OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Flox

Flox (Phlox) és un gènere de plantes amb flors El nom del gènere deriva del grec: φλόξ "flama". Conté unes 67 espècies sovint de plantes ornamentals perennes i anuals. La majoria es troben a Nord-amèrica (una a Sibèria) en diversos hàbitats des del prat alpí a arbredes i praderies. Algunes espècies floreixen a l'hivern i d'altres a l'estiu o tardor. Les flors poden ser blau pàl·lid, viola, rosa, vermell brillant o blanc.
Algunes espècies com P. paniculata (Flox de jardí) creixen erectes, altres com P. subulata creixen com una mata curta.

## Taxonomia

Hi ha 67 espècies, que inclouen:
| Phlox adsurgens Northern phlox, Periwinkle phlox, Woodland phlox Phlox alyssifolia Alyssumleaf phlox Phlox amplifolia Largeleaf phlox Phlox andicola Moss phlox, Plains phlox, Prairie phlox Phlox austromontana Mountain phlox Phlox bifida Cleft phlox Phlox borealis Phlox bryoides Phlox buckleyi Swordleaf phlox Phlox caespitosa Cushion phlox Phlox carolina Carolina phlox, Thickleaf phlox Phlox condensata Dwarf phlox Phlox cuspidata Pointed phlox Phlox diffusa Mat phlox, Spreading phlox Phlox divaricata Blue phlox, Woodland Phlox, Louisiana phlox, Sweet william Phlox dolichantha Big Bear Valley phlox Phlox douglasii Phlox drummondii Drummond phlox, Annual phlox Phlox floridana Florida phlox Phlox glaberrima Marsh phlox, Smooth phlox Phlox glabriflora Rio Grande phlox Phlox hirsuta Yreka phlox Phlox hoodii Carpet phlox, Spiny phlox Phlox idahonis Idaho phlox | Phlox kelseyi Kelsey's phlox Phlox latifolia Mountain phlox, Wideflower phlox Phlox longifolia Longleaf phlox Phlox maculata Meadow phlox, Phlox, Wild sweet William Phlox mesoleuca Threadleaf phlox Phlox missoulensis Missoula phlox Phlox mollis Soft phlox Phlox multiflora Flowery phlox, Rocky Mountain phlox Phlox nana Canyon phlox, Santa Fe phlox, White-eyed phlox Phlox nivalis Trailing phlox Phlox ovata Mountain phlox Phlox paniculata Garden Phlox, Fall phlox, Perennial phlox Phlox pilosa Downy phlox, Fragrant phlox, Prairie phlox Phlox pulchra Alabama phlox Phlox pulvinata Cushion phlox Phlox roemeriana Goldeneye phlox Phlox sibirica Siberian phlox Phlox speciosa Showy phlox, Woodhouse's phlox Phlox stansburyi Cold-desert phlox Phlox stolonifera Creeping phlox Phlox subulata Moss phlox, Rock pink Phlox tenuifolia Santa Catalina Mountain phlox |

## Referències

* Dole, Claire H. «Phlox: A Butterfly and Moth Magnet», 2000. [Consulta: 8 maig 2007].
* American Heritage Dictionary, 2000 [Consulta: 24 juliol 2008].
# Can Vallmajor (Mataró)

Can Vallmajor és un edifici de Mataró (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una casal de planta baixa i dues plantes pis. Al centre de la façana hi ha un portal amb un arc de pla amb brancals i dovelles de pedra. A la dovella central figura un escut nobiliari amb la data 1704. A banda i banda de l'eix central hi ha dues obertures més en planta baixa. Al primer pis hi ha tres balcons i una finestra amb xafardera. Al segon, tres balcons més petits. La façana presenta un esgrafiat marcant els carreuons a punxó en planta baixa i marcant els extrems de la finca, als pisos superiors. Les plantes pis presenten esgrafiats amb motius al·legòrics i garlandes sota la cornisa.
El casal fou construït al segle xviii i reformat totalment a finals del segle xix o inicis del XX. A la porta d'entrada hi ha un escut amb la data 1704.

