OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mas Panyella

El Mas Panyella és una masia de Corbera de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia d'uns 400 m2, amb el cos principal situat a prop de la carretera de Corbera a Gelida, encarada a sud i mirant el barri de l'Amunt. El portal de l'entrada era originalment rodó i actualment està retallat en llinda. La sala de la planta baixa té cairons amb ditejats de bòbila. Es troba en bon estat de conservació excepte les edificacions annexes més modernes i els corrals, que estan gairebé tots enrunats.
El frontis de la finestra principal porta la inscripció "Francesc Panyella 1713" sota l'anagrama "JHS". El rellotge de sol té algun interès, així com les llindes de roure, molt potents en alguna tramada exterior. Està a 1,5 km de Corbera. L'accés abans es feia a través del camí de Mas Panyella, avui carrer, en una tramada d'uns 300 m.

## Història

Sembla que el llinatge original es conservà fins molt entrat el segle xix, que en circumstàncies adverses de la família, la finca fou posada a subhasta pública, sent adquirida pels marquesos de Castelldosrius. Per entroncament familiar passà al vescomtat de Güell.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas Panyella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «Mas Panyella». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Sant Bartomeu de Segalars

Sant Bartomeu de Segalars és una església catalogada com a monument del municipi de Sant Gregori (Gironès) i protegida com a bé cultural d'interès local.
En el lloc de Segalars apareix documentat l'any 1901, encara que de la capella no n'hi ha notícies fins a l'any 1401, quan consta que tenia una confraria i un capellà beneficiat. El culte i benefici es documenten fins al 1732. Edifici d'una sola nau, coberta amb volta de canó de perfil apuntat, reforçada per dos arcs torals del mateix perfil, que arrenquen d'unes pilastres adossades als murs. Capçada a llevant per un absis semicircular obert directament a la nau i cobert d'una volta de quart d'esfera que, igual que les de la nau, arrenca d'una senzilla motllura. Al centre de l'absis hi ha una finestra de doble esqueixada. La façana de ponent ha estat totalment modificada, amb la reforma de la porta, obertura de dues finestres i afegitó d'un porxo. També es construeixen contraforts per a reforçar la part lateral de la nau. Tots els paraments són enguixats interiorment i arrebossat a la part exterior, sense cap motiu d'ornamentació.

## Referències

* 1 2 «Sant Bartomeu de Segalars». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 desembre 2012].
# Convent de Sant Marçal

El Convent de Sant Marçal fou un convent dels Servites inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català com a monument del municipi de Marçà (Priorat). Construcció d'àmplies dimensions de planta rectangular, bastida de maçoneria i maó en alguns indrets, reforçada amb carreus als angles i coberta teulada a un sol vessant. A la façana s'obren dues portes i dues finestres a la planta baixa, sis finestres al primer pis i sis més al segon. L'únic element d'interès que resta és la porta principal, de gres vermell i llinda recta, sobre la qual hi ha mig escut sense identificar.
El convent de Sant Marçal fou fundat el 1611 gràcies a la donació de terres que feu la família Montagut i sota la protecció del duc de Cardona. Hom hi celebrava regularment el Capítol de frares de la Corona d'Aragó, la qual cosa li conferí importància. Segons el cens del 1768 hi residien 10 sacerdots, un clergue i set germans. Els frares abandonaren el convent en diferents ocasions a causa de conflictes militars i, de forma definitiva el 1835. Entre el 1838 i el 1845 s'aterrà pràcticament tot el conjunt, per a aprofitar materials i el 1901 era en estat ruïnós. Més endavant s'arranjà mínimament pels nous propietaris, prèvia compra en el procés de desamortització, i fou dedicat a magatzem, funció que encara té actualment.

## Referències

* 1 2 «Antic Convent dels Servites». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «Antic convent de Sant Marçal». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Cases dels Frares (Poboleda)

Les Cases dels Frares són un conjunt d'edificis catalogats com a monument del municipi de Poboleda (Priorat) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català.

## Descripció

Conjunt d'edificis que ocupen pràcticament tota una illa al darrere de l'església, amb una gran uniformitat pel que fa a l'alçada edificada i materials de construcció. Tenen planta baixa, entresolat, un pis i golfes, amb obertures diverses i són coberts per teulada contínua a dos vessants. A la façana, també contínua, hi ha 4 portes amb imposta de pedra i arc de mig punt de maó. Sobre la primera, més propera al temple, hi ha una fornícula buida. Actualment presenten obertures no estàndard, fruit de modificacions posteriors.

