contenir l'aigua d'un petit torrent. Hi ha vestigis del mur de presa, al costat hi ha una bassa que s'omplia per mitjà d'un canaló.
El mas Mascort és situat a l'altre costat de la riera, sobre el fondal. La casa és de dues plantes i tres crugies. Ha estat molt mal reformada.
La font d'en Plaja es troba a uns 150m d'aquesta aigües avall, al marge esquerre de la riera, a la part alta d'unes feixes esglaonades. Es troba abandonada i coberta per bardisses i, per tant, costa de trobar. A tocar del camí que portava a Sant Sebastià trobem una caseta adossada al marge amb volta de maó i un banc d'obra. La caseta té una espitllera a cada costat de la porta i un òcul a sobre. La front brolla a l'exterior en un mur de pedra i morter. Al costat hi ha una bassa o safareig d'obra.
El 27 de febrer de 2021, l'Agrupació Excursionista de Palafrugell, va iniciar un projecte de recuperació de les fonts del municipi. Les dues primers fons per on van començar, van ser les d'en Mascort i d'en Plaja. Prop de la font d'en Mascort hi predominen les alzines i pollancres. També trobem dues magnòlies.

## Història

La font d'en Mascort i el seu entorn els arranjà el propietari del mas Mascort pels anys 1960. Ara resta força abandonada. La font d'en Plaja és oblidada i abandonada del tot.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Font d'en Mascort i Font d'en Plaja». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
* ↑ «L’Agrupació Excursionista de Palafrugell (AEP) inicia el projecte de recuperació de les fonts del municipi». Revista del Baix Empordà, 28-02-2021. [Consulta: 16 març 2021].
# Cota inferior asimptòtica

En anàlisi d'algorismes una cota inferior asimptòtica és una funció que serveix de cota inferior d'una altra funció quan l'argument tendeix a infinit. Usualment s'utilitza la notació Ω(g(x)) per referir-se a les funcions acotades inferiorment per la funció g(x). Més formalment es defineix:
    $\Omega (g(x))=\left\{{\begin{matrix}f(x):{\mbox{existeixen }}c,x_{0}{\mbox{ constants positives tals que}}\\\forall x:x_{0}\leq x:0\leq cg(x)\leq f(x)\end{matrix}}\right\}$
Una funció f(x) pertany a Ω(g(x)) quan hi ha una constant positiva c tal que a partir d'un valor $x_{0}$, $cg(x)$ no supera f(x). Vol dir que la funció f és superior a g a partir d'un valor donat excepte per un factor constant.
La cota inferior asimptòtica té utilitat en teoria de la complexitat computacional a l'hora de calcular la complexitat del millor cas per als algorismes.
Tot i que Ω(g(x)) està definit com un conjunt, s'acostuma a escriure f(x)= Ω(g(x)) en lloc de f(x)∈ Ω(g(x)). Moltes vegades també es parla d'una funció nomenant únicament la seva expressió, com en x² en lloc de h(x)=x², sempre que estigui clar quin és el paràmetre de la funció dins de l'expressió. En la gràfica es dona un exemple esquemàtic de com es comporta $cg(x)$ pel que fa a f(x) quan x tendeix a infinit.
La cota ajustada asimptòtica (notació Θ) té relació amb les cotes superior (notació O) i inferior asimptòtiques:
    $f(x)=\Theta (g(x)){\mbox{ si i només si }}f(x)=O(g(x)){\mbox{ i }}f(x)=\Omega (g(x))$

## Exemples

* La funció x² pot ser fitada inferiorment per la funció x. Per demostrar prou notar que per a tot valor de x≥1 es compleix x≤x². Per tant, x²=Ω(x) (però x no serveix com a cota superior per x²).
* La funció x²+200x està fitada inferiorment per x². Vol dir que quan x tendeix a infinit el valor de 200x es pot menysprear pel que fa al de x².

## Vegeu també

* Cota ajustada asimptòtica
* Cota superior asimptòtica
* Notació de Landau

## Bibliografia

* Introduction to Algorithms, 2a ed. per Thomas H. Corman, Charles E. Leiserson, Ronald L. Rivest, Clifford Stein (anglès)
# Parc nacional de Mathàkhela

El Parc nacional de Mathàkhela és un parc nacional a Adjària, a la vall del riu Matxakhelistskali. Té una superfície total de 8733 ha.
El parc va ser fundat el 2012 i preveu la preservació de la biodiversitat biològica i paisatgística única, la protecció a llarg termini de l'ecosistema dels boscos còlquics, la seguretat ecològica i el turisme natural i ambiental i les activitats recreatives.
La regió del parc nacional de Mathàkhela presenta ruïnes de fortaleses a la regió històrica de Matxàkheli, ponts d'arc i premses de vi. Des dels vessants de la muntanya Mtavarangelozi hi ha vistes del congost de Batum i Mathàkhela.
El centre de visitants del parc es troba al poble Atxarissàgmarti, al municipi de Khelvàtxauri.