## Referències

* 1 2 «Can Vallmajor». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Dědeček automobil

Dědeček automobil (en txec, avi automòbil) és una pel·lícula de comèdia txecoslovaca del 1957 dirigida per Alfréd Radok, basada en el llibre del mateix nom d'Adolf Branald. La pel·lícula està ambientada en els primers dies de l'automòbil i es basa en els records d'un corredor de cotxes i motos. Narra la història de tres grans curses internacionals a França. Hi participaren entre altres Karel Höger, Otomar Krejča, Raymond Bussières, Luděk Munzar, Radovan Lukavský i Josef Hlinomaz.

## Repartiment

* Raymond Bussières - Marcel Frontenac, mecànic francès
* Ginette Pigeon - Nanette Frontenac
* Ludek Munzar - Frantík Projsa, mecànic
* Radovan Lukavský - Václav Klement, coproprietari de Laurin & Klement
* Jirí Sehnal - Václav Laurin, coproprietari de Laurin & Klement
* Josef Hlinomaz - Alexandr Kolovrat
* Annette Poivre - propietària d'hotel
* Antonín Sura - Václav Vondrich
* Svatopluk Benes - Jean-Pierre Demeestert
* Oldrich Korte - Mackie Duff, mecànic anglès
* Milos Kopecký - Albert de Dion, copropietari de De Dion-Bouton
* Antonín Jedlicka - Georges Bouton, mecànic, coproprietari de De Dion-Bouton
* Josef Cervinka - periodista francès

## Curiositats

La pel·lícula va ser interpretada pel mecànic italià de vehicles Vladimír Menšík. Lumír Holčák, però, no va aparèixer a la pel·lícula. En el repartiment tampoc figura el seu nom. La pregunta és si va actuar a la pel·lícula o si es podria haver limitat a estar un extra.

## Premis

La pel·lícula fou seleccionada al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1957, on va aconseguir la Conquilla de Plata ex aequo amb Ich suche Dich, d'Otto Wilhelm Fischer.

## Referències

* ↑ Česká televize. «Dědeček automobil», 02-03-2014.
* ↑ Holčák, Lumír. Vladimír Menšík a jeho filmy. Ostrava: Montanex, 2015.
* ↑ Liška, David. Vladimír Menšík (1929-1988) | Projekt 90.
* ↑ Premis i jurat 1957 al web del Festival de Sant Sebastià
# Saurisquis

Els saurisquis (Saurischia, del grec ‘maluc de llangardaix’) és un dels dos ordres tradicionals dels dinosaures.
El 1888, Harry Seeley classificà els dinosaures en dos grans ordres, basant-se en l'estructura de la seva pelvis. Els saurisquis es distingeixen dels ornitisquis per retenir la configuració ancestral dels ossos de la pelvis. Tots els dinosaures carnívors (els teròpodes) són membres dels saurisquis, juntament amb un dels dos grans llinatges de dinosaures herbívors, els sauropodomorfs. Al final del Cretaci, totes les famílies de saurisquis, excepte els ocells, desaparegueren en la gran extinció del Cretaci. Es caracteritzen pel fet que la major part d'individus tenen el pubis en la mateixa direcció que la d'un llangardaix, cap endavant, apuntant cap als intestins.
Si es considera com un grup que només inclogui rèptils (consideració que depèn de la font consultada), llavors és un grup parafilètic que exclou els ocells i, per tant, no forma un clade.

## Filogènesi

El cladograma següent ha estat adaptat de Weishampel et al., 2004.
| Saurischia | Herrerasauria  ? Eoraptor  Sauropodomorpha  Saturnalia  ? Thecodontosauridae  Prosauropoda  Sauropoda  Theropoda   Ceratosauria (incl. Coelophysoidea)  Tetanurae   Spinosauroidea  Avetheropoda   Carnosauria   Coelurosauria |

## Referències

* ↑ Weishampel, David B.; Dodson, Peter; Osmólska, Halszka (editors) (2004). The Dinosauria, Second Edition. University of California Press., 861 p.
Avemetatarsalia / Pan-Aves :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Archosauria :
Vegeu també: Ornithoscelida
Phytodinosauria
Origen dels ocells :
# Quality Chess

Quality Chess és una editorial dedicada a la publicació de llibres d'escacs, fundada el 2004 per tres escaquistes: l'MI Ari Ziegler, i els GMs Jacob Aagaard i John Shaw. L'empresa té la seu a Glasgow.
La seva activitat se centra en la qualitat de les publicacions, més que en la quantitat. El 2005 el llibre Learn from the Legends: Chess Champions at Their Best (“Apreneu de les llegendes: el millor dels campions d'escacs”) del GM Mihail Marin va guanyar el premi “Llibre de l'any” de ChessCafe.com i el 2007 San Luis 2005: How Chess Found Its Champion per Alik Gershon i Igor Nor va guanyar el premi “Llibre de l'any 2007” de la Federació Anglesa d'Escacs.