## Història

Els frares de Scala Dei posseïen diverses dependències a Poboleda, moltes de les quals se situaven als volts del carrer Nou, i entre les quals cal destacar cellers, un forn de pa i diverses cases, entre elles la dita "casa dels frares". Fonts Gondolbeu la data del segle xii, encara que amb tota certesa es tracta d'una data exagerada; també afirma que era la residència dels cartoixans, que després cediren als colons quan es traslladaren al nou convent el 1228. És més probable que es tracti d'una casa-residència dels monjos encarregats des afers del convent al poble i també habitatge per a colons. A la desamortització fou venuda a diversos propietaris. A principis del segle XX hi havia instal·lada l'Escola Pública.

## Referències

* 1 2 «Cases dels Frares». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «Cases dels Frares». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Santa Maria Magdalena de Pradell

Santa Maria Magdalena és una església al nucli de Pradell de la Teixeta (Priorat) protegida com a bé cultural d'interès local.
La nova església substituí la romànica anterior, sobre la ubicació de la qual hi ha dubtes. Fou iniciada el 1771, encarregant-se de la construcció Josep Munté i Joan Bages, mestre de cases de Montbrió i fou sufragada pels veïns amb donacions amb prestacions. Fou oberta al culte el 22 de juliol de 1779.
Fou dotada progressivament d'altars de gran vàlua cremats el juliol de 1936. Entre els altars construïts n'hi havia un de major dedicat a Santa Maria Magdalena, un altre a la Mare de Déu del Roser, al Sant Crist, a Sant Joan Baptista, a la Puríssima Concepció de Maria i a la Mare de Déu del Carme.
Edifici de planta rectangular, bastit de maçoneria arrebossada amb reforç de carreu als angles i cobert per teulada a dues vessants. Interiorment es resol en una nau principal i dues laterals separades per àmplies pilastres que conformen una nau principal i dues laterals separades per àmplies pilastres que conformen dues tramades, amb cor a la primera i obrint capelles laterals. El creuer presenta una atípica planta octogonal, coberta per una cúpula en mal estat de conservació. D'un fris continu arrenca la volta de la nau, en arc de mig punt amb llunetes i les laterals són cobertes per volta d'aresta.
La façana presenta un ull de bou i una portalada en arc de mig punt emmarcada per dues falses columnes i rematada per un frontó amb una fornícula que conté una imatge moderna de santa Maria Magdalena. El campanar, als peus, és de planta quadrada i resolució octogonal, amb coberta piramidal.

## Notes

* 1 2 3 «Església de Santa Maria Magdalena». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2012].
* ↑ Placa informativa situada a l'entrada del recinte

## Enllaços externs

* «Església de Santa Maria Magdalena». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Pic de Gel

El Pic de Gel és una muntanya de 2.499 metres que es troba entre els municipis d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà i l'Arieja a França.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cantó de Fougères-Nord

El cantó de Fougères-Nord (bretó Kanton Felger-Norzh) és una divisió administrativa francesa situat al departament d'Ille i Vilaine a la regió de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 10 comunes :
| Nom francès | Nom bretó | Població | km² | Codi Postal | Codi INSEE |
| Beaucé | Belzeg | 1.056 | 8,17 | 35133 | 35021 |
| Fleurigné | Flurinieg | 896 | 18,17 | 35133 | 35112 |
| Fougères (part) | Felger | 13.992 | ? | 35300 | 35115 |
| La Chapelle-Janson | Chapel-Yent | 1.156 | 26,96 | 35133 | 35062 |
| La Selle-en-Luitré | Kell-Loezherieg | 425 | 7,32 | 35133 | 35324 |
| Laignelet | Kernoanig | 789 | 14,83 | 35133 | 35138 |
| Landéan | Landean | 1.166 | 27,.31 | 35133 | 35142 |
| Le Loroux | Lavreer-an-Dezerzh | 520 | 11,56 | 35133 | 35157 |
| Luitré | Loezherieg | 1.186 | 29,15 | 35133 | 35163 |
| Parigné | Parinieg | 1.133 | 20,72 | 35133 | 35215 |
| Cantó | Felger-Norzh | 22.319 | 164,19 | - | 3512 |

## Evolució demogràfica (sense Fougères)

| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 6.965 | 6.675 | 6.680 | 7.797 | 8.292 | 8.327 |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 19....-1994 | Marie-Thérèse Boisseau | UDF |
| 1994- | Louis Feuvrier | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Química prebiòtica

