OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Bassa (Palou)

Can Bassa és una casa de Granollers (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici aïllat, està orientat a ponent, té una planta baixa, pis i golfa que està adossat a una torre de planta quadrada amb baixos i tres plantes.
La coberta és a una vessant i la façana de pedra sense arrebossar. Té portal adovellat, amb arc de mig punt, i un escut, amb pals, a la clau.
Hi ha tres finestres conopials lobulades al primer pis.

## Història

Es troba a prop de l'antic camí reial o camí de Vic, en el Pla de Palou, en una zona de caràcter rural, rodejada de camps de conreu. Pertany al segle xvi, època en què es van construir la gran part de les masies de la zona i també, moment de gran productivitat econòmica que suposà un enriquiment dels pagesos.
La masia era, aleshores, el mirall a on el pagès es trobava la imatge d'aquest nou poder econòmic: finestres conopials, portes adovellades de carreus són els elements arquitectònics que palesen aquest nou prestigi.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Bassa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2017].
# Casa Viñals

La Casa Viñals és una obra noucentista de Cardedeu (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa entre mitgeres de planta baixa i pis, amb coberta plana acabada en terrassa. La façana és asimètrica i té un capcer descentrat, com si haguessin retallat una part de la casa; és de perfil curvilini amb una cobertura reixada d'ull de bou i dibuix en relleu de llorer. Hi ha un sòcol de carreus de pedra irregular. Les obertures són de llinda plana amb guardapols com cintes penjants, solució molt raspalliana, i un fris de rajola verda-blanca a la planta baixa.
El reixat de la barana del balcó i de la finestra de la planta baixa és també típic de la segona etapa de Raspall.

## Història

Aquesta construcció d'en Raspall pertany a la multitud d'obres menors que aquest va fer com a arquitecte municipal de la vila.
L'única preocupació per aquestes cases unifamiliars entre mitgeres era l'ornamentació de les façanes, jugant amb el gust i les possibilitats dels propietaris. L'expansió urbanística en aquesta part de Cardedeu es va produir a les primeres dècades del segle, degut al creixement demogràfic i econòmic.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Viñals». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].
# Casa Darder (Sabadell)

La Casa Darder és una obra eclèctica de Sabadell (Vallès Occidental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Habitatge que presenta una distribució en planta baixa, pis i golfes. La façana s'organitza segons la típica manera dels casals dels mestres d'obra. Els murs presenten una decoració amb estuc en forma de grans carreus de pedra. L'eix de simetria ve donat per la porta d'entrada. Porta i finestres estan decorades amb motllures en estuc que segueixen el brancal i la llinda. El balcó, sustentat per mènsules, presenta dos nivells, essent el central el més sortint. Les golfes es tradueixen a la façana a partir de tres petites finestres, sobre les que segueix el ràfec de la teulada decorat amb motllures.

## Història

La primera utilització de l'edifici fou la d'habitatge, posteriorment fou un restaurant (al voltant de 1987). Més endavant, el Sr. Pierre, propietari de la finca, llogà l'edifici per tal d'instal·lar una guarderia infantil.

## Referències

* 1 2 «Casa Darder». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].

## Enllaços externs

* Casa Darder Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Ca Tell

Ca Tell és una obra neoclàssica de Valls (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici amb baixos i tres plantes, és entre mitgeres. La porta d'entrada té un magnífic arc rebaixat de pedra en la clau de la qua hi ha un escut.
A la primera planta hi ha dos balcons i una tribuna que és postiza moderna i fora de lloc, hi ha tres balcons en el primer pis, aquestos de menys volada que els anteriors, un voladís amb una mollura molt maca i ben conservada. La darrera planta h iha tres finestres, encara que la del mig té un rectagle igual que una porta balconera.
La façana és interessant. en els dintell d'alguns balcons hi ha esgrafiats amb dibuixos senzills; a més, en tota la fatxada hi ha rectangles que imiten carreus de pedra.

