OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cal Pau (Argentera)

Cal Pau és una casa amb elements renaixentistes i barrocs de Vilanova de Meià (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La casa pairal és un edifici aïllat en el nucli dispers d'Argentera, agregat de Vilanova de Meià. Es tracta d'una casa de planta quadrangular, amb planta baixa, primer pis i golfes, amb diverses edificacions properes com un corral i un cobert.
L'edifici, de probable origen medieval, compta amb notables refaccions, afegitons i reformes al llarg del temps. S'observen, però, alguns elements que són una mostra d'aquesta dilatada evolució arquitectònica. La porta, adovellada amb arc de mig punt, compta amb la inscripció "1723" a la clau, així com el nom "Can Pau". Per altra banda i probablement com a elements més antics, s'observen a la façana com a mínim dues finestres tapiades,amb marc de blocs escairats regulars. En algun dels casos estan substituïdes per noves finestres modernes i/o subactuals.
Els paraments de la zona propera a la porta estan compostos per carreus regulars ben ordenats, mentre que la resta de paraments són més heterogenis i tenen una disposició desordenada. Alguns trams de paret es troben arrebossats. La teulada, a dues vessants, està coberta per teula.

## Història

No hi ha dades històriques relacionades amb la casa pairal de Can Pau, no obstant a la clau de dovella hi ha la data "1723".

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Pau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Sant Sebastià del Gos

Sant Sebastià del Gos és una església romànica del municipi d'Oliola (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està ubicada en una zona oberta al nord de la carretera C-14, a uns 100 m al nord de la masia de Cal Mallol i a 1 km a l'est del petit nucli de població d'el Gos (o Castellnou del Gos).
Es tracta d'un edifici aïllat, orientat d'est-nord-est a oest-sud-oest, que consisteix en una església d'una sola nau, de petites dimensions (13,5 m per 6 m), capçada a llevant per un absis semicircular i amb la façana d'accés a ponent amb campanar d'espadanya, iamb una capella lateral al sud. Darrere la capçalera hi té el cementiri, els murs del qual s'adossen al mur lateral nord i a la capella lateral sud, de manera que l'absis queda integrat en l'espai funerari. Està construïda amb aparell de carreus rectangulars ben escairats de gres disposats en filades ben horitzontals. La teulada de la nau és a doble vessant, feta actualment amb teula àrab. En canvi la coberta de l'absis és de lloses de pedra. Les façanes estan rematades amb una cornisa de pedra motllurada sota el ràfec.
La façana principal està caracteritzada pel campanar d'espadanya, gairebé de la mateixa amplada que la façana, de dos ulls d'arc de mig punt i acabat en forma triangular aguda. La porta, en el centre axial de la façana, és d'arc adovellat, amb l'extradós de mig punt i l'intradós apuntat i amb la directriu motllurada formant una mena d'arquivolta senzilla. L'única obertura d'aquesta façana és una senzilla finestra rectangular a sobre de la porta.
Al centre del mur septentrional hi té un contrafort i al sud hi ha adossada una capella lateral de construcció posterior a l'església i que havia fet funcions de sagristia i inclús d'habitatge parroquial, actualment inutilitzada.
L'interior es resolt amb una volta de canó. L'absis, de la mateixa amplada que la nau, s'obre a aquesta mitjançant un senzill arc presbiteral.
Aquest temple s'emmarca en la tradició de les tipologies romàniques, però construïda en una època i un llenguatge formal dins del gòtic tardà. És un cas similar al d'altres esglésies de la comarca, com Sant Miquel del mas Pinós (Tiurana).

## Història

No n'hi ha notícies documentals, i tampoc apareix a la relació d'esglésies anteriors a l'any 1300 del volum xvii de l'obra Catalunya Romànica.
Cada 17 de novembre s'hi celebra la diada del Gos.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Sant Sebastià del Gos». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Sant Martí de Guardiola

Sant Martí de Guardiola és una església de Guardiola al municipi de Vilanova de l'Aguda (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església de planta rectangular feta amb carreus de pedra. Té una nau, de petites dimensions. La façana és de construcció molt senzilla, amb una porta central en arc de mig punt adovellat i un escut esculpit al capdamunt. Damunt de la porta d'accés hi ha una petita finestra rectangular. Sobre el mur s'aixeca una espadanya amb dos arcs, amb una sola campana. La paret de l'altar major dona al cementiri.

## Història

L'església de Sant Martí fou construïda durant el segle xvii, com a sufragània. Al llarg dels anys s'han anat fent obres per procurar conservar-la.

