OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Façana al carrer del Fort

La Façana al carrer del Fort és una obra de Campmany (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli urbà de la població de Campmany, a la banda sud-est del terme, formant cantonada amb la plaça del Fort i el carrer del Fort.
Edifici cantoner de planta irregular format per dos cossos adossats, amb la coberta de dues vessants de teula i distribuït en planta baixa i dos pisos. Tot i que la façana principal està orientada a la plaça, les obertures més destacables es concentren a la façana lateral, orientada al carrer. Es tracta d'obertures rectangulars, amb els brancals bastits amb carreus de pedra, les llindes planes i els ampits motllurats en alguns casos. A la planta baixa destaca un antic portal amb la llinda sostinguda per permòdols, el qual fou transformat en finestra. La llinda està gravada amb la inscripció "1708 AVE MARIA SIN PECADO CONCEBIDA". Cal mencionar que la segona planta és posterior a la resta de l'edifici i presenta obertures de mig punt i rectangulars bastides en maons.
La construcció és bastida en pedra desbastada disposada en filades irregulars, i lligada amb morter de calç.

## Història

Aquesta casa queda inclosa dins del recinte conegut des del segle xvii com a el Fort, antigament conegut com la Cellera o la Força. Es tracta del nucli central del castell i quedava protegit per les muralles i les torres medievals. En aquest espai quedava englobada la residència del senyors del poble, la cort de justícia, l'església fortificada i diferents cases, amb cellers, solars i horts.
Campmany va viure el seu moment de prosperitat entre els segles XVIII i mitjans del segle xix, ja que va ser una bona època per al conreu de la vinya, olivera i el suro. Aquest fet es va veure reflectit en un augment de la població i en la creació de nous barris fora del nucli antic de la Força. De la mateixa manera, es van remodelar les antigues cases i se'n van construir de noves dins el nucli antic. Aquest és el cas de la casa de la Plaça del Fort 6, que presenta una llinda amb l'any de construcció 1705.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Façana al carrer del Fort». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 octubre 2017].
# Can Budó

Can Budó és una masia de Darnius (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada a ponent del nucli urbà de la població de Darnius, relativament propera a la part de tramuntana del pantà de Darnius Boadella.
Masia aïllada formada per tres grans cossos adossats, que li proporcionen una planta irregular. Presenten les cobertes de teula de dos vessants i estan distribuïts en planta baixa i pis. El cos principal, situat a la banda de tramuntana del conjunt, té la façana principal orientada a ponent, i presenta un portal d'accés d'arc de mig punt adovellat, amb la clau gravada amb una inscripció il·legible, que dona accés directe al pis, on hi ha l'habitatge. A l'extrem de migdia del parament destaca una finestra rectangular emmarcada amb carreus de pedra desbastats. Consta de tres crugies perpendiculars a la façana, la de tramuntana coberta amb volta de pedruscall i les altres dues amb cairats de fusta. Els murs són bastits en pedra. Compta amb una terrassa davantera descoberta, a la que s'accedeix mitjançant unes escales de pedra exteriors situades al costat nord. La planta baixa presenta estances en origen destinades als animals. La façana de tramuntana presenta un petit cos rectangular amb teulada d'un sol aiguavés, que probablement correspongui al forn. De la façana de migdia destaca el portal d'accés d'arc rebaixat i les restes d'una galeria d'arcs de mig punt al pis. En general, la resta d'obertures de la masia són rectangulars i, moltes d'elles, conserven els emmarcaments de carreus de pedra escairats. També n'hi ha que són bastides en maons. A la banda de ponent del conjunt hi ha un cos rectangular amb la coberta de dos aiguavessos, destinat als animals, que presenta un portal d'accés reformat, que en origen era d'arc rebaixat i estava bastit en pedra. L'interior presenta un sostre de bigues de fusta.
La construcció està bastida en pedra sense treballar disposada irregularment i lligada amb abundant morter de calç.