## Llibres publicats

* Marin, Mihail (2004). Learn from the Legends: Chess Champions at Their Best. Quality Chess. ISBN 91-975243-2-8;
* Rogozenko, Dorian (2005). Sveshnikov Reloaded. Quality Chess. ISBN 91-975243-5-2;
* Aagaard, Jacob (2006). Practical Chess Defence. Quality Chess. ISBN 91-975244-4-1;
* Gershon, Alik; Nor, Igor (2006). San Luis 2005: How Chess Found Its Champion. Quality Chess. ISBN 91-976005-2-0;
* Marin, Mihail (2007). A Spanish Opening Repertoire for Black. Quality Chess. ISBN 91-976005-0-4;
* Marin, Mihail (2007). Beating the Open Games. Quality Chess. ISBN 91-976004-3-1;
* Vigorito, David (2007). Challenging the Nimzo-Indian. Quality Chess. ISBN 978-91-976005-5-2;
* Vigorito, David (2007). Play the Semi-Slav. Quality Chess. ISBN 91-85779-01-6;
* Aagaard, Jacob (2008). The Attacking Manual: Basic Principles. Quality Chess. ISBN 978-91-976004-0-8;
* Aagaard, Jacob (2010).The Attacking Manual 2: Technique and Praxis. Quality Chess. ISBN 978-91-976004-1-5.
* Marin, Mihail; Garrett, Yuri. Reggio Emilia 2007/2008. Quality Chess, 2009. ISBN 978-1-906552-32-9.
* Karolyi, Tibor; Aplin, Nick. Genius in the Background. Quality Chess, 2009. ISBN 978-1-906552-37-4.

## Referències

* ↑ Learn from the Legends - Mihail Marin
* ↑ BCF Book of the Year 2007

## Enllaços externs

* Lloc web de l'empresa
* Chess Scotland Arxivat 2009-08-28 a Wayback Machine. (Federació escocesa d'escacs)
# Les desaparicions

Les desaparicions (títol original en francès, Le Mangeur d’âmes) és una pel·lícula francesa del 2024 dirigida per Alexandre Bustillo i Julien Maury. Es tracta de l'adaptació de la novel·la homònima d'Alexis Laipsker, publicada per Éditions Michel Lafon. S'ha subtitulat al català.
Es va preestrenar a la secció Harbour del Festival Internacional de Cinema de Rotterdam de 2024.
Compta amb un pressupost de 3,5 milions d'euros.
El rodatge va començar el març de 2023, als Vosges.

## Referències

* 1 2 «Virginie Ledoyen et Paul Hamy, duo de choc pour le nouveau film de Julien Maury et Alexandre Bustillo», 27-03-2023. [Consulta: 16 août 2024]..
* ↑ «Les desaparicions». Goita què fan, ara!. [Consulta: 24 novembre 2024].
* ↑ «The Soul Eater» (en anglès). iffr.com. [Consulta: 15 août 2024]..
* ↑ «Remiremont – "Le mangeur d’âmes" a été présenté au Majestic», 29 avril 2024. [Consulta: 16 août 2024]..
# Capella de Mossèn Homs

La capella de Mossèn Homs és un edifici del nord-est del municipi de Terrassa (Vallès Occidental) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. S'hi accedeix per un trencall de la carretera C-1415a, o carretera de Castellar, vora el quilòmetre 19, prop de l'entrada a la ciutat pel barri de Sant Llorenç.

## Descripció

La capella, dedicada al Sagrat Cor, se situa prop de l'era de la Torre de Mossèn Homs i està construïda en planta rectangular, d'una nau, sense absis i amb entrada lateral d'accés al cor. L'atri, a l'entrada, està suportat per dues pilastres de pedra i coberta amb cavalls de fusta. Presenta un campanar d'espadanya de reduïdes dimensions.