## Referències

* 1 2 «Sant Martí de Guardiola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# La Caseta de Buscatells

La Caseta de Buscatells és una masia al sud del terme de Maçanet de la Selva (la Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

Masia de planta rectangular, composta per dues plantes; presenta dues parts ben diferenciades: per una banda, el cos antic, on s'observa un predomini d'obertures adovellades, de llinda monolítica amb muntants de pedra. En aquest primer cos, s'observa un predomini de la pedra, a base de carreus i fragments irregulars. Mentre que per l'altra, el cos nou, poblat d'obertures simples sense cap element a destacar, i està compost seguint la modalitat d'obra vista, a base de rajols. En el coronament de la façana, destaca el rellotge de sol bicromàtic – blau i groc- i la teulada es tracta d'una coberta de vessants a laterals.

## Història

Antigament se'n deia la caseta d'en Vidal per ser una masoveria del Mas Vidal de Fogars. Era domini directe de Maria Francesca Soms Sala i Alemany. Aquesta casa, tot i que es troba en la línia que separa Maçanet de la Selva de Fogars els més antics la situaven al terme de Maçanet i actualment és propietat de la masia de Buscastells i agregada a la mateixa. Abans del 1669, n'eren propietaris en Joan Vidal i el seu fill Andreu. Més tard, ho va heretà Paula Castelló Vidal. Al 1700, n'era propietari en Francesc Barber Cayuro, casat amb Francesca Jelpí Castellí i Vidal. Aquests s'ho vengueren l'any 1701 a Francesc Buscastell. A partir d'aleshores anirà junt amb Can Buscastells. La filla Maria Buscastell l'heretà al 1732 i es va casar amb Josep Sabater, seguint les herències de la família Buscastell fins a mitjans dels anys vuitanta del segle passat, en què n'era propietari en Josep Maria Tusell i Vendrell. La caseta sempre ha estat una masoveria de les esmentades cases pairals i actualment és utilitzada com a segona residència.

## Referències

* 1 2 «Caseta vella de Buscastell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 setembre 2017].
# Can Mas (Sant Feliu de Buixalleu)

Can Mas és una masia gòtica de Sant Feliu de Buixalleu (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia aïllada, situada a Sant Feliu de Buixalleu, molt a prop de l'ermita de Sant Romà.
L'edifici, de planta baixa i pis, està cobert per una teulada amb teula àrab.
A la planta baixa, la porta d'entrada en arc de mig punt format per dovelles de pedra i brancals de carreus de pedra. Al costat dret, hi ha una petita finestra en arc de llinda.
Al pis, hi ha tres finestres. La de l'esquerra en arc pla, la central en arc conopial i arquets, i la de la dreta en arc conopial.
Destaca un rellotge de sol a la façana.
A la part esquerra hi ha dependències agrícoles.

## Història

No es té cap mena de notícia històrica referent a la masia. L'únic element que serveix per a situar-la en el temps són les finestres, que pel seu estil goticitzant daten la casa cap al segle xvi.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Mas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Can Mirot

Can Mirot és una casa de Perafita (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de dos pisos, de planta rectangular molt allargada amb el teulat a doble vessant amb el carener paral·lel a la façana principal. Els murs són fets de pedres irregulars i poc morter, amb carreus ben tallats a les cantonades. La part més antiga de la casa és la part central amb dues portes a la planta baixa i dues finestres al primer pis. Els dos laterals de la casa han estat construccions posteriors per tal d'ampliar l'espai d'habitatges. La porta d'entrada conserva una llinda de pedra gran, mentre que altres obertures les tenen de fusta o de maó.

## Referències

* ↑ «Can Mirot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Mas les Roquetes

les Roquetes és una casa als afores de Perafita (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici de planta rectangular i teulat a doble vessant que malgrat ha estat restaurada conserva encara els materials i l'estructura de la casa original. Els murs són fets de pedres irregulars i carreus ben tallats a les llindes, muntants i ampits, i a cada una de les cantonades que formen els murs. L'edifici és fruit de diverses fases constructives com mostren les diferents dates gravades a les llindes de la porta (1781) i de la finestra lateral (1708).

## Referències

* ↑ «Mas les Roquetes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Serra del Gos

La Serra del Gos és una serra situada al municipi de Balaguer a la comarca de la Noguera, amb una elevació màxima de 296 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ualabi àgil

El ualabi àgil (Notamacropus agilis) és una espècie de ualabi que viu al nord d'Austràlia i Nova Guinea. És el ualabi més comú al nord d'Austràlia. És d'un color sorrenc que és més pàl·lid a la part inferior. És un animal sociable que s'alimenta d'herbes i altres plantes.