És la síntesi de compostos orgànics a partir de compostos inorgànics.
És una nova especialitat de la química que nèix arran de dos experiments rellevants realitzats als anys 50 als Estats Units. El primer va ser la síntesi d'aminoàcids aconseguida el 1953 en l'experiment de Miller i Urey i el segon va ser la síntesi de l'adenina aconseguida el 1959 en l'experiment de Joan Oró
El 1953, Stanley Miller a la Universitat de Chicago va introduir aigua, metà, amoníac i hidrogen en un recipient de vidre per simular les suposades condicions de la Terra primitiva. La barreja va ser exposada a descàrregues elèctriques i, una setmana després, una cromatografia en paper va mostrar que s'havien format diversos aminoàcids i altres molècules orgàniques.
Posteriorment, el 1959, a la Universitat de Houston, el bioquímic Joan Oró va aconseguir sintetitzar adenina a partir de la barreja d'àcid cianhídric, amoníac i aigua. La cromatrografia en paper va mostrar que s'havia format adenina, un dels quatre acids nucleics que formen l'ADN.

## Referències

* ↑ «Joan Oró,aquell noi del Forn La Radio». Ara.
* ↑ «Un dels experiments més importants del segle XX». Vilaweb.
* ↑ «A la recerca de l’origen de la vida». La Vanguardia.
# Túnel de Monares

El Túnel de Monares és un túnel de carretera, actualment en desús, del terme municipal de Llimiana, al Pallars Jussà. Està situat a l'esquerra de la Noguera Pallaresa just a l'entrada pel nord del Congost de Terradets, a migdia del costat de llevant del Pont Nou de Monares. L'entrada nord la trobem a 376,1 m d'altitud, i l'entrada sud a 377,3 m.
Era un dels túnels de l'antiga carretera C-147, en el seu tram actualment denominat C-147z. Aquesta carretera, que encara existeix en alguns trams, ha estat modernament substituïda per la carretera C-13, per la qual cosa alguns trams del traçat de l'antiga carretera han caigut en desús o serveixen únicament per a enllaços de caràcter local. En el cas concret del túnel s'ha tirat endavant el projecte per a instal·lar-hi una via ferrada, mirant a l'embassament de Terradets.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «El Consell Comarcal inicia les tasques per un fer un camp d'eslàlom a la pobla de Segur i una nova via ferrada a Terradets». La Borrufa. La Borrufa, 02-07-2022. [Consulta: 5 setembre 2022].

## Enllaços externs

* «Circular a la Roca Regina pel barranc del Bosc des de Cellers-Llimiana (FGC, Tren dels Llacs) 9,4 km». Senderisme en tren: excursions, travesses i trens. Arxivat de l'original el 2021-04-14. [Consulta: 14 març 2021].
# John Christie

John Christie (14 de desembre de 1882 - 4 de juliol de 1962) va ser un propietari i productor teatral anglès. Va ser el fundador de la Glyndebourne Opera House i del Glyndebourne Festival Opera a la seva casa de Glyndebourne, a prop de Lewes a Sussex, el 1934.

## Biografia

Nascut en una família terratinent adinerada a Eggesford, Devon, Christie es va formar a l'Eton College i al Trinity College, després va passar set anys a Eton com a mestre. El seu avi era William Langham Christie. Va servir a les trinxeres a la Primera Guerra Mundial amb el Cos de rifles reials del rei, malgrat la ceguesa parcial, va ser guardonat amb la creu militar i va assolir el rang de capità. Després d'heretar la finca de Glyndebourne, va començar a desenvolupar-hi empreses locals des de 1920: el 1923, va adquirir la famosa empresa de construcció d'orgues de William Hill & Son & Norman & Beard Ltd., que va néixer al voltant del 1916 amb la progressiva fusió de les seves dues empreses constituents. La signatura va romandre en propietat de Christie fins a la seva desaparició a la dècada de 1990.
El 1931 es va casar amb la soprano canadenca Audrey Mildmay, i junts van planejar construir un teatre d'òpera com a annex de la casa principal. Això es va completar el 1934 i la primera temporada, que va comptar amb Le nozze di Figaro i Cosi fan tutte de Mozart, realitzat per Fritz Busch va ser un èxit immediat.
Durant els anys successius, Christie va continuar finançant l'Opera Glyndebourne Festival, però després de la Segona Guerra Mundial, durant la qual es va suspendre la temporada d'òpera, els costos es van tornar més difícils de suportar. Al final, però, va aconseguir patrocinis comercials, posant el Festival en una base sòlida i permetent-li aspirar als més alts estàndards artístics. El seu llegat és una institució que encara floreix i que rep aclamacions internacionals.
El 1954, John Christie va ser company d'honor per la seva consecució a Glyndebourne.
Va morir a Glyndebourne el 1962. Després de la mort de Christie, el festival va ser pres pel seu fill Sir George Christie i, posteriorment, pel seu net Gus Christie. Igual que el seu pare, Sir George també va ser company d'honor per la seva tasca a Glyndebourne. La fundació de John de Glyndebourne és el tema de l'obra biogràfica de 2015 The Moderate Soprano de David Hare.

