OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Roca de les Onze

La Roca de les Onze és un gran roca adossada a la Cinglera Major del Montsant a les envistes del poble de la Morera de Montsant, a la comarca catalana del Priorat. Té adossada una altra roca que forma el Balcó del Priorat al seu cim.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Molló Alt

El Molló Alt és una muntanya de 1.028 metres que es troba entre els municipis de Margalef i de La Morera de Montsant, a la comarca catalana del Priorat.

## Referències

* ↑ «Molló Alt». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Les Tosses (Poboleda)

Les Tosses és una serra situada entre els municipis de Poboleda i de Porrera a la comarca del Priorat, amb una elevació màxima de 671 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Les Muntanyes

Les Muntanyes és una serra situada al municipi de Pradell de la Teixeta a la comarca del Priorat, amb una elevació màxima de 549 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Turó de l'Aguilar

El Turó de l'Aguilar és una muntanya de 509 metres que es troba al municipi de Castellnou de Bages, a la comarca catalana del Bages.

## Referències

* ↑ «Turó de l'Aguilar». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Turó de Comellats

El Turó de Comellats és una muntanya de 575 metres que es troba al municipi de Castellbell i el Vilar, a la comarca catalana del Bages.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Turó del Pi de Malla

El Turó del Pi de Malla és una muntanya de 513 metres que es troba entre els municipis de Navars i de Súria, a la comarca catalana del Bages.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Turó del Soler (Ripoll)

El Turó del Soler és una muntanya de 1.006 metres que es troba al municipi de Ripoll, a la comarca catalana del Ripollès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Comabella (Navars)

El Comabella és una muntanya de 643 metres que es troba al municipi de Navars, a la comarca catalana del Bages.
Al cim s'hi pot trobar un vèrtex geodèsic (referència 278102001).

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# La Serra (Navars)

La Serra és una serra situada al municipi de Navars, a la comarca catalana del Bages, amb una elevació màxima de 547 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Les Pinasses

Les Pinasses és una muntanya de 625 metres que es troba entre els municipis de Balsareny i de Castellnou de Bages, a la comarca catalana del Bages.
Al cim s'hi troba un vèrtex geodèsic (referència 281104002).

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «les Pinasses | enciclopedia.cat». [Consulta: 20 maig 2024].
# Serrat de l'Olivar

El Serrat de l'Olivar és una muntanya de 529 metres que es troba al municipi de Balsareny, a la comarca catalana del Bages.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Serrat de l'Olivar». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Sant Pere de Perafort

Sant Pere de Perafort és un monument del municipi de Perafort (Tarragonès) protegit com a bé cultural d'interès local. És una església de planta basilical de tres naus amb tres trams cadascuna. La central acaba amb un absis semiesfèric sobre trompes daurades. A aquest darrer sector, hi ha frescos de Guillem Soler (1940) amb escenes de la vida de Sant Pere. A banda i banda de l'altar hi ha portes neoclàssiques.
El cor se situa sobre un arc escarser que hi ha al primer tram de la nau principal. Les tres naus estan dividides per arcs i pilastres amb arcs faixons que reforcen la volta de la nau central. Entre arc i arc hi ha sis finestrals, per sota dels quals corre una cornisa que dona unitat a la nau central.
A les naus laterals es formen capelles: tres a l'esquerra i dues a la dreta; ja que la primera d'aquest costat està ocupada pel campanar. Comunicades entre si per arcs de mig punt, a la primera, a mà esquerra, hi ha el baptisteri amb pintures de l'autor abans esmentat, però posteriors i més senzilles.
La pila baptismal imita les d'època romànica.
De façana senzilla, té un frontó triangular, un ull de bou i una porta amb arc escarser, de carreus ben treballats. A mà dreta hi ha el campanar, de planta quadrada, al primer cos, i vuitavada, al segon.