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 63. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* 1 2 Menkhorst, Peter. A Field Guide to the Mammals of Australia. Oxford University Press, 2001, p. 110.
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Jesús María de la Villa García

Jesús María de la Villa García, (nascut a Palència el 30 de juny de 1958), és un jugador, entrenador, i escriptor d'escacs castellanolleonès. Obtingué el títol de Mestre Internacional el 1986, i el de Gran Mestre el 1999. Va ser guardonat el 1990 amb la Insígnia de Plata de la Federació Catalana d'Escacs. El 2010 la FIDE li va atorgar el títol de FIDE Senior Trainer, el màxim títol d'entrenador internacional.
A la llista d'Elo de la FIDE de febrer de 2015, hi tenia un Elo de 2463 punts, cosa que en feia el jugador número 33 (en actiu) de l'estat espanyol. El seu màxim Elo va ser de 2525 punts, a la llista de gener de 1996 (posició 263 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

El 1982 va guanyar la 2a edició de l'Obert Vila de Benasc.
El 1987 va participar en el torneig Interzonal de Szirak, a Hongria, dins el cicle pel campionat del món d'escacs de 1990, i hi acabà 16è (de 18). El 1989 fou tercer a l'Obert de Sitges (el campió fou Alfons Romero),

### Campionat d'Espanya d'escacs

De la Villa ha guanyat el Campionat d'Espanya d'escacs en dues ocasions, els anys 1985 a Osca superant José Luís Fernández i 1988, a Alcanar superant Alexandre Bofill. Fou també subcampió el 1996, rere Sergio Estremera Paños.
Ha estat també subcampió d'Espanya d'escacs actius, el 1999, per sota de Jordi Magem. El desembre de 2011 fou quart al Campionat d'Espanya d'escacs ràpids celebrat a Barcelona (el campió fou Ibraguim Khamrakúlov).

## Llibres

* de la Villa, Jesús. 100 Endgames You Must Know: Vital Lessons for Every Chess Player. New in Chess, 2008. ISBN 978-90-5691-244-4.
* de la Villa, Jesús. Dismantling the Sicilian. New in Chess, 2009. ISBN 978-90-5691-294-9.

## Vegeu també

* Llista de Grans Mestres espanyols

## Notes i referències

* ↑ «Nota biogràfica de Jesús María de la Villa García» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 22 juny 2010].
* ↑ Historial de guardons de la FCE Arxivat 2010-01-23 a Wayback Machine. [Consulta 27 desembre 2009]
* ↑ «Llista de Senior FIDE Trainers» (en anglès). Fide.com. [Consulta: 3 octubre 2010].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Espanya"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 5 febrer 2015].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Jesús María de la Villa García «benoni.de». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 26 abril 2011]. (alemany)
* ↑ «Fulletó de l'edició de 2010 de l'obert Vila de Benasc, amb el quadre històric de guanyadors entre 1981 i 2009» (en castellà). Arxivat de l'original el 2011-12-19. [Consulta: 11 maig 2014].
* ↑ «Interzonal de Szirak 1987» (en anglès). mark-weeks.com. [Consulta: 15 desembre 2014].
* ↑ «Historial de Guanyadors de l'Obert de Sitges». Escacs Casino Prado. [Consulta: 26 desembre 2024].
* ↑ «Campeonato de España de ajedrez rápido 2011» (en castellà). Federació Espanyola d'Escacs. Arxivat de l'original el 2012-02-17. [Consulta: 24 desembre 2011].
* ↑ «Campeonato de España de ajedrez rápido 2011» (en castellà). chess-results.com. [Consulta: 24 desembre 2011].
# Transport nuclear

L'entrada i la sortida de molècules grans del nucli cel·lular són controlades estrictament pels complexos de porus nuclears. Mentre que les molècules petites poden entrar al nucli sense regulació, les macromolècules com l'ARN i les proteïnes necessiten associar-se amb carioferines anomenades importines (per entrar-hi) i exportines (per sortir-ne).
Les proteïnes que han de ser importades al nucli des del citoplasma porten un senyal de localització cel·lular que s'uneix a importines. El senyal és una seqüència d'aminoàcids que serveix d'etiqueta. Són diversos quant a la seva composició i són principalment hidròfils, tot i que se n'han trobat seqüències hidròfobes.
Les proteïnes o ARN de transferència i les subunitats ribosòmiques agregades són exportades del nucli gràcies a la seva unió amb exportines, que s'uneixen a seqüències senyalitzadores anomenades senyals d'exportació nuclear. La capacitat de les importes i exportines per transportar la seva càrrega és regulada per la petita GTPasa associada amb la Ran.

