OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Paolo D'Antoni

Paolo D'Antoni (Trapani, 1895 – Palerm, 1982) fou un polític sicilià. De jove fou atret pel moviment polític de Nunzio Nasi. El 1943 fou nomenat pels Aliats prefecte de Trapani, després de Palerm i Alt Comissari de Sicília interí d'abril a octubre de 1946.
Posteriorment fou elegit diputat de l'Assemblea Regional Siciliana per la Democràcia Cristiana Italiana a les eleccions regionals de Sicília de 1947, 1951, 1955 i 1959. El 1949 en fou nomenat cap del grup parlamentari, assessor de transports i vicepresident de l'Assemblea. El 1951 va trencar amb la DCI i formà el partit Concentració Autonomista e Independentista, que va obtenir tres diputats, i el 1955 fou elegit diputat independent dins les files del Partit Comunista Italià.
Fou un dels protagonistes de l'elecció com a president de Sicília de Silvio Milazzo el 1958, qui el nomenà vicepresident regional i assessor d'instrucció pública. Després de la crisi del milazzisme abandonà el PCI i fou assessor de finances i pressupost pel Partit Republicà Italià. No fou reescollit a les eleccions de 1963.

## Enllaços externs

* Fitxa a l'Assemblea Regional de Sicília
| Precedit per: Salvatore Aldisio | Alt Comissari de Sicília 1946 | Succeït per: Giovanni Selvaggi |
# Marco Haller

Marco Haller (Sankt Veit an der Glan, Caríntia, 1 d'abril de 1991) és un ciclista austríac, professional des del 2010. Actualment corre a l'equip Tudor Pro Cycling Team.
En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa al Tour de Pequín de 2012 i la classificació general del Tour dels Fiords del 2015. Aquell mateix any es proclamà campió nacional en ruta. El 2022 guanyà la la Bemer Cyclassics.

## Palmarès

* 2009
** Vencedor d'una etapa de la Cursa de la Pau júnior
** Vencedor de 4 etapes de la Copa de les Nacions Abitibi
** Medalla de bronze al Campionat del món de ciclisme en ruta júnior
* 2012
** Vencedor d'una d'etapa al Tour de Pequín
* 2014
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Àustria
* 2015
** Campió d'Àustria en ruta
** 1r al Tour dels Fiords
* 2022
** 1r a la Bemer Cyclassics
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Noruega

### Resultats al Tour de França

* 2015. 126è de la classificació general
* 2016. 162è de la classificació general
* 2017. 155è de la classificació general
* 2019. 148è de la classificació general
* 2020. 143è de la classificació general
* 2021. 127è de la classificació general
* 2022. 87è de la classificació general
* 2023. 78è de la classificació general
* 2024. 85è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2019. 116è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Marco Haller Signs With Tudor Pro Cycling». Tudor Pro Cycling Team, 16-08-2024. Arxivat de l'original el 8 setembre 2024. [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ «Haller beats Van Aert to win BEMER Cyclassics». Cycling News, 21-08-2021 [Consulta: 21 agost 2022].

## Enllaços externs

* Marco Haller a ProCyclingStats
* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Rizocèfals

Els rizocèfals (Rhizocephala) són un ordre de crustacis cirrípedes.

## Particularitats

Els rizocèfals són exclusivament paràsits d'estructura molt senzilla. El nom "Rhizocephala" es refereix a les "arrels" amb les que penetren llurs hostes i al "cap" o part exterior visible. Totes les espècies parasiten crancs decàpodes.
Emparentats als peus de cabrit, només es semblen a aquests a llur estadi larvari. Els adults no tenen cap membre ni segmentació visible. Tots els òrgans es troben ancorats dins de l'hoste de tal manera que només un "cap" o part externa formada per l'aparell reproductor i el sistema nerviós central és visible a l'ull nu.
El rizocèfal no mata el seu hoste, però el cranc hoste acaba en un estat de castració, car el paràsit ocupa efectivament el lloc dels seus òrgans genitals.