## Referències

* 1 2 3 «Can Budó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 octubre 2017].
# Nau del carrer Bonaire, 7 (l'Escala)

La Nau del carrer Bonaire, 7 és una obra de l'Escala (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat a l'extrem nord-est del nucli antic de la població de l'Escala, delimitat pels carrers Bonaire, Avi Xaxu i corriol de Lluís Albert. Molt proper al port d'en Perris, antic port secundari de la població.
Es tracta d'una nau aïllada de planta rectangular, formada per dues crugies adossades. Presenta un espai de pati obert al sector est de la finca. La coberta és a dues vessants de teula i consta d'una sola planta. Les façanes presenten obertures majoritàriament reformades, rectangulars i amb l'emmarcament arrebossat i conserven restes dels arcs que bastien les antigues obertures de maons. A la part inferior de les façanes hi ha un ampli sòcol arrebossat i pintat, que enllaça totes les obertures presents. A la part superior de les dues façanes curtes hi ha un petit rosetó decorat amb motius florals. El coronament de l'edifici es fa amb plafons d'obra esglaonats.
La construcció és bastida amb pedra de diverses mides,lligada amb morter de calç. Als angles hi ha carreus ben escairats.

## Història

Antic salí, actualment en desús.

## Referències

* 1 2 3 4 «Nau del carrer Bonaire, 7». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 octubre 2017].
# Passatge del Port d'en Perris, 3

El Passatge del Port d'en Perris, 3 és una casa de l'Escala (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situat dins del nucli antic de la població de l'Escala, a l'extrem nord-est del casc, a tocar el Port d'en Perris, antic port principal de la població, i delimitat pels carrers Puig Sureda i passatge del port d'en Perris.

## Descripció

Edifici de planta rectangular, força transformat, amb la coberta a quatre vessants de teula. Presenta planta baixa i tres pisos, tot i que el superior fou afegit amb posterioritat. Actualment, la façana orientada a mar és la més transformada. La principal presenta quatre portals d'arc rebaixat bastits amb carreus de pedra ben desbastats. Al centre hi ha la porta de vianants i al costat la del garatge, amb l'emmarcament restituït. Els dos laterals han estat transformats en finestrals. Al primer pis hi ha tres balcons exempts, el central de mida més gran. A la segona planta, tres finestres rectangulars amb l'emmarcament de pedra. La façana al carrer Puig Sureda presenta finestres rectangulars amb els brancals de carreus i les llindes planes de pedra, al segon i tercer pis.
La construcció es troba arrebossada i pintada i presenta les cantonades rematades amb carreus de pedra, fins al nivell de la tercera planta.

## Referències

* 1 2 3 «Passatge del Port d'en Perris, 3». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 octubre 2017].
# Plaça Victor Català, 10 (l'Escala)

La Plaça Victor Català, 10 és una casa de l'Escala (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situada dins del nucli antic de la població de l'Escala, al sector nord-oest, amb la façana principal orientada a la plaça Víctor Català i la posterior al carrer Poca Farina.

## Descripció

Edifici unifamiliar entre mitgeres de planta rectangular, distribuït en planta baixa i dos pisos i amb la coberta plana amb terrat. La façana principal presenta les obertures rectangulars, amb els brancals bastits amb carreus de pedra ben desbastats i les llindes planes. A la planta baixa hi ha el portal d'accés, amb la llinda gravada amb l'any 1884 i una altra data illegible, i al costat una finestra amb l'emmarcament arrebossat i pintat de color blanc, com la resta del parament. Al primer pis, un balcó corregut amb dos finestrals de sortida, que presenta la llosana motllurada i la barana de ferro decorada i pintada de color blanc. A la segona planta, dues finestres amb els ampits motllurats. La façana es troba rematada per una cornisa sobresortida, damunt la qual s'assenta la barana del terrat, decorada amb dos trams de balustrada.
La façana posterior presenta una sola obertura per planta. Als baixos hi ha una porta rectangular, amb els brancals i la llinda de pedra, al primer pis, una finestra balconera amb barana de ferro i a la segona planta, una finestra emmarcada amb carreus. La façana es troba arrebossada i presenta un sòcol de pedra a la planta baixa.

## Història

A la llinda monolítica del portal principal d'accés, es pot apreciar incisa la data 1884, i una altra data illegible.