## Referències

* ↑ «Capella de Mossèn Homs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 juliol 2015].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Emma Martín Queralt

Emma Martín Queralt (Roquetes, Baix Ebre, 13 d'agost de 2002) és una futbolista catalana.
Migcampista, començà a jugar a l'equip de la seva població natal i, posteriorment, es formà a l'Escola Delta, CFF Tortosa-Ebre i Cambrils Unió Club de Futbol (2017-18). Als quinze anys fitxà pel Deportivo Alavés Gloriosas, competint a la Segona Divisió estatal. Amb el club basc, aconseguí l'ascens a la Primera Divisió la temporada 2020-21 i hi debutà la següent temporada. L'hivern de 2022 fitxà pel Futbol Club Levante Las Planas, amb el qual aconseguí el seu segon títol de Segona Divisió. La següent temporada jugà al Reial Oviedo i l'estiu de 2023 fitxà pel Futbol Club Barcelona B, proclamant-se campiona de Segona Divisió per tercer cop la temporada 2023-24. Després d'una temporada i mitja deixa el filial blaugrana i al gener de 2025 fitxa pel València CF de Primera Divisió.

## Referències

* ↑ Gascón, Javier. «Dos fichajes más y una renovación en el filial del Barça femenino» (en castellà). Mundo Deportivo, 01-08-2023. [Consulta: 21 juny 2024].
* ↑ «El Barça Femení B fitxa la roquetenca Emma Martin». Ebredigital.cat, 02-08-2023. [Consulta: 21 juny 2024].
* ↑ Tikas, Maria. «El Barça B hace historia y vuelve a ganar la Liga» (en castellà). Sport, 28-04-2024. [Consulta: 21 juny 2024].
* ↑ «COMUNICAT OFICIAL · Emma Martín». valenciacf, 10-01-2025. [Consulta: 10 gener 2025].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Emma Martín Queralt - Txapeldunak
# Capella del Cementiri Vell (Terrassa)

La capella del Cementiri Vell és un edifici de Terrassa (Vallès Occidental) protegit com a bé cultural d'interès local. És situada a la plaça de Joan Miró, vora el carrer de Wagner, al barri del Cementiri Vell.

## Descripció

És un petit edifici aïllat de planta rectangular bastit amb pedra de sauló. Presenta una nau quadrada coberta amb cúpula de maó i absis semicircular, a llevant, també de maó.
La façana principal presenta una gran portalada flanquejada per dues columnes toscanes amb arquitrau, cornisa de maó i frontó amb relleus estucats que representen unes ales desplegades. L'edifici està bastant deteriorat i hi manquen alguns elements ornamentals. Té una finestra semicircular a cada façana lateral.

## Història

L'anomenat Cementiri Vell, situat vora el torrent de Vallparadís, era originàriament un cementiri militar de l'època de la Guerra del Francès que el 1809 es va utilitzar com a cementiri civil, coincidint amb l'epidèmia de tifus dels anys 1808-1810, que va provocar una gran mortaldat. El 1834 es decideix construir un cementiri municipal just als mateixos terrenys: el 1835 ja s'hi fa el primer enterrament i el 1841 s'hi construeix el primer panteó, el de la família Maurí.
Aquest cementiri va quedar saturat i el 1926 es va projectar fer-ne un de nou als terrenys de Can Torrella del Mas, que es va inaugurar el 1932 i és l'utilitzat actualment. Al Cementiri Nou s'hi van traslladar algunes edificacions escadusseres del recinte antic, com el panteó Alegre de Sagrera, en forma de temple clàssic, amb columnes i frontó.
El Cementiri Vell ser enderrocat i clausurat definitivament el 1964 i només en van quedar dos vestigis: la capella i un monument funerari, que s'aixequen a la plaça de Joan Miró, a l'antic solar del cementiri, on es va construir també un casal d'avis.

## Referències

* 1 2 3 «Capella del Cementiri Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 juliol 2015].
* ↑ «El cementiri Vell». Records de Terrassa. [Consulta: 2 setembre 2015].
* ↑ «Capella del Cementiri Vell». Terrassa Inform@!. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 2 setembre 2015].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Cogoma

La cogoma (Amanita phalloides var. alba) o cogoma blanca és una varietat de bolet basidiomicot, varietat de l'Amanita phalloides de qui es distingeix per la color blanquinosa del carpòfor.
Com per l'Amanita verna, el risc és elevat de confusió amb els comuns bolets de prat de part dels caçadors més inexperts i, per tant, es recomana la més gran cautela.