## Taxonomia

Segons la revisió feta el 2001 per Martin i Davis, els rizocèfals són un superordre:
Ordre Akentrogonida Häfele, 1911
* Gènere Pirusaccus Lützen, 1985
* Gènere Polysaccus Ho & Lutzen, 1993
* Família Chthamalophilidae Bocquet-Védrine, 1961
* Família Clistosaccidae Boschma, 1928
* Família Duplorbidae Høeg & Rybakov, 1992
* Família Mycetomorphidae Høeg & Rybakov, 1992
* Família Polysaccidae Lützen & Takahashi, 1996
* Família Thompsoniidae Høeg & Rybakov, 1992
Ordre Kentrogonida Delage, 1884
* Família Lernaeodiscidae Boschma, 1928
* Família Peltogastridae Lilljeborg, 1860
* Família Sacculinidae Lilljeborg, 1860

## Referències

* ↑ J. W. Martin & G. E. Davis. An Updated Classification of the Recent Crustacea (PDF). Natural History Museum of Los Angeles County, 2001, p. 132 pp. Arxivat 2013-05-12 a Wayback Machine.
* ↑ Daphne Cuvelier. «Rhizocephala». World Marine, Freshwater and Terrestrial Isopod Crustaceans Database. M. Schotte, C. B. Boyko, N. L. Bruce, G. C. B. Poore, S. Taiti & G. D. F. Wilson, 2009.
# Angelo Bonfiglio

Angelo Bonfiglio (Agrigent, 22 de desembre de 1928 - 9 de juny de 2000) fou un polític sicilià.
Llicenciat en dret, era fill de Giulio Bonfiglio, president de l'Assemblea Regional Siciliana el 1951-1955. El 1952 fou escollit regidor municipal d'Agrigent i a la mort del seu pare ocupà el seu escó a les eleccions regionals de Sicília de 1959. Fou reescollit a les eleccions de 1963, 1967, 1971 i 1976. Fou assessor d'obres públiques el 1967-1971, president de l'Assemblea el 1971-1974 i president regional de 1974 a 1978. El seu govern es caracteritzà per l'aperturisme i la solidaritat, i per primer cop un membre del PCI, Pancrazio De Pasquale, fou nomenat president de l'Assemblea Regional Siciliana. En 1978 va ser nomenat president de la Caixa d'Estalvis de Sicília. A les eleccions legislatives italianes de 1983 fou elegit diputat per la DCI per Sicília Occidental, però el 1987 no es presentà a la reelecció.
| Precedit per: Vincenzo Gummarra | Presidents de Sicília 1974 - 1978 | Succeït per: Piersanti Mattarella |
# Pont Vell de Castelló

El Pont Vell de Castelló era un pont de Castelló d'Empúries (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, destruït a l'edat mitjana i del qual se'n conserven algunes restes.

## Descripció

Situat a la llera de la Muga, sota un dels pilars de formigó que sustenten el pont actual del Pas de Sant Pere, en el camí cap a Sant Pere Pescador. Es conserven les restes d'un dels elements constructius del pont, probablement un dels pilars de fonamentació dels arcs. El pont estava bastit amb un reble de còdols de pedra lligats amb morter de calç i revestit per un parament de carreus ben escairats.

## Història

Pont que estava situat sobre la Muga al "Pas de Sant Pere", en el camí de Sant Pere Pescador cap a Empúries, del qual només se'n conserva les fonamentacions.
Segons el cronista Jeroni Pujades, aquest pont disposava de nou arcades i era tot de pedra picada. Sembla que hi havia una petita capella dedicada a Sant Lluc, que donava entrada al pont.
L'historiador Pella i Forgas parla de grans aiguats i de les operacions militars derivades del setge a la ciutat de l'any 1385, com a possible causa de la degradació de l'estructura. Aquesta referència es veu reforçada per les anotacions de Francisco Montsalvatge, que menciona que el pont fou derruït per una riuada l'any 1385, tot i que d'altres autors consideren que la darrera reconstrucció va ser el 1444 i que el pont encara va durar un segle i mig més abans de convertir-se en pedrera.

## Referències

* 1 2 3 4 «Pont Vell de Castelló». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 octubre 2017].
* ↑ Arnau, Salvador Famoso «Els ponts de Castelló d’Empúries: una necessitat en una vila de l'edat mitjana». Annals de l'Institut d'Estudis Empordanesos, 44, 2013, pàg. 351–370. DOI: 10.2436/20.8010.01.134. ISSN: 2014-8291.
# Nocturna

Nocturna, la nit màgica (títol original: Nocturna) és una pel·lícula d'animació de coproducció franco-espanyola del 2007 dirigida per Adrià García i Víctor Maldonado i produïda per Filmax Animation. La versió original es va fer en anglès, però hi ha un versió en català.