## Referències

* 1 2 3 4 «Plaça Victor Català, 10». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 octubre 2017].
# Can Lleal

Can Lleal és una casa dins del nucli antic de la població de l'Escala, al sector nord, davant de la Platja i amb façana als carrers del Port i Alfolí, on hi ha la façana principal. Casa bastida vers la meitat del segle xvii al nucli antic de l'Escala. L'edifici presenta diferents reformes. Actualment està en obres.
Edifici entre mitgeres de planta rectangular format per planta baixa i dos pisos. La façana principal presenta, a la planta baixa, una porta d'accés rectangular, amb els brancals bastits amb carreus i la llinda plana. Al costat hi ha cinc petites obertures allargades, a mode de ventilació. A la primera planta, damunt la porta, hi ha una finestra quadrada amb carreus als brancals i la llinda plana, amb l'ampit motllurat i sobresortit. Als costats, dues finestres quadrades més, potser d'obertura més tardana. A la segona planta hi ha dos finestrals rectangulars, amb l'ampit i les impostes motllurades. El coronament d'ambdues obertures i de la segona planta ha estat restituït recentment i presenta el parament arrebossat, mentre que la resta de la façana està bastida amb pedra ben escairada de diverses mides, disposada mitjançant filades completament regulars. La façana posterior ha estat restituïda durant l'última campanya de rehabilitació de l'edifici, duta a terme recentment.

## Referències

* 1 2 «Can Lleal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 octubre 2017].
# Casa al carrer del Port, 24 (l'Escala)

La Casa al carrer del Port, 24 és una obra de l'Escala (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli antic de la població de l'Escala, a la part est del terme, formant cantonada entre el carrer del Port i el passatge del Pati Blau.
Edifici de planta rectangular format per dos cossos adossats, amb la coberta de dues vessants el cos posterior i plana el davanter, encarat aquest al carrer del Port. Està distribuït en planta baixa i dos pisos. La façana principal presenta totes les obertures rectangulars, emmarcades amb carreus de pedra ben desbastats. A la planta baixa, el portal d'accés i al costat, amb l'ampit arrodonit i reixa de ferro treballada. Al primer pis hi ha un balcó exempt, que presenta la llosana motllurada i la barana de ferro decorada. També hi ha una finestra amb l'ampit motllurat i sobresortit. A la planta superior hi ha dues finestres amb els ampits treballats. La façana està rematada amb una cornisa rectilínia motllurada, damunt la qual s'assenta la barana d'obra del terrat. La façana lateral només presenta dues finestres rectangulars, emmarcades amb carreus de pedra. La del pis superior té l'ampit motllurat.
L'edifici està bastit amb pedra de diverses mides, lligada amb morter de calç. Damunt dels paraments hi ha un revestiment arrebossat, que en el cas de la façana principal presenta decoració a les cantonades.

## Referències

* 1 2 3 «Casa al carrer del Port, 24». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 octubre 2017].
# Jacob Tullin Thams

Jacob Tullin Thams (Christiania, 7 d'abril de 1898 - Oslo, 27 de juliol de 1954) va ser un saltador amb esquís i regatista noruec que va competir durant la dècada de 1920 i 1930. Fou el segon esportista en guanyar una medalla en uns Jocs Olímpics d'Hivern i d'estiu en esports diferents.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de Chamonix, on guanyà la medalla d'or en la prova de salt amb esquís. Quatre anys més tard, als Jocs de Sankt Moritz, fou vint-i-vuitè en la mateixa prova.
El 1926 guanyà el Campionat del Món d'esquí nòrdic a Lahti.
Posteriorment, el 1936, va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on va disputar la prova dels 8 metres del programa de vela. En ella guanyà la medalla de plata, convertint-se en el segon esportista en guanyar una medalla en uns Jocs Olímpics d'Hivern i uns d'estiu, després que Eddie Eagan guanyés l'or en el pes semipesant de boxa als Jocs d'estiu d'Anvers i el 1932, als Jocs d'hivern de Lake Placid, guanyés l'or en la prova de bobs a quatre.