## Referències

* 1 2 3 «Ca Tell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# Sanité Bélair

Suzanne Bélair (1781 - 5 d'octubre 1802), també coneguda com a Sanité Bélair, fou una revolucionària haitiana i tinent en l'exèrcit de Toussaint Louverture.
Va néixer com una affranchi (esclava emancipada) a Verrettes (Haití) i es va casar amb el comandant de brigada i posteriorment general Charles Bélair l'any 1796. Com a participant activa de la revolució haitiana va ser sargent i després tinent al conflicte contra les tropes franceses en l'expedició de Saint-Domingue.

## Captura i execució

Perseguits per la columna de l'exèrcit francès dirigida per Faustin Répussard, els Bélair es van refugiar al departament d'Artibonito. Répussard va llançar un atac sorpresa a Corail-Mirrault i va capturar a Sanité Bélair. El seu marit es va entregar a les autoritats per evitar que els separessin.
Tots dos van ser sentenciats a mort: ell seria condemnat a l'afussellament, mentre que a ella, per raó del seu sexe, la van decapitar amb mosquet. Sanité va ser testimoni de l'execució del seu marit, moment en què Charles li va dir que morís amb valor. Quan va arribar el torn d'anar cap al seu cadals, va anar cap a la seva pròpia mort amb la mateixa calma que ell i es va negar a fer servir una bena per als ulls. Abans que la emmordassessin, va cridar: “Visc libète! A ba esclavatge!” («Visca la llibertat, baix l'esclavitud!»).

## Llegat

Sanite Bélair és considerada com una de les heroïnes de la revolució haitiana. El 2004, va aparèixer al bitllet de deu gourdes del gourde haitià per a la sèrie commemorativa del "Bicentenari d'Haití". Va ser l'única dona present en aquesta sèrie, i la segona dona, després de Catherine Flon, a ser representada en un bitllet haitià.

## Referències

* 1 2 James, Cyril Lionel Robert. The Black Jacobins; Toussaint L'Ouverture and the San Domingo Revolution. (en anglès). Segona edició. Nova York: Vintage Books, 1963, p. 252. ISBN 0394702425. OCLC 362702.
* ↑ Madiou, Thomas. «Histoire d'Haïti: 1799-1803» (en francès). Editions H. Deschamps, 1803. [Consulta: 3 març 2015].
# Ca Salat

Ca Salat és una obra de Valls (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici situat entre mitgeres en el carrer Cort. Es tracta d'una construcció de cinc altures, planta baixa, entresòl i tres pisos. Fou aixecat de nou l'any 1929 on n'hi havia un altre d'origen medieval. La façana presenta una ornamentació senzilla amb motllures i simulacions de carreus en l'arrebossat. Hi destaca, a l'entresòl, un fanal de ferro forjat amb la figura d'un drac.

## Història

Edifici que acollí la seu del Banc Central durant bona part del segle xx.

## Referències

* 1 2 «Ca Salat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# Casa damunt el carrer Escrivania

La Casa damunt el carrer Escrivania és una obra de Valls (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici unifamiliar d'origen medieval, que inclou la casa-pont del carrer de l'Escrivania. Un dels murs que sustenten la casa-pont, conserva en la seva cantonada amb el carrer dels Jueus l'arrencada amb carreus de l'arc gòtic que tancava l'esmentat carrer en època medieval. L'aspecte actual d'aquest edifici correspon al segle xviii, tot i que s'hi han fet reformes al llarg dels segles XIX i XX, que l'han transformat quasi per complet.

## Referències

* ↑ «Casa damunt el carrer Escrivania». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# Casa Joan Canas