## Referències

* ↑ Machakhela in Georgia Arxivat 2018-10-24 a Wayback Machine. Protected Planet
* ↑ Georgian forests and wetlands to be included among UNESCO World Heritage Sites Georgia Journal 15 February 2018
* ↑ Machakhela National Park

## Vegeu també

* Àrees protegides de Geòrgia
* Boscos caducifolis del Pont Euxí i la Còlquida
# Edward Lone Fight

Edward Lone Fight (White Shield, Dakota del Nord, 28 de maig de 1939) és un polític amerindi que va exercir com a president de les nacions Mandan, Hidatsa i Arikara (Tres Tribus Afiliades) de 1986 a 1990. En 1988 Lone Fight es va trobar amb el president dels Estats Units Ronald Reagan, trobada que fou el catalitzador per al Projecte de Llei de Compensació acabada de presentar sobre la base de les conclusions del Comitè Consultiu Conjunt tribal, que atorgava a les tribus una compensació parcial per la inundació de la reserva a causa de la construcció de la presa de Garrison sota la legislació Pick-Sloan.
Va servir durant 1994-1998 com a gestor del programa tribal de les Tres Tribus Afiliades. Es va retirar com a Superintendent de l'Escola de Mandaree (Dakota del Nord) en 2000.
Lone Fight és un tradicionalista i parlant nadiu d'hidatsa. Es va graduar a la Universitat Estatal de Dickinson amb esments en biologia, un dels primers amerindis a fer-ho. També té un màster en Educació i un altre en Administració Pública.
És fill de Mabel Good Bird i Theodore Lone Fight i, per tant, descendent directe de Waheenie Wea (Buffalo Bird Woman), Sheheke, i del cap Four Bears. "Lone Fight" és un nom familiar extens relacionat exclusivament amb les Nacions dels Mandans, Hidatses i Arikares de la reserva índia de Fort Berthold a Dakota del Nord.

## Notes

* ↑ The North Dakota Center for Distance Education. "Contemporary Tribal Leaders, 1968-Present" Arxivat 2012-05-18 a Wayback Machine., "The History and Culture of the Mandan, Hidatsa, and Sahnish." Accessed June 29, 2011.

## Enllaços externs

* Web de les Tres Tribus Afiliades
* North Dakota Tribal Leaders Arxivat 2012-05-18 a Wayback Machine.
* Contemporary Tribal Leaders NDSU Arxivat 2012-05-18 a Wayback Machine.
# Casa pairal Raieta

La Casa pairal Raieta és una obra de Salàs de Pallars (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antiga casa pairal de tres plantes d'alçada, cellers i golfes. És un edifici entre mitgeres a l'angle del carrer medieval de Sant Cebrià de baix. A la façana de carreus de pedra reblats la porta és dovellada, de mig punt, amb escut a la llinda.
Forma part de l'antiga vila medieval que conserva la tipologia del segle xv.

## Referències

* 1 2 «Casa pairal Raieta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2017].
# Noesi

Noesi (en grec νόησις, 'intuïció, penetració') és un terme filosòfic que el Termcat defineix com a «intuïcio intel·lectual com aspecte actiu i subjectiu de l'experiència viscuda». És un terme que Edmund Husserl (1859-1938) va introduir modernament en el pensament fenomenològic juntament amb un altre de la mateixa arrel grega: 'noema'. Així, anomena 'noesi' el procés intencional de consciència, mentre que 'noema' n'és el seu contingut ideal.
Té el seu origen en el pensament filosòfic de Plató. Ell creà una correspondència entre els camps d'estudi de la metafísica i l'epistemologia, basada en la divisió del món en allò sensible i allò intel·ligible; al món sensible correspon el criteri de la doxa (l'opinió) en tant que material, aparencial, finit, mutable i, per tant, enganyós; a allò intel·ligible, el món de les idees, correspon l'episteme, en tant que facultat de penetració intel·lectiva. La noesi seria l'instrument que té la ment humana per captar allò que és immutable.
La noesi té cabuda en el món intel·ligible de Plató, ço és, en el món de les idees. Per a Aristòtil, en canvi, la noesi es refereix a aquella capacitat de la raó d'intuir de forma immediata el coneixement, dels primers principis del coneixement, si, i només si, és de la realitat immediata, contrària a la compressió de les idees de Plató.
Concepte subjacent a bona part de la tradició filosòfica occidental, la noesi fou particularment important en el pensament fenomenològic d'Edmund Husserl, per a qui representà l'experiència viscuda en conjunt, des d'un punt de vista subjectiu, és a dir, el conjunt d'actes de comprensió enfocats sobre l'objecte de l'experiència, com la percepció, la imaginació o el record. Per a ell, la noesi és un procés que relaciona la ment i el sentit d'allò «mentat».