## Història

El 1727, els parroquians de Perafort del Codony, de les Franqueses i de Puigdelfí es reuniren per decidir el trasllat de l'antiga parròquia del Codony (edifici del segle xiv, reformat posteriorment), que havia estat en servei fins al 1726 quan ja les cases del Codony es devien haver anat traslladant a poca distància de la vila de Perafort.
Una vegada resolt el problema, les obres foren dirigides per Pere Magrinyà dels Quarts, Miquel Bardina de Perafort, Josep Sanahuja de Puigdelfí i Pere Torrella del Codony.
Aquesta nova església, per a la construcció de la qual s'empraren tots els materials de l'església vella, prengué el nom de Sant Pere del Codony o de Perafort, fins que, el 1842, en fusionar-se tots dos termes, s'arraconà definitivament el nom "del Codony".
El 1936 desaparegueren els retaules que hi havia, entre els quals cal destacar el de l'altar major, una Dolorosa i un Crist, gòtics, procedents de l'antic Codony; el retaule del Roser de F. Bonifàs -escultor de Valls resident a Tarragona- del 1792.
Un altre retaule, el de Sant Sebastià -també gòtic- no fou cremat sinó recollit pels Serveis Artístics de la Generalitat, encara que no se sap on va anar a parar.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 «Sant Pere de Perafort». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 abril 2013].

## Enllaços externs

* «Sant Pere de Perafort». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Can Conill (Cornellà del Terri)

Can Conill és una masia de Cornellà del Terri (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici rural de planta quadrangular, desenvolupat en planta baixa i dues plantes superiors. La coberta és de teula àrab a dues vessants i ràfec senzill acabat amb un canaló afegit. Les parets portants són de maçoneria, amb restes d'arrebossat a les façanes i carreus a les cantonades. Les obertures originàries són emmarcades amb carreus, i llinda d'una sola peça de pedra. Al voltant de la casa hi ha força coberts adossats, d'ús agrícola.

## Referències

* ↑ «Can Conill». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Can Cai

Can Cai és un edifici d'Alella (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici civil. La masia és de tipus basilical amb un cos central més elevat, coberta amb una teulada de dues vessants i el carener perpendicular a la façana. Consta de planta baixa, pis i golfes o graner en la part central.
Destaca la porta dovellada d'arc de mig punt, encara que les dovelles estan pintades de color blanc, el balcó amb les llindes i els llindars de pedra i els brancals amb carreus i les dues obertures d'arc de mig punt del graner. Els angles de l'edifici estan realitzats amb carreus.
Una tanca de maçoneria la separa de la riera Coma Fosca.

## Referències

* 1 2 3 «Can Cai». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Su (Riner)

Su és un poble del municipi de Riner (Solsonès). L'any 2020 tenia 34 habitants. Està situat a l'extrem meridional d'aquest terme, sobre uns plans a la capçalera de la riera de Matamargó, a una altitud de 726 metres sobre el nivell de la mar.
El lloc consta d'un nucli de cases d'estil romànic i gòtic agrupades al voltant de l'església parroquial de Santa Maria. Aquest indret ja és citat l'any 1055 (originalment com a Suu) moment en el qual formaven part del domini del vescomtat de Cardona. Antigament, formava un comú independent de Riner, tot i que a mitjans del segle xix ja formava part del terme municipal de Riner. Al nord-est del poble hi ha l'antiga casa i capella de Sant Diumenge.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| Any | Nucli urbà | Nucli urbà | Nucli urbà | Poblament dispers | Poblament dispers | Poblament dispers | Total |
| Any | Homes | Dones | Total | Homes | Dones | Total | Total |
| 2000 | 23 | 30 | 53 | 1 | 2 | 3 | 56 |
| 2004 | 21 | 30 | 51 | 1 | 2 | 3 | 54 |
| 2008 | 26 | 34 | 60 | 1 | 2 | 3 | 63 |
| 2012 | 24 | 34 | 58 | 1 | 2 | 3 | 61 |
| 2016 | 18 | 20 | 38 | 2 | 2 | 4 | 42 |
| 2020 | 17 | 14 | 31 | 1 | 2 | 3 | 34 |
| Font: INE ||||||||

## Cultura popular

El grup català El Pony Pisador li va dedicar una cançó, anomenada "La noble vila de Su", i se'n va fer un videoclip al mateix poble l'any 2021. Aquesta cançó va ser premiada amb el premi Enderrock a la millor cançó de folk de 2022.