La Casa Joan Canas és un edifici situat al carrer de Balmes, 106 de Barcelona, inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Consta de planta baixa, entresòl i quatre pisos, amb n terrat pla transitable. L'accés principal dona pas a una zona de vestíbul i a un celobert central en el qual s'hi localitza l'escala de veïns i l'ascensor.
La façana de la casa, d'estil eclèctic, és estructurada en tres eixos verticals de ritme regular, formant una composició axial al voltant de l'accés principal. Igualment està dividida en dos trams horitzontals. El primer tram comprèn la planta baixa i l'entresòl, amb parament petri que imita carreus. La resta de plantes formen el segon tram, amb parament de maó pintat i una tribuna central que abasta tots els nivells.
La planta baixa s'obre al carrer per mitjà de tres portals. El central, amb la continuació d'un arc de mig punt a l'entresòl que dona la sensació de gran portal doble, permet l'accés a l'escala de veïns, mentre els portals laterals corresponen a les botigues de la planta baixa. El tram central es caracteritza per la tribuna central que ocupa tota la zona central de les quatre plantes, rematada per un frontó classicista a l'altura del terrat, amb la data de la construcció de l'edifici al timpà. Cadascuna de les tribunes presenta dos obertures als extrems i una falsa obertura central amb un elegant esgrafiat de temàtica vegetal. Tant les tribunes centrals com els balcons laterals estan ornats amb un treball escultòric molt acurat en llurs permòdols, pilastres, llindes i en les baranes de les tribunes. Els balcons en voladís dels dos eixos laterals, en canvi, estan tancats per baranes de ferro forjat, i les obertures amb finestres de llibret.
Un senzill vestíbul d'accés a l'immoble dona pas a un celobert central, on hi ha l'escala que en distribueix les diverses propietats horitzontals, amb dos habitatges per pis. Al fons del celobert, i recorregut un petit tram de l'escala, es troba l'ascensor.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa Joan Canas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Enllaços externs

* «Casa Joan Canas». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Cal Simonet de Montanyana

Cal Simonet de Montanyana és una obra modernista de Guissona (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de tres plantes situat al C/ Bisbal.
La planta baixa presenta tres portes: dues més grans a través de les quals s'accedeix a una entitat bancària instal·lada en els baixos d'aquest edifici, i una més petita amb lluernari per accedir a la zona d'habitatge. Les tres portes presenten els angles arredonits i estan realitzades amb grans carreus de pedra molt ben escairats.
Al primer pis, un balcó corregut de forja amb dues portes balconeres amb arc escarser i una gran motllura de pedra que emmarca les obertures.
I per acabar al segon pis, un balcó corregut de forja amb tres portes balconeres rectangulars.
La pedra de la planta baixa i de les motllures de les portes, contrasta molt amb l'arrebossat pintat de color blanc de la resta de la façana, que fa que aquest edifici atregui molt l'atenció des de qualsevol punt del C/ Bisbal.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Simonet de Montanyana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2018].
# Placeta de Sant Roc (Guissona)

La Placeta de Sant Roc és una plaça pública de Guissona (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Placeta on es produeix l'encreuament entre alguns dels carrers més transitats de la vila com el C/ Raval Bisbal, el C/ Bisbal, el C/ Traspalau i el C/ Guinguetes.
És un espai de pas que comunica la part antiga de la vila amb la zona nova, fruit del creixement accelerat que ha sofert Guissona en els últims deu anys.
Aquesta placeta delimita una zona per a vianants considerable on es concentren gran part dels negocis i de les cases més antigues de la població. Els edificis que l'envolten presenten unes característiques similars : alçada de tres plantes amb golfes, façanes resoltes amb carreus de pedra arrebossats i pintats, grans balconades amb motllures sinuoses que manifesten el gust per un nou estil que convina funcionalitat i bellesa com és el Modernisme, etc.
Aquesta plaça presenta una planta triangular i en un dels seus costats s'aixeca l'edifici de l'Ateneu, que conserva en una fonícula de la façana una imatge de Sant Roc, que dona nom a la plaça i que prodecedeix de l'antic portal de Sant Roc que es trobava en aquest mateix emplaçament.
L'enllosat d'aquesta placeta és de pedra i queda delimitat del C/ Traspalau per una renglera d'arbres plataners.