## Referències

* ↑ Spike Hughes. Glyndebourne: A History of the Festival Opera Founded in 1934 by Audrey and John Christie. David & Charles, 1981, p. 20. ISBN 978-0-7153-7891-5.
* ↑ Wilfrid Blunt. John Christie of Glyndebourne. Theatre Arts Books, 1968, p. 70.
* ↑ Leslie Chew. The Daily Book of Classical Music: 365 readings that teach, inspire & entertain. Walter Foster Publishing, 1 September 2010, p. 149. ISBN 978-1-61058-606-1.
* 1 2 Alfie Boe. Alfie: My Story. Simon and Schuster, 30 August 2012, p. 88. ISBN 978-1-84983-977-8.
* ↑ Celia Lee. HRH The Duke of Kent: A Life of Service. eBook Versions, 19 October 2015, p. 182. ISBN 978-1-84396-351-6.
# Federico Muñoz Contreras

Federico Muñoz Contreras (Conca, 1880 - † Vilapicina, 10 de gener de 1935) va ser botxí titular de l'Audiència de Barcelona.

## Biografia

Va succeir Rogelio Pérez, que va morir en una represàlia anarquista el 1924. L'agost de 1925 va executar la seva primera sentència amb José Vidor, acusat de violació i assassinat. Després de la reforma del Codi Penal de 1932 el seu treball queda en suspens durant dos anys, data en la qual es restableix la pena de mort per a casos de terrorisme.
El 1935 va rebre tres trets en un bar de Vilapicina, morint en l'acte. Es va detenir tres persones en relació al crim. Es va processar i va condemnar en rebel·lia (havia fugit a França i no va tornar a Espanya fins a esclatar la Guerra Civil) Genís Urrea Piñol com a autor del crim, que va ser indultat el 1936. Avui dia és clar qui va ser l'autor de l'assassinat, encara que es considera que Muñoz fou assassinat per membres de la FAI en represàlia per l'execució d'Andrés Aranda uns mesos abans.

## Alguns dels reus executats per Federico Muñoz

* José Didón o Vidor (Barcelona, agost de 1926).
* Andrés Aranda Ortiz (Barcelona, 21 de desembre de 1934)

## Referències

* ↑ «Crimen en San Andrés». La Vanguardia, 10-01-1935 [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ «Informe favorable sobre un indulto». La Vanguardia, 26-04-1936 [Consulta: 2 agost 2010].
* ↑ Amiguet, Teresa «El verdugo ajusticiado». La Vanguardia, 09-02-2015 [Consulta: 19 febrer 2015].
* 1 2 Yániz, Juan Pedro «La Modelo, 31 años sin pena de muerte». ABC (edició Catalunya), 02-03-2005 [Consulta: 2 agost 2010].
* 1 2 «A las tres y media de la tarde de ayer se le aplicó la pena de garrote vil al atracador Andrés Aranda» ( PDF). El Diario de Huesca, 18814, 22-12-1934, pàg. 1. Arxivat de l'original el 2012-01-19 [Consulta: 20 setembre 2015].
* ↑ «Se notifica la sentencia al reo y entra en capilla» ( PDF). ABC (edició Andalucía), 22-12-1934, pàg. 19.
# Mas Torrents (Tavèrnoles)

El Mas Torrents és una masia de Tavèrnoles (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

El 1337 depenia de Sant Llorenç del Munt.
Al cos de la masia antiga hi ha una llinda datada el 1723. També hi ha una làpida a la façana amb un escut (un arbre, una àguila i un animal, possiblement un gos) datat el 1863 amb la inscripció «Sra. Teresa de Picó de Saleta i Morgadès», que correspon a Teresa de Saleta-Morgadès i de Gomar (†1863), vídua de Josep Antoni de Picó i Bru.
A l'altre cos hi ha una altra làpida datada el 1866, on consta també el cognom de Picó, que foren els propietaris del mas al segle xix i varen mantenir una estreta relació amb el poeta Jacint Verdaguer, el pare del qual n'havia estat masover.