## Sinopsi

Què és el que fa a la nit tan misteriosa? Què ens fa dormir, somiar i despertar al matí amb els ulls pegats, la boca seca i el pèl regirat, amb els peus fora del llit, el pijama pels genolls i unes incontenibles ganes de fer pipí? Potser hi ha algú en algun lloc, vetllant perquè tot ocorri com ha d'ocórrer? Cert és que Tim mai es va fer aquestes preguntes, però des del moment en què, assegut sobre la teulada de l'orfenat abandonat, va veure caure del cel aquella petita i fràgil estrella, va començar a adonar-se que alguna cosa no era com ell imaginava.

## Repartiment

La pel·lícula va ser doblada al català l'any 2007 a l'estudi Deluxe 103 (a Barcelona).
| Personatge | Veu original | Veu catalana |
| Tim | Lloyd F. Booth Shankley | José Antonio Torrebadella |
| Pastor de Gats | Robert Paterson | Joan Carles Gustems |
| Moka | Toby Harper | Jaume Comas |
| Estrella Polar | ??? | Núria Trifol |
| Senyor Pi | Joshua Zamrycki | Aleix Estadella |
| Murray | – | Domènec Farell |
| Rizador de cabell #1 | – | Anna Maria Camps |
| Rizador de cabell #2 | – | Roser Aldabó |
| Rizador de cabell #3 | – | – |

## Premis

* Millor pel·lícula d'animació als VI Premis Barcelona de Cinema
* Goya a la millor pel·lícula d'animació (2008)
* Festival de Cinema d'Animació d'Annecy (2008): Nominada al Cristall a la millor pel·lícula.

## Referències

* ↑ Els cerdanyolencs Adrià García i Víctor Maldonado dirigeixen el film 'Nocturna', cerdanyola.info, 14 de març de 2006
* ↑ Nocturna a catalanmfilms.cat
* ↑ «Avui. 11/10/2007.». [Consulta: 8 gener 2025].
* ↑ 'El orfanato' y 'Ficció' triunfan en los Premios Barcelona de Cine, El Mundo, 6 de desembre de 2007
* ↑ Nocturna al web dels Premis Goya
* ↑ 'Nocturna' compite en el Festival de Cine de Animación de Annecy, catalanfilms, 11 de juny de 2008
* ↑ Nocturna al web del Festival d'Annecy

## Enllaços externs

* ‘Nocturna, una aventura mágica’, qué preciosidad a espinof.com
# Matthiola

Matthiola és un gènere de plantes amb flors de la família brassicàcia. Un sinònim seu és Mathiola. Rep el nom de Pietro Andrea Mattioli.
El gènere conté unes 50 espècies originàries de les regions temperades i, ordinàriament, de tendència estepària o desèrtica de l'antic continent. El centre principal n'és la regió iranoturaniana.
En jardineria, es coneixen com a violers i les espècies més cultivades són Matthiola incana i M. longipetala.

## Algunes espècies

Als Països Catalans, hi són autòctones: Matthiola sinuata, Matthiola incana, Matthiola fruticulosa, Matthiola parviflora, Matthiola tricuspidata i Matthiola lunata.
* Matthiola fruticulosa - Violer trist
* Matthiola incana - Violer bord
* Matthiola longipetala (= Matthiola bicornis)
* Matthiola odoratissima
* Matthiola sinuata - Violer marí
* Matthiola tricuspidata

## Referències

* Pink, A.. Gardening for the Million. Project Gutenberg Literary Archive Foundation, 2004.

## Enllaços externs

* Matthiola a Flower Library Arxivat 2007-06-24 a Wayback Machine..
# Joan Verdú i Fernández

Joan Verdú Fernández (Barcelona, 5 de maig del 1983) és un exfutbolista professional català que jugava com a migcampista.

## Trajectòria

Joan Verdú es formà a les categories inferiors del FC Barcelona, club en el qual debutaria amb el primer equip en un partit de Copa del Rei la temporada 2004-05. Posteriorment l'estiu del 2006 fitxà pel Deportivo de la Corunya, on es va fer un nom i va passar al RCD Espanyol l'any 2009. Amb el club barceloní es va consolidar com un fix en la plantilla que va entrenar Mauricio Pochettino, i a la temporada 2011-2012 va esdevenir segon capità de l'equip. El juny de 2013, el jugador va arribar a un acord amb el Real Betis Balompié per les següents quatre temporades.
Al mercat d'hivern de 2016, després d'haver jugat pocs partits al Baniyas turc i l'ACF Fiorentina italiana, Verdú signà contracte amb el Llevant pel que quedava de temporada i una altra més.