## Descripció
### Capell

Blanc, sovint amb restes blanques del vel.

### Làmines

Blanques i fines.

### Cama

Blanca, cilindrica i fibrosa.

### Anell

Ample i blanc.

### Volva

Blanca embainant.

### Carn

Blanca, mateixes olors i sabor que la forma clàssica.

## Distribució i hàbitat

Estiu i tardor, boscos de latifolis, rar en els boscos de coníferes. Espècie rara.

## Comestibilitat

Plantilla:Disclaimer Verinós i mortal, amb les mateixes característiques que l'Amanita phalloides.

## Taxonomia
### Espècies semblants

* Amanita verna i Amanita virosa
* Formes descolorades o bé "alba" d'altres espècies del gènere Amanita.

## Bibliografia

* (EN) Amanita phalloides var. alba, a Index Fungorum, CABI Bioscience.

## Termes correlats

* Amanita phalloides

## Referències

* ↑ Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia. II. El Papiol: Editorial Efadós, 2022. ISBN 978-84-18243-12-7.

## Enllaços externs

* A. phalloides e A. phalloides var. alba a confronto (Fotografia)(Fotografia) a www.naturamediterraneo.com; es pot notar la forta semblança amb A. verna.
# Gastó III de Bearn

El vescomte Cèntul IV de Bearn (mort en 1058) va tenir un fill dit Gastó que va morir abans de 1045 (potser en 1035) i, per tant, no pogué heretar realment el títol. A pesar d'això ha passat a les cròniques com Gastó III.
L'historiador bearnès Pierre de Marca (segle XVII) va proposar la hipòtesi que Gastó hauria estat associat al poder pel seu pare. Els historiadors actuals no qüestionen aquesta teoria.
Es casà cap a 1030 amb Adalais de Lomagne, de la qual va tenir 3 fills:
* Cèntul V, vescomte de Bearn
* Oliva de Bearn
* Reina de Bearn

## Referències

* TUCOO-CHALA, Pierre. Quand l'Islam était aux portes des Pyrénées. Biarritz: J&D Editions, 1994. ISBN 2-84127-022-X.
* Bearn, en la Auñamendi Entziklopedia (castellà)
# Ardipithecus kadabba

Ardipithecus kadabba és un homínid fòssil descobert el 2001 pel paleoantropòleg etíop Yohannes Haile-Selassie a la depressió dels Affar, al nord-oest de l'actual Etiòpia. S'estima que aquesta espècie visqué fa entre 5,54 i 5,77 milions d'anys.
El doctor Haile-Selassie descriu A. kadabba com a la probable primera espècie de la branca cap als humans, després de la separació evolutiva de la línia comuna amb els ximpanzés.
Ardipithecus kadabba mostra una postura erecta, però amb les dimensions d'un ximpanzé modern; tenia llargs ullals.
Alguns experts consideren que A. kadabba és una subespècie d'Ardipithecus ramidus i, per tant, la denominen A. ramidus kadabba.
És la dentadura, una mica més primitiva de A. kadabba el que obliga a una diferència taxonòmica amb A. ramidus. Se sap, per la datació de les restes, que Ardipithecus kadabba és prop d'un milió d'anys més antic que A. ramidus.

## Referències

* Haile-Selassie, Yohannes 2001: "Late Miocene hominids from the Middle Awash, Ethiopia"; Nature 412: 178–181.
* Haile-Selassie, Yohannes; G. Suwa; G.; and T. D. White 2004: "Late Miocene Teeth from Middle Awash, Ethiopia, and Early Hominid Dental Evolution". Science 303: 1503–1505.
# Malalai de Maiwand

Malalai de Maiwand (en paixtu: نورزی د معيړند ملالۍ), Malala (نورزئی ملاله) o Malalai Anaa (نورزی ملالۍ انا), és una heroïna nacional de l'Afganistan que va aconseguir reunir l'exèrcit pasxtun contra les tropes britàniques durant la Segona Guerra Anglo-afganesa (1878-1880), a les quals finalment van véncer. Coneguda, així mateix, com la Joana d'Arc afganesa, moltes escoles, hospitals i d'altres institucions porten el seu nom a l'Afganistan.