## Llocs destacats

* Santa Maria de Su
* Rectoria de Su
* Carrer Fosc de Su
* Can Ribalta de Su
* Can Vendrell de Su

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya Arxivat 2009-08-16 a Wayback Machine.
* ↑ «Su (Riner)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Madoz, Pascual. Diccionario geográfico-estadístico-historico de España y sus posesiones de ultramar, 1846-1850.
* ↑ «Riner». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 30 gener 2021].
* ↑ «La noble vila de Su». Telenotícies Comarques [Consulta: 3 març 2021].
* ↑ El Pony Pisador - La noble vila de Su a YouTube
* ↑ Ramon Estany «La cançó que han dedicat a la vila de Su el grup El Pony Pisador». Nació Digital [Consulta: 30 gener 2021]. Arxivat 8 de febrer 2021 a Wayback Machine.
* ↑ Enderrock.cat. «El palmarès dels Premis Enderrock 2022 | Enderrock.cat». [Consulta: 28 agost 2022].
Viccionari
# El Pinós (Rupit i Pruit)

El Pinós és un mas a mig camí de Rupit (Osona) i Falgars d'en Bas (la Garrotxa). Antic mas registrat al fogatge del 12 d'octubre de 1553 de la parròquia i terme de Sant Andreu de Pruit. Aleshores habitava el mas un tal Gaspar Pinós. L'única data constructiva de l'edifici és la de la llinda del portal, però degut al deteriorament de la pedra només es poden llegir els números 1 i 7, que permet datar la reforma de l'edifici al segle xviii.

## Masia

Masia construïda amb pedra unida amb calç i elements de pedra picada, de planta rectangular coberta a dues vessants i amb el carener paral·lela a la façana, orientada a llevant. Consta de planta baixa i dos pisos. La façana presenta un portal rectangular i dos petits portals a l'extrem dret del mateix mur. A la part central del primer i segon pis s'hi distribueixen unes galeries formades per tres arcs cadascuna i sostingudes per pilars (els del primer pis són més alts que els del segon). Als costats es distribueixen finestres amb espieres. A la part de tramuntana s'hi adossa una altra construcció, més baixa i coberta a una vessant, és l'habitacle del guarda. A la part sud hi ha un portal rectangular a la planta i un altre al segons pis, al que s'accedeix per una escala adossada al mur. Aquesta reforma és de construcció recent.

## Herbera

A la part de ponent de la casa es troba la herbera que es de planta rectangular, coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, orientada a migdia. La teulada presenta amplis ràfecs. Consta de planta baixa i primer pis. La coberta se sostinguda per grossos pilars de pedra i ferms cavalls de fusta, els murs són cecs excepte la part de migdia amb un portal rectangular a la part dreta de la planta i una escala de peu condueix al primer pis on l'espai es obert i separat només per un pilar central on es recolza el carener. Es construïda amb pedra unida amb calç i el portal es emmarcat per carreus de pedra picada i una llinda de fusta al damunt.

## Referències

* 1 2 3 4 «Masia el Pinós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2017].
# La Garganta (Rupit i Pruit)

La Garganta és una masia de Rupit i Pruit (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular, coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, orientada a migdia. Consta de planta baixa i dos pisos. La façana presenta un portal adovellat amb un finestral al damunt i quatre finestrals laterals amb els ampits motllurats i espitlleres a sota. Al segon pis hi ha una obertura d'arc còncau. A ponent, les obertures són petites. A la part Nord s'hi adossa un cos cobert a una vessant i el ràfec arriba fins a la façana. El portal és d'arc rebaixat a la planta i rectangular al primer pis, on hi ha també algunes espitlleres. A llevant també n'hi ha.
És construïda amb pedra sense polir de color grogós i les obertures són de pedra picada.
La masoveria és de planta rectangular, coberta a dues vessants i amb el carener paral·lel a la façana la qual és orientada a llevant. Consta de planta baixa i primer pis. El portal és de forma rectangular i presenta una grossa llinda amb una inscripció, al damunt hi ha tres finestres. Al sector de migdia hi ha una finestra la qual serveix d'accés al primer pis mitjançant una escala de peu. A la part de ponent s'hi adossa un cos cobert a una sola vessant.
És construïda amb lleves de pedra sense polir i els escaires i obertures són ben treballats.
Existeix una cambreria de planta rectangular, coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana té grans obertures d'entrada al paller. La part dreta té un petit portal rectangular amb una finestra que corresponen a l'antiga estada i un petit cobert amb obertures a la banda de migdia.
És construïda amb pedra sense polir i els carreus dels escaires i obertures ben treballats. L'estat de conservació és mitjà. S'hi han fet algunes reformes sense respectar els materials de la construcció antiga. Hi ha afegitons de ciment porland.