## Referències

* 1 2 3 «Jacob Tullin Thams Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 5 desembre 2017].
* ↑ «Eddie Eagan Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 30 octubre 2017].
# Can Ribes (la Jonquera)

Can Ribes és una casa de la Jonquera (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat dins del nucli urbà de la població de la Jonquera, a la banda de migdia del terme, al carrer Major.
Edifici entre mitgeres de planta rectangular, amb la coberta de teula de dos vessants i distribuït en planta baixa i dos pisos. Totes les obertures de l'edifici són rectangulars. La façana principal presenta, a la planta baixa, dos portals d'accés a l'interior i una finestra, tots bastits en carreus de pedra ben desbastats als brancals i les llindes planes, tot i que el portal lateral ha estat transformat per adaptar-lo als nous usos de la construcció. La llinda del portal central és monolítica i presenta la data 1726 gravada dins d'un oval en baix relleu. Al primer pis hi ha tres finestrals emmarcats amb carreus de pedra i amb les llindes planes. Tenen sortida a petits balcons amb les llosanes motllurades i les baranes de ferro treballades. La segona planta presenta tres finestrals de mida més petita que els anteriors, amb els emmarcaments emblanquinats i sortida a balcons encara més senzills que els anteriors. La façana està rematada per un doble ràfec de teula i maons.
La construcció presenta el parament arrebossat i pintat.

## Història

Al centre històric de La Jonquera, al voltant de l'església de Santa Maria, es varen bastir diferents cases que presenten llindes inscrites amb dates del segle xviii. Entre d'elles es troba Can Ribes, emplaçada al carrer Major 59, on es pot apreciar una llinda amb la data 1726, possiblement la data de construcció de l'edifici.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Ribes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 octubre 2017].
# Cal Meliton

Cal Meliton és una casa de Solsona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici en xamfrà que consta de planta baixa, entresòl, dues plantes pis i terrat. La part baixa de la façana és de pedra tallada i picada, mentre que les plantes superiors són de pedra picada i morter de calç. Al xamfrà hi ha l'escut dels Ollers, senyors de Canalda. És una de les cases més antigues que es conserven de l'antiga noblesa solsonina, del final del segle xvi i principi del xvii, amb amplis portals adovellats i bons carreus de pedra picada. És l'únic casal conservat en aquest indret d'entrada pel portal del Pont, anterior a les destruccions provocades en el decurs de la guerra de Successió, a l'ampliació de la catedral mitjançant la construcció de la capella del Santíssim i a la construcció del portal del Pont actual.

## Referències

* ↑ «Cal Meliton». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 octubre 2017].
# Cal Tali

Cal Tali és una casa habilitada com a restaurant de Vilajuïga (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situada dins del nucli urbà de la població de Vilajuïga, a l'est del nucli antic de l'església de Sant Feliu. Fa cantonada amb un petit carreró sense sortida.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta rectangular, amb la coberta a dues vessants de teula. Està distribuït en planta baixa i pis, amb un cos afegit a la part posterior, destinat a magatzem. La façana principal presenta decoració a mode de carreus a les cantonades del primer pis i una motllura horitzontal separa les dues plantes. Totes les obertures són rectangulars, amb l'emmarcament motllurat i guardapols decorat amb rajola verda. Damunt la porta d'accés hi ha el nom original de l'establiment, Tal i Qual, amb rajola ceràmica. Al pis hi ha un balcó central exempt, amb barana de ferro treballada. Els ampits dels dos finestrals laterals presenten la mateixa rajola verda que el guardapols. A la part superior, la cornisa és motllurada i està sostinguda per petites mènsules. El coronament és pla, amb un motiu decoratiu al centre i dos més als laterals.
La construcció es troba arrebossada i pintada de color blanc, amb els marcs de la planta baixa de color groc i els del pis de color gris.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Tali». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 octubre 2017].
# Cadirat (Ventalló)

El Cadirat és una casa de Ventalló (Alt Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Cos de planta rectangular amb coberta a dos vents. La planta baixa tenia les comportes per permetre l'entrada de l'aigua, era coberta per un embigat en sentit transversal. L'aigua passava sota una volta rebaixada per anar al rec del molí de l'Armentera. A la part baixa hi ha pedres de Calica ben escairades datables del segle xii. La resta de l'aparell és de còdols llevat les cantonades que són de carreus treballats.