## Referències

* ↑ «Noesi». Cercaterm | TERMCAT. [Consulta: 28 agost 2022].
* ↑ «What is Noesis and Noema» (en anglès). IGI Global. [Consulta: 28 agost 2022].
* 1 2 3 Mendoza-Canales, Ricardo. Husserl. El conocimiento del mundo empieza por suspender su, hasta ahora, incuestionada validez (en castellà). RBA. ISBN 978-84-473-8727-4.
# Pont medieval sobre Senterada

El Pont medieval sobre Senterada és una obra de Senterada (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pont sobre el riu més amunt de Senterada, a peu de la carretera del port de Perves. Està format per un gran arc rebaixat amb adovellat de maçoneria de carreus de pedra irregulars. Un dels laterals té la barana molt desfeta, quedant al descobert l'interior del pont, descarnat per les aigües.

## Història

A prop de Senterada hi havia un altre pont romànic que va desaparèixer l' última gran riuada.

## Referències

* 1 2 «Pont medieval sobre Senterada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2017].
# Francesc Dalmau II de Rocabertí

Francesc Dalmau II de Rocabertí i de Safortesa fou vescomte de Rocabertí entre els anys 1634 i 1640. El 1640 es feu ordenar frare dominic i, per tant, va passar l'herència del vescomtat al seu germà Ramon Dalmau I de Rocabertí, perquè no va tenir descendència. Va morir el 1644.
# Tapacul cellablanc

El tapacul cellablanc (Scytalopus superciliaris) és una espècie d'ocell de la família dels rinocríptids (Rhinocryptidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc prop de petites corrents fluvials dels vessants dels Andes als nord-oest de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Tapacul cellablanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/06/2021(català)
# Casa del Baró d'Eroles

La Casa del Baró d'Eroles és una obra de Talarn (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta baixa a,b celler, dos pisos i golfes. La coberta a tres vessants, de teula àrab, forma una gran balconada amb elements singulars a la cantonada. La disposició de les obertures està ordenada per tres eixos verticals. AL centre hi ha el portal amb una llinda de pedra amb l'escut d'Eroles. Adossada a la porta de la vila es troba amb una llinda de pedra amb l'escut dels Eroles. Adossat a la porta de la vila es troba a la capçalera del carrer principal. Els murs són de carreus i arrebossats, seguint la línia barroca del palau.

## Història

El segle xvii es realitzen la tipologia de la trama, així com les edificacions actuals. El baró d'Eroles, cap del batalló de voluntaris de Talarn, va lluitar contra Napoleó a Catalunya. El 1814 va tenir el càrrec de Capità General de Catalunya. Al blasó de la porta hi ha la llegenda: "Perseguits més no vençuts". La vila va ésser cap del "corregiment" de 1716 a 1833.

## Referències

* 1 2 «Casa del Baró d'Eroles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2017].
# Cosmeta

Un cosmeta (en plural llatí cosmetae) era un tipus d'esclau romà encarregat de vestir i adornar les dames romanes. Encara que s'ha suposat que eren esclaves femelles, Juvenal refuta aquest punt de vista descrivint dones esclaves que no feien aquesta feina; Juvenal indica que hi havia un tipus de dona esclava que feia alguna vegada el mateix que els cosmetes i s'anomenaven cosmetries (cosmetriae). Per tant, generalment els cosmetes eren homes.

## Referències

* Article a Smith, William (editor). «A Dictionary of Greek and Roman Antiquities». A: Ancientlibrary.com (en anglès), 1870.