## Història

Aquest mas està registrat al fogatge de la parròquia i terme de Sant Andreu de Pruyt de l'any 1553, on hi consta un tal PERE GARGANTA.
El mas, com molts altres, es devia reformar durant el segle xviii segons ens indica la llinda del finestral de migdia:
AVE MARIA
SIN PECADO CONSEBIDA
17 02
Cal remarcar el caire defensiu de l'edificació.
La masoveria, com indica la llinda del portal, fou construïda per Joan Masmitja Garganta l'any 1858. Actualment ha perdut les funcions de masoveria i serveix com a corral i magatzem.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 «La Garganta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2017].
# Fàbregues

Fàbregues és una masia a poc menys d'un km de Sant Joan de Fàbregues al terme de Rupit i Pruit (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Masia situada sota el pla de Fàbregues i com l'església prengué per nom el topònim del lloc. No es troba registrada en els fogatges del segle xvi de la parròquia de Sant Joan de Fàbregues i l'única dada que permet ubicar-la és la d'una llinda de la finestra de llevant en la qual es llegeix: "1603 IHS", possiblement aquesta és la data d'edificació de la masia. L'estat de conservació és bastant precari, ja que es troba deshabitada com altres masies de la zona.
Masia de planta rectangular, coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana, la qual s'orienta cap al sud-est. Consta de planta baixa i primer pis. Presenta diverses etapes constructives que amb el temps han anat allargant la casa vers el sud. La façana presenta dues finestres de gres molt ben picat, els ampits són motllurats i a sota conserven l'espiera. El portal és bastit de pedra així com el balcó del primer pis; a la part més nova hi ha altres obertures de fusta. La banda de tramuntana només presenta una petita finestra i la de migdia és gairebé cega, la part de ponent conserva un portal amb llinda de fusta un xic corba. S'utilitzà la pedra calcària grisa i algun gres unit amb fang i morter de calç.
També destaca una cabana de planta quadrada coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana la qual cosa es troba a migdia. Consta de planta baixa i primer pis. Presenta un portal rectangular a la planta baixa i un altre arc de mig punt al primer pis que dona accés a una balconada. La part de tramuntana és cega i la de llevant també però s'hi adossa una escaleta que dona accés al primer pis. Construïda amb granit vermell unit amb morter de calç, carreus de gres blanc i pedra tosca a l'arc del portal del primer pis.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Fàbregues». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2017].
# Plumboperloffita

La plumboperloffita és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup de la bjarebyita.

## Característiques

La plumboperloffita és un fosfat de fórmula química PbMn²⁺₂Fe³⁺₂(PO₄)₃(OH)₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2020, i no va ser publicada fins al mes de gener de 2024. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Austràlia Meridional, a Adelaida, Austràlia, amb el número de registre: g34868.

## Formació i jaciments

Minerals descoberts a la pedrera de Wiperaminga Hill West, situada a la reserva de Boolcoomatta, dins la província d'Olary (Austràlia Meridional, Austràlia). Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Plumboperloffite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 20 març 2022].
* ↑ Elliott, Peter; Kampf, Anthony R. «Plumboperloffite, PbMn2+2Fe3+2(PO4)3(OH)3, a new member of the bjarebyite group from Wiperaminga Hill, South Australia, Australia». Mineralogical Magazine, 88, 2, 4-2024, pàg. 170–175. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2023.97 [Consulta: 7 maig 2024].
# Hidronovačekita

La hidronovačekita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de l'autunita. Rep el nom en honor de Radim Nováček (Ústí Nad Orlicí, Àustria-Hongria, 21 de març de 1905 – Mauthausen, Àustria, 12 de febrer de 1942), mineralogista i químic analític de la Universitat Charles, a Praga (República Txeca).
El nom original era simplement novacekita. Més tard es van afegir els números romans per indicar les etapes d'hidratació/deshidratació, passant a anomenar-se novacekita-I, i el 2008 es van afegir les marques diacrítiques el (en anglès, nováčekite-I). Fins al mes de setembre de 2022 s'anomenava d'aquesta manera, novačekita-I, canviant el nom a l'actual degut a les noves directrius aprovades per la CNMNC per a la nomenclatura de polimorfs i polisomes.