## Referències

* ↑ «Cadirat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 octubre 2017].
# Filosofia de la tècnica

La filosofia de la tècnica és una categoria una mica més àmplia que la usual filosofia de la tecnologia. Aquesta filosofia és' remitent a la gènesi mateixa de la tècnica, noció anterior a la de tecnologia. En aquest sentit caldria entendre "tecnologia" com la tècnica resultant de la simbiosi entre ciència i tècnica, el que especialment ocorre a partir de la segona meitat del segle xx, a conseqüència de la incursió de les grans corporacions en la investigació científica, i conseqüentment la creació d'un nou model de científic assalariat.
Semblés que "tecnologia" remet a la sofisticació de la tècnica, sobretot a partir de la informàtica. Una tècnica amb base científica seria una tecnologia. Sobre la base d'aquesta distinció, pot comprendre's que "filosofia de la tecnologia" apunta a treballar els conceptes emergents d'aquesta nova i sofisticada tècnica.
"Si no sabem a tot moment en què anem, pot resultar útil saber d'on venim". Això és el que intenta descobrir la ciència de la filosofia i la història de la filosofia, oferint les explicacions i les solucions que van donar els grans pensadors de la història de la humanitat, a qüestions com aquesta.
No obstant això hi ha altres interpretacions que permeten reprendre la categoria de "Filosofia de la tècnica" com aquella que elabora i reflexiona sobre els conceptes de totes les tècniques sense distinció. Para Gilbert Simondon, filòsof francès que va viure entre 1924 i 1989, és convenient usar el terme "tecnologia" seguint la seva etimologia: "estudi o coneixement de la tècnica". D'aquesta manera tècnica i tecnologia no són nocions d'una mateixa classe; la tecnologia seria l'estudi de les tècniques. Sosté Simondon: "La filosofia ha de fundar la tecnologia, que és l'ecumenisme de les tècniques, perquè perquè les ciències i l'ètica poden trobar-se en la reflexió, fa falta una unitat de les tècniques...", és a dir que la filosofia necessita una unitat de les tècniques, la tecnologia, per reflexionar sobre les ciències i l'ètica. La filosofia de la tècnica inclou també la reflexió sobre la tecnologia en tant estudi de totes les tècniques.

## Vegeu també

* Filosofia de la tecnologia
* Biofacte

## Enllaços externs

* Filosofia de la tècnica

## Referències

* ↑ Christoph Hubig, Alois Huning, Günter Ropohl (Ed.): Nachdenken über Technik. Die Klassiker der Technikphilosophie und neuere Entwicklungen. Berlin: edition sigma 2013 (en alemand; engles 2015)
* ↑ Günter Ropohl: Allgemeine Technologie (1979). 3rd ed. Karlsruhe: KUV 2009 (en alemand)
* ↑ Nicole C. Karafyllis (Ed.): Das Leben führen? Lebensführung zwischen Technikphilosophie und Lebensphilosophie. Berlin: edition sigma 2014 (en alemand)
* ↑ Simondon, Gilbert; La manera d'existència dels objectes tècnics; Prometeu Llibres, Buenos Aires (2007), pàg. 180.
# Can Bassa - plaça dels Cabrits, 1

Can Bassa - plaça dels Cabrits, 1 és una obra de Granollers (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un immoble entre mitgeres fent cantonada. Consta de planta baixa i pis, més dos altres pisos que van ser afegits. La coberta és plana i coronada per una cornisa. Les façanes són planes arrebossades. La de la plaça dels Cabrits es compon d'un únic eix, amb les finestres apaisades partides per una fina columna. La façana del carrer Doctor Riera es compon de quatre eixos, els dos del costat de la mitgera són partits per una columna. A la cantonada hi ha una finestra de pedra d'arc conopial de taló lobulat flanquejat per dos capitells al primer pis, mentre que a la resta hi ha finestres geminades sense la columna al mig. La verticalitat dels buits queda tallada per les impostes de forjat i la cornisa barana de coronament. A la planta baixa els brancals dels buits de la cantonada són de carreus de pedra amb mènsules de recolzament. Els carreus de cantonada arriben fins a la segona planta.

## Referències

* ↑ «Can Bassa - plaça dels Cabrits, 1». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2017].
# Ca l'Estaper

Ca l'Estaper és una casa de Granollers (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa entre mitgeres en cantonada en una parcel·la medieval, consta de planta baixa, pis i golfes. Façanes planes, coronades per una barana massissa emmarcada per dos fines impostes. De la façana cal destacar la distribució irregular dels buits, la finestra coronella d pedra, sense columna, els dos arcs de carreus de pedra, un rebaixat i l'altre de mig punt, ambdós reduïts amb paredat comú i la cantonada de carreus.

## Referències

* ↑ «Ca l'Estaper». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2017].