## Biografia

Malalai va nàixer cap al 1861 al petit poble de Khig, a uns 5 km al sud-oest de Maiwand, al sud de la província de Kandahar a l'Afganistan. A finals de la dècada de 1880, l'Afganistan va ser ocupat per segona vegada pel Raj britànic, que volia annexionar-lo a l'Índia Britànica, la principal guarnició del qual es trobava a Kandahar. L'exèrcit afganés estava comandat per Ayub Khan, fill de l'emir Sher Ali Khan. El pare de Malalai, que era pastor, i el seu promés es van unir a l'exèrcit d'Ayub Khan durant la gran ofensiva contra les forces anglo-índies al juliol de 1880 i, com moltes dones afganeses, Malalai, que llavors tenia entre 18 i 19 anys, hi va participar subministrant-los aigua i armes.
Quan Malalai es va adonar que l'exèrcit afganés perdia la moral malgrat ser numèricament superior, es va adreçar als soldats, tot atiant-los amb frases d'ànim encoratjadores, cosa que va inspirar els combatents afganesos a redoblar els seus esforços. Llavors, quan un abanderat va ser abatut en primera línia, Malalai va agafar la bandera afganesa i, onejant-la davant de les tropes, (algunes versions afirmen que va utilitzar el seu vel com a senyera), va improvisar un landai.
Les paraules de Malalai van dur els seus compatriotes a la victòria, però ella fou ferida i colpejada fins a la mort.
Després de la batalla, Malalai fou honrada pel valor que hi havia mostrat i enterrada al seu poble natal, on encara hi ha la seua tomba.

## Notes i referències

* ↑ Johnson, Chris. Afghanistan (en anglès). Zed Books, 2004, p. 171. ISBN 1-84277-377-1.
* ↑ (alemany)«Ehrungen». Katachel.de. [Consulta: 25 juny 2011].
* ↑ (anglès)Wahid Momand. «Malalai of Maiwand». Afghanland.com. Arxivat de l'original el 2011-06-17. [Consulta: 12 setembre 2010].
* ↑ Najmuddin, Shahzad Z. Armenia : a Resume : With Notes on Seth's Armenians in India. Trafford Publishing, 2006, p. 103. ISBN 1-4120-7916-0.
* ↑ Siba Shakib. «Battle of Maiwand» (en anglès). tricycle.co.uk. Arxivat de l'original el 2011-09-27. [Consulta: 9 juny 2011].
* ↑ Okkenhaug, Inger Marie. Gender, religion and change in the Middle East. Berg Publishers, 2005, p. 191. ISBN 1-84520-199-X.
# Card coler

El card coler, Cynara humilis, és una espècie de planta del grup dels cards dins la família asteràcia, està distribuït al sud de la península Ibèrica, l'Àsia central i nord-est d'Àfrica. S'ha estès a altres parts del món i a Austràlia es considera una espècie invasora. El nom comú català fa referència a la col (concretament a l'herba-col), l'epítet del nom científic, humilis vol dir que és de mida relativament més petita, creix més prop de la terra, que el seu congènere Cynara cardunculus (l'herba-col). Ha estat citada al País Valencià per Cavanilles i a Eivissa per Pau.

## Descripció

Té una tija simple o ramificada, molt llanós especialment a la seva part inferior. Arriba a fer de 60 a 120 cm d'alçada. Les fulles són espinoses, pinnades i de revers tomentós. Les flors són liles, en capítols grans, amb bràctees purpurescents i solitàries. Floreix des de principis de l'estiu.

## Usos

Les seves fulles tendres són comestibles i molt apreciades localment (alcachofas de Andalucía, junt amb altres cards també se'n diu d'aquest cardo borriquero). Té quantitats significatives d'inulina, apta pel consum en persones amb diabetis.

## Sinònims

* Bourgaea humilis (L.) Coss.

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans
* ↑ Nombres en Real Jardín Botánico
* ↑ Sinònims a Real Jardín Botánico

## Enllaços externs

* Profusa información
* Cardo borriquero Arxivat 2007-05-15 a Wayback Machine.