## Palmarès

| Títol | Club | País | Any |
| Copa Catalunya | RCD Espanyol | Catalunya | 2010 |
| Copa Catalunya | RCD Espanyol | Catalunya | 2011 |

## Referències

* ↑ «El Llevant tanca el fitxatge del migcampista català Joan Verdú». 324.cat. [Consulta: 3 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Estadístiques a transfermarkt.de (alemany)
# Eddie Eagan

Edward Patrick Francis Eagan (Denver, Colorado, 26 d'abril de 1898 - Nova York, 14 de juny de 1967) va ser un boxejador i corredor de bobsleigh estatunidenc que va competir en els anys posteriors a la Primera Guerra Mundial. És l'únic esportista que ha guanyat una medalla d'or als Jocs Olímpics d'Estiu i als d'hivern en diferents competicions, la boxa i el bobsleigh. Gillis Grafström també guanyà medalles d'or als Jocs d'estiu i d'hivern, però va ser en el mateix esport, el patinatge artístic sobre gel, ja que el fins a la creació dels Jocs d'hivern, el 1924, era un esport que formava part dels Jocs Olímpics d'estiu.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on guanyà la medalla d'or de la categoria del pes semipesant, del programa de boxa, en superar a la final al noruec Sverre Sørsdal. Quatre anys més tard, als Jocs de París, quedà eliminat en la primera ronda del pes pesant.
Eagan va tornar a disputar uns Jocs el 1932, aquesta vegada com a membre de la tripulació de l'equip estatunidenc que guanyà el bobsleigh a quatre a Lake Placid.
Eagan va estudiar dret a la Universitat Harvard i posteriorment es va graduar en Bachelor of Arts a la Universitat d'Oxford el 1928. Durant la Segona Guerra Mundial va lluitar amb l'exèrcit nord-americà en molts fronts, aconseguint el rang de coronel i obtenint nombroses condecoracions.
Va morir als 69 anys a Nova York i va ser enterrat al cementiri de Greenwood Union.

## Referències

* ↑ «This Day in Sports: Eddie Eagan Wins His "Other" Olympic Gold - SportsCenter.com». Espn.go.com, 15-02-2010. [Consulta: 15 octubre 2011].
* ↑ «BOXERS WIN PLACES ON OLYMPIC TEAM; Eddie Eagan and Bill Spengler Qualify in Bouts at 69th Regiment Armory». The New York Times, 14-07-1920.
* 1 2 3 4 «Eddie Eagan Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 30 octubre 2017].
* ↑ «Eddie Eagan, Former Chairman Of Boxing Commission, Is Dead; 2-Sport Olympic Champion Held the U.S. Amateur Title as Heavyweight at Yale». New York Times, 15-06-1967 [Consulta: 21 desembre 2010]. «Eddie Eagan, former chairman of the New York State Athletic Commission and Olympic boxing champion, died of a heart attack at Roosevelt Hospital yesterday. He was 69 years old and lived on Forest Avenue in Rye, N.Y. ...»
* ↑ «Edward Eagan – The official website of the Beijing 2008 Olympic Games». En.beijing2008.cn, 14-06-1967. Arxivat de l'original el 2011-06-23. [Consulta: 15 octubre 2011].
# Chrysaora

Chrysaora és un gènere de meduses de la classe dels escifozous, família Pelagiidae.

## Taxonomia

El gènere està format per 16 espècies acceptades:
* Chrysaora achlyos
* Chrysaora africana
* Chrysaora agulhensis
* Chrysaora chesapeakei
* Chrysaora chinensis
* Chrysaora colorata
* Chrysaora fulgida
* Chrysaora fuscescens
* Chrysaora helvola
* Chrysaora hysoscella
* Chrysaora lactea
* Chrysaora melanaster
* Chrysaora pacifica
* Chrysaora pentastoma
* Chrysaora plocamia
* Chrysaora quinquecirrha

## Referències

* ↑ «Chrysaora Péron & Lesueur, 1810» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 8 gener 2025].
* ↑ «Chrysaora | Sea Nettle, Pacific & Atlantic | Britannica» (en anglès). [Consulta: 8 gener 2025].
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Chrysaora Péron & Lesueur, 1810». [Consulta: 8 gener 2025].
# Bao Xin