## Referències

* 1 2 Watson, JD; Baker TA, Bell SP, Gann A, Levine M, Losick R.. «Ch9-10». A: Molecular Biology of the Gene. 5a ed.. Peason Benjamin Cummings; CSHL Press., 2004.

## Enllaços externs

* Animacions del transport nuclear Arxivat 2009-02-07 a Wayback Machine.
* Il·lustracions del transport nuclear Arxivat 2009-02-07 a Wayback Machine.
# Laia (Salvador Espriu)

Laia és la tercera novel·la de l'escriptor català Salvador Espriu. Fou escrita el 1932, quan l'autor només tenia 18 anys.
Aquesta obra relata situacions amoroses, seductores i enigmàtiques d'una figura femenina, Laia, la qual viu en un bell poble mariner. Tot això serveix com a indici per mostrar un ambient determinat i una gran varietat humana.
La novel·la és, en la seva essència, una passejada per la vida de Laia, tractant la seva evolució en tres moments ben diferenciats: infantesa, joventut i maduresa. Aquests moments n'inclouen d'altres, com ara el seu casament i el naixement i mort del seu fill. El relat de la vida de la protagonista fa una aproximació a les diferents vides i circumstàncies d'altres personatges del poble, ben sovint amb caire trist i malenconiós. Espriu fa una immersió total en el poble mariner i transporta el lector dins la seua dinàmica i ambients. Un conjunt entrelligat de situacions i relacions personals al voltant de Laia, que van enfosquint-se i cada cop fent-se més passionals i violentes. Tot això serveix com a indici per a mostrar un ambient determinat i una gran varietat de relacions humanes.
L'any 1970 va ser duta al cinema pel director Vicent Lluch, i interpretada per Paco Rabal i Núria Espert, amb el títol homònim al del llibre.
El novembre de 2015, el director Lluís Danés va dirigir una adaptació per a televisió que Televisió de Catalunya va estrenar el 15 de setembre de 2016. El rodatge de la pel·lícula va fer-se a Arenys de Mar amb una important col·laboració de veïns per recrear la mítica Sinera.

## Referències

* ↑ Josep Maria Castellet. Salvador Espriu: Algunes Cartes I Estudis Sobre la Seva Obra: Edició en Homenatge Als 10 Anys de la Seva Mort. L'Abadia de Montserrat, 1995, p. 74–. ISBN 978-84-7826-653-1 [Consulta: 20 gener 2013].
* ↑ «TV3 dona vida a Sinera». Diari Ara, 12-11-2015. [Consulta: 20 novembre 2015].
* ↑ «Laia». Televisió de Catalunya, 15-09-2016. [Consulta: 16 setembre 2016].
* ↑ «Arenys fa el seu paper». EL PUNT AVUI, 14-11-2015. [Consulta: 20 desembre 2015].
Viccionari
# Frontonès

El Frontonès (en occità Frontonés) és un Parçan o comarca d'Occitània situada al Llenguadoc. La seva vila principal és Frontonh.
Segons la proposta del diari Jornalet de divisió administrativa d'Occitània, basada en l'obra de Frederic Zégierman Le Guide des pays de France, el Frontonès estaria ubicat a la regió del Llenguadoc, subregió de l'Alt Llenguadoc.
Oficialment, els municipis del Frontonès estan situats al nord del departament francès de l'Alta Garona.

## Referències

* ↑ «Las encontradas d’Occitània» (en occità). Jornalet, 12-06-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «Lo trabalh de recuperacion de las encontradas d’Occitània contunha» (en occità). Jornalet, 30-10-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
# Xivateri

Els xivateris (Shivatherium, 'bèstia de Xiva') són un gènere extint de mamífers giràfids que visqueren fa més de 8.000 anys i foren els membres més grans de la família de les girafes que han existit mai.
Els xivateris s'assemblaven als ocapis però eren molt més grossos i robusts i tenien les potes relativament curtes. Tenien un aspecte similar al d'un antílop fornit. Les seves espatlles robustes i el seu coll curt i fort suportaven un cap ample i pesant que portava amples ossicons, o banyes, coberts de pèl. També tenia un parell de protuberàncies òssies a sobre dels ulls.
S'han trobat restes de xivateris des d'Àfrica fins al sud-est d'Àsia. De fet, les primeres restes foren descobertes a l'Índia i el seu nom científic, que significa "bèstia de Xiva", es refereix a la deïdat hindú.