## Característiques

La hidronovačekita és un arsenat de fórmula química Mg(UO₂)₂(AsO₄)₂·12H₂O. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2,5. La hidronovačekita és molt inestable en condicions ambientals i es deshidrata ràpidament a novačekita, i en part també a metanovačekita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «08.EB: Uranil fosfats i arsenats, amb ràtio UO₂:RO₄ = 1:1» juntament amb els següents minerals: autunita, heinrichita, kahlerita, saleeïta, torbernita, uranocircita, uranospinita, xiangjiangita, zeunerita, metarauchita, rauchita, bassetita, lehnerita, metaautunita, metasaleeïta, metauranocircita, metauranospinita, metaheinrichita, metakahlerita, metakirchheimerita, metanovačekita, metatorbernita, metazeunerita, przhevalskita, metalodevita, abernathyita, chernikovita, metaankoleïta, natrouranospinita, trögerita, uramfita, uramarsita, threadgoldita, chistyakovaïta, arsenuranospatita, uranospatita, vochtenita, coconinoïta, ranunculita, triangulita, furongita i sabugalita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al filó Walpurgis Flacher de la mina Weißer Hirsch, a Neustädtel, dins el Districte d'Erzgebirge (Saxònia, Alemanya). També ha estat descrita en altres indrets del país, així com a Àustria, França, Alemanya, Itàlia, Suïssa, Anglaterra, la República Txeca, el Marroc, Sud-àfrica, Brasil, Mèxic, l'Uzbekistan i els Estats Units.

## Referències

* ↑ «Nováčekite-I» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 desembre 2019].
* ↑ Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «Newsletter 69». Mineralogical Magazine, 10-2022, pàg. 1–5. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2022.115 [Consulta: 22 octubre 2022].
# Paralomonossovita

La paralomonossovita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la murmanita. Rep el nom en al·lusió a la seva estreta relació amb la lomonossovita. Fins al mes de setembre de 2022 s'anomenava betalomonossovita, canviant el nom a l'actual degut a les noves directrius aprovades per la CNMNC per a la nomenclatura de polimorfs i polisomes.

## Característiques

La paralomonossovita és un sorosilicat de fórmula química Na₆☐₄Ti₄(Si₂O₇)₂[PO₃(OH)][PO₂(OH)₂]O₂(OF). Cristal·litza en el sistema triclínic. És un mineral isostructural amb la lomonossovita.
Va ser descrita per primera vegada per Gerasimovskiy i Kazakova amb exemplars de dues pegmatites d'ambdues ribes del riu Tyul'bnyunuai, al massís de Lovozero, Rússia. El seu estatus, però, va estar molt discutit a causa de les nombroses dificultats per obtenir resultats vàlids sobre la seva estructura i anàlisi química. En conseqüència la betalomonossovita va ser desacreditada per l'Associació Mineralògica Internacional el 2013. Posteriorment, Sokolova et al van aconseguir refinar l'estructura. Basant-se en el seu treball, la betalomonossovita va ser aprovada novament per IMA l'any 2015, basant-se ne mostres de la muntanya Pyalkimporr, del mateix massís de Lovozero.

## Formació i jaciments

Les mostres obtingudes a la vall del riu Tyul'bnyunuai, al massís de Lovozero (óblast de Múrmansk, Rússia) es consideren el material tipus d'aquesta espècie. També ha estat descrita en altres muntanyes del mateix massís, així com al massís de Khibini (Rússia) i al complex d'Ilímaussaq, a Groenlàndia. Aquests són els únics indrets a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Betalomonosovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 gener 2019].
* ↑ Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «Newsletter 69». Mineralogical Magazine, 10-2022, pàg. 1–5. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2022.115 [Consulta: 22 octubre 2022].