## Història

La Placeta de Sant Roc va néixer quan es va derruir l'antic Portal de Sant Roc, que era un dels tres accessos de la muralla perimetral que protegia Guissona en època medieval.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Placeta de Sant Roc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2018].
# Col·legi d'Arquitectes (Tarragona)

El Col·legi d'Arquitectes és una obra arquitectònica de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici en tester d'illa que presenta un tipus de construcció amb carreus de mitjanes dimensions de pedra calcària. En la façana del carrer Santa Tecla es poden observar diverses portes amb arcs de mig punt.
El volum principal consta de tres plantes, més soterrani. Es tracta de l'antiga casa de l'arxidiaca de Sant Llorenç. Fou reformada i reconvertida en seu del Col·legi d'arquitectes per Rafael Moneo. En aquest edifici es troben restes corresponents a diferents èpoques.
En primer lloc es conserven les restes del mur de tancament del themenos del recinte de culte del fòrum provincial amb evidències d'una finestra. En època tardo-romana es van adossar a aquest mur una sèrie d'estructures corresponents a un important edifici de l'època, interpretat com a episcopium. En el mateix indret i reutilitzant les construccions romanes es va situar en el segle xv la casa de l'Arxidiaca de Sant Llorenç. La casa fou rehabilitada per Rafael Moneo a inicis del 90. Des de la porta de la casa del canonge Canals s'accedeix a un pati que dona a la façana que corre paral·lela al carrer de Santa Tecla. El pati està dominat per un jardí. L'accés a l'espai construït es realitza de forma gradual.
En el soterrani de l'edifici són visibles les restes romanes i els murs tardo-romans adequats com a sala de conferències. En la planta baixa es troba la recepció. En la primera planta se situen els serveis d'accés públic. En el segon pis estan els despatxos i en la tercera planta hi ha un espai amb volta de doble llum adequat com a biblioteca.

## Referències

* 1 2 3 4 «Col·legi d'Arquitectes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2018].
# Torre Mas dels Canonges

La Torre Mas dels Canonges és una obra de Tarragona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es troba a la sortida de Tarragona en direcció a València, l'autovia a Salou, i a uns 2 km., passades les línies del ferrocarril, cal desviar-se a mà esquerra per l'accés al Complex Educatiu de Tarragona. El Mas es troba just al costat de l'accés als terrenys del Centre, a l'esquerra.
El conjunt edificat es compon de tres cossos que defineixen un pati central que disposa de dos accessos. En el pati s'hi troba un pou i una bassa. El cos de llevant conté la capella, dos corrals i un dels accessos. L'edificació de la cara nord està ben conservada. Es tracta d'una gran nau rectangular, de 18 per 14 m., en dues alçades i dos annexos, adossats en diferent època; el forjat és a base de cabirons de fusta i revoltons; la coberta descansa sobre encavallades també de fusta. Aquesta nau principal no pot datar-se anteriorment al segle xviii.
El cos de migdia consta de dues parts clarament diferenciables: les ruïnes i la torre.
Les ruïnes corresponen a una edificació de dues plantes que devien constituir la part residencial antiga. Actualment tan sols en resten les parets la major part de les quals estan derruïdes.
La torre és de planta rectangular i amb quatre alçades, si bé l'última d'aquestes era un terrat que fou cobert posteriorment. El sostre de la planta baixa d'aquesta torre és una volta de mig punt que conserva les marques de l'encofrat de canyes; els sostres de les altres plantes, per contra són a base de cabirons de fusta i revoltons en molt mal estat i enfonsats en part.
Exteriorment, les arestes de la torre són fetes amb carreus de pedra de tipus Mèdol. S'observen també carreus encoixinats. Es conserven perfectament els matacans (un a cada façana), les espitlleres de la planta baixa i l'entrada a la torre per la planta primera.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Torre Mas dels Canonges». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2018].
# Mare de Déu de les Flors de Maig

La Mare de Déu de les Flors de Maig és una ermita neoromànica de Torrefeta, al municipi de Torrefeta i Florejacs, a la comarca de la Segarra. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català.