## Vegeu també

* Alípil
# Torres Llaussà

Les Torres Llaussà és una obra amb elements modernistes i noucentistes de Tona (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Al tractar-se d'habitatges de segona residència, grans i rodejats de jardí, han rebut el nom de torres o xalets. És un edifici de tres cossos bàsics, dos de simètrics a banda i banda d'un de central més elevat. Sobre els cossos laterals s'aixequen dues torres, una a manera de campanar amb teulada a quatre vessants, acabada en punta i amb un penell al cim. L'altra, més gran i també de planta quadrada, però no tan alta, amb finestres de mig punt a una de les façanes. Combinen elements arquitectònics molt variats, que enriqueixen notablement la casa. Dues galeries amb arcuacions d'arcs semicirculars caracteritzen els dos cossos laterals. Les obertures són d'arc de mig punt, d'arc escarser, de testera recta amb llinda de pedra i carreus als brancals, sèries de finestres unides per columnes o de formes més nòrdiques.
La porta principal és dovellada, seguint la tradició de les cases pairals de la zona. A la façana principal destaca un balcó d'una sola obertura, testera recta i llinda d'una sola peça, columnetes als brancals i un entaulament decorat amb un relleu de factura neoclàssica. Les teulades acaben amb ràfecs sostinguts per cartel·les de maó que formen diferents sanefes decoratives. Aquesta diversitat de formes, elements, materials i tècniques és típicament modernista, però tots ells estan disposats d'acord amb una gran sobrietat neoclàssica.

## Història

Amb la descoberta de les aigües medicinals el 1874 es promocionaren els balnearis, que convertiren Tona en un centre d'estiueig, bàsicament per part de la burgesia barcelonina. Al passar llargues temporades a Tona, es construïren les seves pròpies torres o xalets. Però aquest procés no es consolidà fins a principis del segle xx, coincidint amb la inauguració de l'Estació de tren de Balenyà i l'acabament de la xarxa de carreteres que comunicaven Tona amb Barcelona i Manresà. El prestigi del lloc el donaren grans personalitats com Joan Maragall, que fou a Tona el 1909, els industrials, com Joan Llussà i Duran i Santiago Simon, vinculats als balnearis. Aquest edifici formà part de les Torres Llussà, edifici que feu construir l'industrial Joan Llussà i Duran per a ell i la seva família.

## Referències

* 1 2 3 «Torres Llaussà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# XV Concili de Toledo

El XV Concili de Toledo fou una reunió general dels bisbes de les províncies del Regne de Toledo convocada pel rei Ègica l'any 687. S'inaugurà a l'Església dels Sants Apòstols l'11 de maig de l'any 688. Van assistir seixanta-sis bisbes (inclosos els metropolitans) vuit abats, tres dignataris catedralicis, i vint-i-sis alts funcionaris palatins. El Concili va confirmar la posició teològica de Julià de Toledo en el tema conegut per "les dues Voluntats" de Crist al que es van dedicar disset cànons.
Però la principal raó del Concili era una qüestió que el rei volia plantejar. El seu sogre el difunt rei le havia concedit la mà de Kíksilo exigint-li un jurament de protegir als membres de la família reial. Abans de morir Ervigi li havia exigit també jurar que no denegaria la justícia al poble (probablement Ervigi mai li va exigir tal jurament). Ègica declarava que els dos juraments eren incompatibles i contradictoris, car per concedir justícia i reparar l'opressió que l'anterior rei havia infligit al poble i retornar els béns confiscats a aquelles persones condemnades injustament, havia de perjudicar als fills d'Ervigi (que segurament posseïen per llegat les possessions confiscades als enemics del monarca mort). Per tant, sol·licitava ser alliberat d'un dels dos juraments i deixava clar que desitjava ser alliberat de la protecció a la família d'Ervigi (per a això hauria inventat l'altre jurament) malgrat que pertanyia a ella (sens dubte no es portava bé amb el seu cunyats). També sol·licitava que es revoqués el cànon que prohibia castigar els membres de la família d'Ervigi. Els bisbes, que no podien negar-se a la voluntat del rei, van haver de reconèixer que l'interès públic era més important que el d'una sola família, però van intentar preservar en la mesura del possible a la família d'Ervigi (al qual el clero tant devia), i van dictaminar que la família també formava part del poble i que també se li havia de fer justícia. Quant a la revocació del cànon, es va declarar que no calia, car la família d'Ervigi podia ser castigada si algun d'ells era jutjat i resultava culpable d'algun delicte.
La resta de temes del Concili van ser secundaris.
# Element invertible

En matemàtiques, un element invertible d'un conjunt amb una llei de composició interna és aquell del qual es pot obtenir un element invers per aquesta llei. Si la llei és associativa, els elements invertibles del conjunt tenen cadascun un únic invers.
En teoria d'anells, els elements invertibles per la segona llei de composició interna (o producte) d'un anell s'acostumen a anomenar unitats.
Si tenim un anell amb element neutre (A, +, ⋅, 0, 1), es denota A* el conjunt de les unitats, que és un grup amb la multiplicació i s'anomena grup de les unitats.
    $A^{*}:=\{x\in A\,|\,\exists y\in A,x\cdot y=y\cdot x=1\}$
Generalment es defineix un cos com un anell amb element neutre multiplicatiu (A, +, ⋅, 0, 1) tal que tot element no nul és unitat, és a dir, tal que A* = A ∖ {0}. Alguns autors, però, ho anomenen anell de divisió i prefereixen reservar el terme cos per aquells casos on, a més a més, el producte és commutatiu.