    En aquest nom xinès, el cognom és Bao.
Bao Xin (152 - 192) va ser un general militar que va viure durant el període de la tardana Dinastia Han Oriental de la història xinesa. En un principi, participà en la campanya imperial contra els Turbants Grocs juntament amb altres senyors de la guerra regionals. Després de l'alçament del tirànic Dong Zhuo, qui usurpà el poder de la Cort Imperial, Bao s'uní a la campanya contra Dong Zhuo. Durant la batalla al Pas de Sishui, va desobeir les ordres del líder de l'aliança Yuan Shao i donà instruccions al seu germà menor, Bao Zhong, d'enfrontar-se al comandant enemic Hua Xiong, amb al voltant de 5.000 soldats de cavalleria cuirassada. Això no obstant, l'atac fracassà i Zhong Bao va ser mort.
Més tard va servir sota el domini de Xiahou Dun, un dels més importants generals de Cao Cao. Fou mort en el 192 en un assalt contra un dels bastions dels rebels del Turbant Groc, a Shouzhang (al sud-oest de l'actual Comtat Dongping).

## Família

* Germà: Bao Zhong
* Fill: Bao Xun

## Nomenaments i títols en possessió

* Comandant de Cavalleria (騎都尉)
* General que Derrota als Caitiffs (破虜將軍)
* Canceller de Jibei (濟北相)

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes

## Referències

* ↑ de Crespigny, Rafe. A biographical dictionary of Later Han to the Three Kingdoms (23 – 220 AD). Brill, 2007, p. 12. ISBN 978-90-04-15605-0.
* ↑ Luo, Guanzhong. Annotated Romance of the Three Kingdoms/Chapter 10, page 126, note 10 (en mandarin). ISBN 957-9113-05-X.
# Treasure (pel·lícula)

Treasure és una pel·lícula de tragicomèdia del 2024 dirigida per Julia von Heinz. Basada en la novel·la de 1999 Too Many Men de Lily Brett, la pel·lícula és protagonitzada per Lena Dunham, Stephen Fry i Zbigniew Zamachowski. És la història de la Ruth (Lena Dunham), una jove novaiorquesa que, poc després de l'enfonsament del Teló d'acer, acompanya el seu pare Edek (Stephen Fry) a Polònia per fer un recorregut per la casa de la seva infància, les restes del negoci familiar i el camp de concentració d'Auschwitz, al qual va sobreviure miraculosament mentre moria la resta de la seva gran família jueva. Edek utilitza la seva fluïdesa en polonès per semblar integrat en el país i es fa amic de qualsevol persona al llarg del camí. Aquest gust per la vida camufla una profunda desconfiança cap als polonesos i cap a la idea de furgar en el passat per tal la Ruthie no es converteixi en un altre ésser estimat difunt; cosa que no és un pensament irracional després del pogrom de Kielce el juliol de 1946, al qual es fa referència explícita. S'ha doblat i subtitulat al català.
Va ser seleccionat a la secció de Gala Especial del 74è Festival Internacional de Cinema de Berlín i es va projectar el 17 de febrer de 2024. La pel·lícula es va estrenar als cinemes dels Estats Units el 14 de juny de 2024.

## Referències

* ↑ Bill Newcott. «Review: Treasure — Movies for the Rest of Us with Bill Newcott». The Saturday Evening Post, 24-06-2024. [Consulta: 21 desembre 2024].
* ↑ Sarah G. Vincent. «Review:‘Treasure’ review: Lena Dunham and Stephen Fry warm the heart», 14-06-2024. [Consulta: 25 desembre 2024].
* ↑ «Treasure». Goita què fan, ara!. [Consulta: 10 gener 2025].
* ↑ Economou, Vassilis. «Berlin unveils an exciting array of fresh titles for Berlinale Special and Generation» (en anglès). Cineuropa, 20-12-2023. [Consulta: 21 desembre 2023].
* ↑ Tartaglione, Nancy. «'Treasure': FilmNation & Bleecker Street Set U.S. Release Date For Berlin World Premiere Starring Lena Dunham & Stephen Fry – First-Look Clip» (en anglès). Deadline, 12-02-2024. [Consulta: 17 febrer 2024].
# Molí d'Orlina