## Taxonomia

* S. giganteum (espècie tipus)
* S. hendeyi
* S. maurusium
* S. olduvaiense

## Referències

* ↑ Berger, R. L. i Hilton-Barber, B.. Guide to Sterkfontein and the Cradle of Humankind (en anglès). il·lustrada. Struik, 2006, p. 79. ISBN 9781770072572.
# Seron (comarca)

Seron (en occità Seron) és un Parçan o comarca d'Occitània situada al Llenguadoc. La seva vila principal és La Bastida de Seron.
Segons la proposta del diari Jornalet de divisió administrativa d'Occitània, basada en l'obra de Frederic Zégierman Le Guide des pays de France, Seron estaria ubicat a la regió del Llenguadoc, subregió del Comtat de Foix.
Altres classificacions proposen que el Seron es consideri una subcomarca que s'integri al País de Foix (País de Fois-Seron).
Es dona la circunstància que tot i que el Seron pertanyia al comtat de Foix, d'influència llengadociana, les parròquies depenien de l'antic bisbat de Sent Líser, al Coserans, en terra de cultura gascona.
Oficialment, les comunes del Seron estan situades al centre del departament francès de l'Arieja.

## Referències

* ↑ «Las encontradas d’Occitània» (en occità). Jornalet, 12-06-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «Lo trabalh de recuperacion de las encontradas d’Occitània contunha» (en occità). Jornalet, 30-10-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
# Renée Soum

Renée Soum, Saborau de naixement (Perpinyà, Rosselló, 14 de febrer de 1940) és una matemàtica i política nord-catalana, antiga diputada a l'Assemblea Nacional Francesa.

## Biografia

Treballà com a professora de matemàtiques a un institut d'ensenyament secundari. Militant del Partit Socialista (PS), a les eleccions legislatives franceses de 1981 i 1986 fou escollida diputada pels Pirineus Orientals, però en les de 1986 se'n varen usar un sistema de representació proporcional; va ser la primera diputada nord-catalana. Al maig del 1986 defensà la creació d'una llicenciatura de català amb francès com a llengua estrangera, per a poder contrarestar l'ensenyament de l'anglès a la Catalunya Sud en detriment de la del francès. Era membre de l'executiva del PS quan fou candidata a les eleccions europees de 2004 i es presentà encara novament a les eleccions legislatives franceses de 2007, però fou derrotada per la candidata dretana Arlette Franco.
El 2001 va fundar el "Groupe d'Études Sociétales et d'Actions" (GESA), una ONG amb l'objectiu de promoure els intercanvis i activitats per a promoure els valors universals de la República: llibertat, igualtat, fraternitat, solidaritat i laïcisme.
Al 25 de gener del 2001 va ser distingida amb la Legió d'Honor en el grau de cavaller, i al 29 de març del 2013 va ser ascendida al grau d'oficial.

## Obres

* Soum, Renée. Une si longue marche. Cabestany: Le Temple d'Or, 2006. ISBN 9782915746082.

## Referències

* 1 2 «Decret de nomenament de "Renée Thérèse Marie Soum, née Saborau", com a oficial de la legió d'Honor» (en francès). [Consulta: 1r novembre 2013].
* ↑ «Fitxa, al web del Senat francès» (en francès). [Consulta: 1r novembre 2013].
* ↑ «Fitxa al web de l'Assemblea Nacional Francesa» (en francès). [Consulta: 1r novembre 2013].
* ↑ «Repas fraternel pour le Gesa». L'indépendant, 11-07-2012.
* ↑ Dols, Nicolau «7-Nicolau Dols-Dos ejemplos diferenciados de planificación lingüística en la educación. Catalunya Nord e Illes Balears.pdf Dos ejemplos diferenciadores de planificación lingüística en la educación: Catalunya Nord e Illes Balears». Lletres asturianes: Boletín Oficial de l'Academia de la Llingua Asturiana, 54, 1995, pàg. 105-116. ISSN: 0212-0534.
* ↑ «Fitxa, a politiquemania.com» (en francès). [Consulta: 1r novembre 2013].
* ↑ «Renée Soum (PS), ex-députée, réélue à l'unanimité à la tête du GESA». Ouillade.eu, 20-01-2013 [Consulta: 1r novembre 2013].
* ↑ «Première femme députée des P-O (1981-88), Renée Soum a reçu des mains du Premier ministre Jean-Marc Ayrault les insignes d'Officier de la Légion d'Honneur». Ouillade.eu, 25-10-2013 [Consulta: 1r novembre 2013].

## Enllaços externs

* Web del GESA (francès)