## Situació

L'ermita es troba als alts plans dels Nials, al sud de Guissona, fregant el seu terme municipal. Pel seu costat hi passa el camí-pista de Guissona a Torrefeta, on també s'aixeca la Creu de terme de Torrefeta, uns setanta metres més al sud. Cap a l'est destaca la silueta de la Torre d'en Carlos, casal situat ja dins el terme de Guissona.
Per anar-hi amb vehicle, cal agafar la pista que surt, en direcció sud-est, del punt quilomètric 13,4 (41° 46′ 31.41″ N, 1° 16′ 55.89″ E﻿ / ﻿41.7753917°N,1.2821917°E﻿ / 41.7753917; 1.2821917) de la carretera L-311 (de Cervera a Guissona). Hi ha poc més de 700 metres de distància fins a l'ermita.

## Descripció

Ermita és d'una sola nau i orientada de nord-est a sud-oest. Està construïda amb carreus molt ben treballats i les seves línies són sòbries, inspirades en el romànic. A la façana principal s'obre l'entrada amb arc de mig punt, sostingut per dues columnes amb el fust llis i capitells ornamentats. El frontis també és llis. Un campanar d'espadanya amb una sola obertura corona la façana, decorada amb arcs cecs i bandes llombardes. L'absis semicircular, amb una petita obertura, també està decorada amb arcs cecs i bandes llombardes de la mateixa manera que la resta de façanes. La coberta és de dues vessants, acabada en teules.

## Itinerari de les Flors de Maig

L'antic camí de Guissona a Florejacs, convertit en una ampla i arranjada pista, és un recorregut molt agradable i sovintejat per la gent de Guissona. Mena a l'ermita i, fet durant els mesos de maig o juny, permet gaudir d'una abundosa i variada florida, sorprenent en el tradicional secà de la Segarra. El nom de l'ermita, a més de poètic, és escaient.
Incia l'itinerari a la Font de la Salut que es troba a l'entrada de Guissona, venint de Tàrrega (41° 46′ 50.51″ N, 1° 16′ 57.63″ E﻿ / ﻿41.7806972°N,1.2826750°E﻿ / 41.7806972; 1.2826750). Pujar en direcció sud, pel Passeig de la Fonteta. Als 200 metres es deixen les últimes cases i continua la pista. Als 400 metres (41° 46′ 36.77″ N, 1° 16′ 57.52″ E﻿ / ﻿41.7768806°N,1.2826444°E﻿ / 41.7768806; 1.2826444) es deixa un desviament a l'esquerra. Poc més enllà la pista pren direcció sud-oest. Als 600 metres es creua la carretera L-311 i ja no es deixa la pista fins a arribar al destí, a 1.300 metres.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* ↑ «Mare de Déu de les Flor de Maig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2013].
# IC 469

IC 469 és una galàxia espiral en la constel·lació de Cefeu. Es caracteritza per un nucli compacte, una forma oval, amb braços laterals perceptibles.

## Referències

* 1 2 Afirmat a: SIMBAD.
* ↑ Karen Masters «Groups of Galaxies in the Two Micron All Sky Redshift Survey» (en anglès). Letters of the Astrophysical Journal, 2, 2-2007, pàg. 790–813. DOI: 10.1086/510201.
* ↑ Afirmat a: Third Reference Catalogue of Bright Galaxies, Version 9. Autor: Gérard de Vaucouleurs. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 1991.
* 1 2 3 4 5 Thomas H. Jarrett «The Two Micron All Sky Survey (2MASS)» (en anglès). Astronomical Journal, 2, 2-2006, pàg. 1163–1183. DOI: 10.1086/498708.
* ↑ R. Brent Tully «Galaxy groups: a 2MASS catalog». Astronomical Journal, 5, 2015, pàg. 171. DOI: 10.1088/0004-6256/149/5/171.
* ↑ Uranometria 2000.0 - Deep Sky Field Guide, 2001.

## Enllaços externs

* Catàleg NASA/IPAC
* Catàleg NCG/IC
* IC 469 a WikiSky: DSS2, SDSS, GALEX, IRAS, Hydrogen α, X-Ray, Astrophoto, Sky Map, Articles i imatge (anglès)
Coordenades: 07$^h$ 56$^m$ 00,7$^s$; +85° 09′ 30″