El Molí d'Orlina és un antic molí d'aigua d'Espolla (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat al nord-est del nucli urbà de la població d'Espolla, a uns dos quilòmetres i mig de distància.
Edifici rehabilitat de planta rectangular, amb la coberta d'un sol vessant i distribuït en planta baixa i pis. Actualment està destinat a habitatge, tot i que en origen era un molí. Encara conserva una de les voltes de mig punt relacionades amb la producció de matèria. Majoritàriament les finestres són rectangulars i estan emmarcades amb carreus de pedra ben desbastats. Una de les portes d'accés presenta la llinda de fusta i un petit arc de descàrrega a la part superior, bastit amb lloses disposades a sardinell. L'altra porta té la llinda plana monolítica de granit, amb un escut gravat al centre sense decoració. Ambdues obertures estan protegides per un porxo amb la coberta de fusta, sostingut per columnes de pedra poligonals. Cal destacar dos grans contraforts de reforç situats en una de les façanes exteriors.
La construcció és bastida en pedra sense treballar, disposada irregularment i lligada amb abundant morter.

## Història

Segons el fons documental del Col·legi d'Arquitectes de Catalunya es tracta d'un antic molí fariner bastit durant el segle xvii que actualment ha estat restaurat i reconvertit en habitatge.

## Referències

* 1 2 3 «Molí d'Orlina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 octubre 2017].
* ↑ «El molí (d'Orlina?)». COAC. [Consulta: 21 juny 2018].
# (502) Sigune

Sigune és el nom que rep el planeta menor número 502, que orbita al voltant del Sol.
Fou descobert per l'astrònom Max Wolf des de l'observatori de Heidelberg (Alemanya), el 19 de gener de 1903. La seva designació provisional fou 1903 LC.

## Referències

* ↑ «(502) Sigune - 3D Asteroid Catalogue». [Consulta: 8 gener 2025].
* ↑ «IAU Minor Planet Center» (en anglès). International Astronomical Union. [Consulta: 8 gener 2025].
* ↑ «Small-Body Database Lookup». [Consulta: 8 gener 2025].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la NASA
# Meretnebti

Meretnebti va ser una reina egípcia de la V dinastia. Era una esposa del faraó Sahure. Va rebre el nom de les Dues Dames, una parella de deesses egípcies que protegien el faraó. Els títols coneguts de Meretnebti eren "Gran d'elogis", "La que veu Horus i Seth", "Dona del Rei, la seva estimada" i "Companya d'Horus".
Meretnebti en jeroglífic :
Els pares de Meretnebti no es coneixen. Apareix representada amb el seu marit al seu temple funerari d'Abusir. Al costat hi té la mare de Sahure, Neferhetepes, amb qui s'agafa de la mà. Aquesta és una representació molt inusual i podria indicar una estreta relació entre totes dues. Potser Neferhetepes era la seva mare.
Al temple mortuori s'hi esmenten diversos fills del faraóː Horemsaf, Netjerirenre, Khakare i Nebankhre. Tot i així no és clar si aquests prínceps són fills de Meretnebti o bé d'una altra esposa del rei. Els fills de Sahure i Meretnebti podrien haver estat els prínceps Ranefer i Netjerirenre. Segons Miroslav Verner, Ranefer va prendre el tron com a Neferirkare Kakai, i Netjerirenre més tard podria haver pres el tron com a Xepseskare.
Fa temps que es coneix a aquesta reina gràcies a les representacions del temple de la piràmide de Sahure. No obstant això, el seu nom en aquest lloc havia estat parcialment destruït i havia estat interpretat com a Neferet-ha-Nebti o Neferetnebti. En excavacions més recents es van trobar blocs amb representacions de la reina amb el seu nom complet conservat, Meretnebti.

## Referències

* ↑ El Awady, 2006, p. 198-203.
* ↑ Grajetski, 2005, p. 15.
* ↑ Tyldesley, 2006, p. 54.
* ↑ Callender, 2011, p. 162-168.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 62-69.
* ↑ El Awady, 2006, p. 213-214.
* ↑ Callender, 2011, p. 166-171.

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte

## Bibliografia

* Callender, Vivienne Gae. Hathor's Image, The wives and mothers of Egyptian kings from Dynasties I-VI (en anglès). Praga: Czech Institute of Egyptology, 2011. ISBN 978-80-7308-381-6.
* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* El Awady, Tarek. The royal family of Sahure. New evidence (en anglès). Praga: Abusir and Saqqara in the Year 2005, 2006. ISBN 80-7308-116-4.
* Grajetski, Wolfram. Ancient Egyptian Queens: a hieroglyphic dictionary (en anglès). Londres: Golden House Publications, 2005. ISBN 0954721896.
* Tyldesley, Joyce. Chronicle of the Queens of Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2006. ISBN 0-500-05145-3.