## Descripció

S'hi poden distingir tres cossos, corresponents a successives reformes. El cos principal (antiga masia), és orientat a migdia i cobert a dues aigües, amb el carener perpendicular a la façana. Consta de tres pisos i el superior forma un gran porxo. A la part esquerra es distingeix un segon cos de més petites dimensions, cobert a dues aigües però amb la façana a la pars del desguàs. Adossat a aquest hi ha un tercer cos, que consta només de planta baixa i és porticat, construït modernament. A l'antiga masia habiten dels masovers, les ampliacions són la residència dels propietaris i està envoltada per un ampli jardí.

## Vegeu també

* Can Valent (Barcelona)
* Casa Picó
* Torre Morgadès
* Mas Morgadès

## Referències

* 1 2 3 4 «Torrents». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «María Teresa de SALETA MORGADES y de GOMAR». geneanet. Martín Rodríguez.
* ↑ «Josep Antoni PICO y BRU». Martín Rodríguez.
# Cantó de Gwened-Centre

El cantó de Gwened-Centre (bretó Kanton Gwened-Kreiz) és una divisió administrativa francesa situat al departament d'Ar Mor-Bihan a la regió de Bretanya. Fou creat el 1982.

## Composició

El cantó aplega el districte central de la ciutat de Gwened

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2004- | Annick Guillou-Moinard | UMP | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Cantó de Joué-lès-Tours-Nord

El cantó de Joué-lès-Tours-Nord és un cantó francès del departament de l'Indre i Loira, situat al districte de Tours. Compta amb part del municipi de Joué-lès-Tours.

## Municipis

* Joué-lès-Tours (part)

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1979 | Raymond Lory | UDF-CDS |
| 1979-1985 | Jean Proveux | PS |
| 1985-1994 | Raymond Lory | UDF-CDS |
| 1994-2008 | René Bouissou | UDF, després MoDem |
| 2008- | Marie-Dominique Boisseau | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Luynes

El cantó de Luynes és un cantó francès del departament de l'Indre i Loira, situat al districte de Tours. Té 5 municipis i el cap és Luynes.

## Municipis

* Fondettes
* Luynes
* La Membrolle-sur-Choisille
* Mettray
* Saint-Étienne-de-Chigny

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1985 | Claude Griveau | Divers droite |
| 1985-1993 | Jean Roux | RPR |
| 1993-1998 | Jean-Paul Leduc | UDF |
| 1998-2011 | Joseph Masbernat | PS |
| 2011- | Joël Ageorges | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Blois-5

El cantó de Blois-5 és un cantó francès del departament de Loir i Cher, situat al districte de Blois. Té 5 municipis i part del de Blois.

## Municipis

* Blois (part)
* Fossé
* Marolles
* Saint-Bohaire
* Saint-Lubin-en-Vergonnois
* Saint-Sulpice-de-Pommeray

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1982-2001 | Jeanine Baye | PS |
| 2001- | Béatrice Amossé | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Contres

El cantó de Contres és un cantó francès del departament del Loir i Cher, a la regió de Centre - Vall del Loira. Està inclòs en el districte de Blois, té 17 municipis i el cap cantonal és Contres.

## Municipis

* Candé-sur-Beuvron
* Cheverny
* Chitenay
* Contres
* Cormeray
* Cour-Cheverny
* Feings
* Fougères-sur-Bièvre
* Fresnes
* Monthou-sur-Bièvre
* Les Montils
* Oisly
* Ouchamps
* Sambin
* Sassay
* Seur
* Valaire

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | Robert Mauger | SFIO |
| 1951-1976 | Roger Pillard | RI |
| 1976-2001 | Jacques Bimbenet | divers droite, després UDF |
| 2001-2008 | Guy Vasseur | RPR |
| 2008- | Jean-Luc Brault | Divers gauche |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 12.408 | 12.216 | 12.095 | 14.054 | 15.301 | 16.868 | 19.553 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||

## Vegeu també

* Cantons del Loir i Cher