## Exemples

* Als cossos, tot element diferent de zero és invertible. Exemples de cossos són els nombres reals ℝ* = ℝ ∖ {0}, els nombres racionals ℚ* = ℚ ∖ {0}, els nombres complexos ℂ* = ℂ ∖ {0}, els nombres algebraics ${\overline {\mathbb {Q} }}^{\ast }={\overline {\mathbb {Q} }}\setminus \{0\}$, etc.
* A l'anell dels nombres enters, les unitats són +1, −1.
* A l'anell dels enters de Gauss, les unitats són +1, −1, i, −i.
* De fet, les arrels de la unitat són sempre invertibles en qualsevol anell (car r$^n$ = 1 implica que r$^{n−1}$ en sigui l'invers multiplicatiu).
* A l'anell ℤ/nℤ dels enters mòdul n, les unitats són les classes de congruència mòdul n dels enters coprimers amb n, és a dir:
    $(\mathbb {Z} /n\mathbb {Z} )^{\ast }=\{{\bar {a}}\in \mathbb {Z} /n\mathbb {Z} \mid \operatorname {mcd} (a,n)=1\}.$
    Aquest conjunt s'anomena el grup multiplicatiu d'enters mòdul n i de vegades també es denota (ℤ/nℤ)$^×$. El seu ordre el dona la funció φ d'Euler.
* Pel cas particular de ℤ/pℤ amb p un nombre primer, evidentment tots els nombres que no són múltiples de p són coprimers amb ell (ℤ/pℤ)$^×$ = ℤ/pℤ ∖ {0} i, per tant, és un cos (uns dels cossos finits).
* El grup de les unitats de l'anell ${\mathcal {M}}_{n}(K)$ de matrius quadrades n×n a coeficients en un cos K s'anomena grup lineal i es denota GL$_n$(K) o també GL(n, K) .

## Vegeu també

* Oposat (matemàtiques)
* Anell (matemàtiques)
# Can Postius (Tona)

Can Postius és una masia de Tona (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia d'estructura clàssica (grup I, tipus 1, segons Danés i Torras), de planta rectangular, coberta a doble vessant. A la façana encara s'observen els brancals i les impostes de la porta principal, que devia estar adovellada (actualment resta restaurada amb maons) i finestres amb carreus de pedra a la llinda i als brancals i amb ampitadors. L'aparell és de petits carreus irregulars agafats amb morter i arrebossat.

## Història

El mas Postius forma part d'un primer nucli habitat als peus del castell, que ja estava habitat al segle xi, anomenat el Barri, al costat de l'església de Santa Maria del Barri. No se sap exactament la data de la construcció del mas, encara que, degut a la factura del parament, podria conservar part de l'estructura original, malgrat que, amb posterioritat, es modifiqués. De totes maneres és anterior als segles XVII-XVIII.

## Referències

* 1 2 «Can Postius». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Cobrin

Cobrin (belarús: Ко́брынь; polonès: Kobryń; rus: Ко́брин) és una ciutat de la província de Biérastse a Belarús i centre del districte de Cobrin. La ciutat es troba a la cantonada sud-oest de Belarús a la confluència del riu Mukhavets amb el Canal Dnepr-Bug. Es troba 52 km a l'est de la Biérastse.

## Fills Il·lustres

* Oscar Zariski (1899-1986), matemàtic

## Referències

* ↑ La ortografia d'aquest municipi segueix les següents regles ortogràfiques en català. La lletra "k" no és pròpia del català i per transcriure el fonema "k" precedent de la lletra o s'utilitza la lletra "C". La paraula no du cap accent, ja que l'accentuació cau en la penúltima síl·laba i, per tant, és una paraula plana. Accentuem les paraules planes quan NO acaben en aquestes 12 terminacions: a, e, i, o, u, as, es, is, os, us, en, in. Com que sí que acaba en una d'aquestes terminacions, no porta accent diacrític. El fonema belarús, escrit com a "ы" en la fonologia catalana no té cap correspondència, i una persona catalanoparlant que no està familiaritzada amb la fonètica del belarús, d'entrada no pot pronunciar-lo. Per aquest motiu el fonema que més s'hi aproxima, "i", escrit amb la lletra "i", s'utilitza en la transcripció d'aquest fonema belarús.