OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francesc Masferrer Albertí

Francesc Masferrer Albertí (Sant Feliu de Guíxols, 7 de juliol de 1890 - 13 de setembre 1973) fou un autor teatral guixolenc.

## Biografia

Fill i net de rajolers, ja de jove es va sentir atret per les lletres en general i concretament pel món teatral.
Als 17 anys va ingressar a l'agrupació l'Asil Dominical que dirigia Mossèn Sants Boada i en la que va fer tasques d'apuntador. Masferrer tenia pànic als escenaris i la tasca d'apuntador li va brindar l'oportunitat d'endinsar-se en el món teatral sense ser vist. A l'edat de 20 anys va ingressar a l'Agrupació Romea, que dirigia Benet Escriba Romaguera amb la que va participar com apuntador, autor i finalment com a president de l'entitat fins a la seva dissolució el 1960.
Masferrer va ser membre de la Lliga Catalana secretari de les entitats guixolenques Casino dels Nois i de l'Ateneu Deportiu
Com a periodista afeccionat, va col·laborar a diverses publicacions guixolenques: Llevor, Ciutat Nova, ''L'Avi Muné'', La Costa Brava i va dirigir el setmanari ''Espalmatòrium''.
El 1932 va ser nomenat corresponsal literari de la publicació barcelonina Teatre Català on hi va publicar diversos contes.

## Obres de teatre

Va començar a escriure als 20 anys i la seva obra compte amb un total de trenta obres de teatre, de les quals onze van ser posades en escena per l'Agrupació Romea, Pluja d'hivern (1909); La pubilla (1912); Enganyoses aparences (1914); Aquí i a Tossa (1915); Traïdoria no venç l'amor (1927); Rosaura, De la vida errant (1928); Per una clavellina (1929); La felicitat dels altres (1934); Pròleg d'un drama (1936); Hostes vingueren … o conseqüències de la grip, probablement escrit el 1936.
Després de l'esclat de la guerra civil el 1936, ja no va tornar a escriure més.
Masferrer va morir el 13 de setembre del 1973 als 83 anys, a la ciutat que l'havia vist néixer, Sant Feliu de Guíxols.

## Referències

* ↑ Bussot Liñon, Gerard. Gent d'un segle, Sant Feliu de Guíxols 1900-2000. Sant Feliu de Guíxols: Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols, Arxiu Municipal, Diputació de Girona, 2011, p. 508. ISBN 978-84-938593-0-5.
* ↑ Roldós Soler, Agustí. Història de l'Agrupació Romea i del Teatre d'Afeccionats a Sant Feliu de Guíxols (1901-2003). Sant Feliu de Guíxols: Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols, Àrea de Cultura, lleure, comunicació i patrimoni. Diputació de Girona, 2005, p. 78. ISBN 84-932263-9-4.
* ↑ Llevor, 06-01-1906, pàg. Pàgina 2.
* ↑ L'Avi Muné, 24-07-1920, pàg. Pàgina 2.
* ↑ La Costa Brava, 16-05-1931, pàg. Pàgina 1 i 2.
* ↑ El Programa, 22-03-1919, pàg. Pàgina 3.
* ↑ Ancora, 30-10-1958, pàg. Pàgina 4.
* ↑ Ciutat Nova, 09-10-1915, pàg. Pàgina 2.
* ↑ La Costa Brava, 26-09-1931, pàg. Pàgina 4.
* ↑ L'Avi Muné, 19-10-1929, pàg. Pàgina 3.
* ↑ La Costa Brava, 03-03-1934, pàg. Pàgina 3.
* ↑ La Costa Brava, 23-05-1936, pàg. Pàgina 8.
* ↑ Ancora, 06-03-1975, pàg. Pàgina 4.
* ↑ Ancora, 20-09-1973, pàg. Pàgina 9.
# Malínovka (Komi)

Malínovka (en rus: Малиновка) és un poble (un possiólok) de la República de Komi, a Rússia, segons el cens del 2010 no tenia cap habitant.

## Referències

* ↑ «Всероссийская перепись населения 2010. Итоги переписи по Республике Коми. Том 1 Численность, размещение, возрастно-половой состав населения». Комистат, 2018. Arxivat de l'original el 2021-07-11. [Consulta: 6 juliol 2021].
* ↑ Коряков Ю.Б.. «База данных "Этно-языковой состав населённых пунктов России"». Arxivat de l'original el 2017-11-16. [Consulta: 6 juliol 2021].
# Tossal del Moro (Batea)

El Tossal del Moro és una muntanya de 261 metres que es troba al municipi de Batea, a la comarca de la Terra Alta.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Hermotim (fill de Menècrates)

Hermotim (en grec antic: Ἑρμότιμος, llatí: Hermotimus), fill de Menècrates, és un personatge d'un diàleg de Llucià de Samosata (Ἑρμότιμος ἢ περὶ αἱρέσεων, Hermotim o el convenciment), en el qual és un dels oradors principals. Es podria tractar d'un personatge fictici.

## Referències

* ↑ 1.Hermotimus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 423
# GNU Mach

GNU Mach és el micronucli oficial del Projecte GNU. Com qualsevol altre micronucli, la seva funció principal és fer tasques mínimes d'administració sobre el maquinari perquè el gruix del sistema operatiu operi des de l'espai de l'usuari.
En l'actualitat el GNU Mach només funciona en màquines d'arquitectura intel de 32 bits (IA32) i el seu ús més popular és servir de suport a GNU Hurd, el projecte que pretén reemplaçar als nuclis tipus Unix en el sistema operatiu lliure GNU. No obstant això, des de l'any 2002 els esforços de la Fundació del Programari Lliure es van encaminar cap a l'adopció del OSKit Mach com micronucli oficial. Actualment es denomina GNU Mach 1.x l'antic GNU Mach i GNU Mach 2.x a OSKit Mach.

## Vegeu també

* Nucli de Mach

## Referències

* ↑ «GNU Hurd 0.7, GNU Mach 1.6, GNU MIG 1.6 released.» (en anglès). .gnu.org. [Consulta: 29 desembre 2015].

## Enllaços externs

* GNU Mach - Lloc web oficial
* ¿Qué es OSKit-Mach? Arxivat 2007-03-09 a Wayback Machine. (castellà)
* What is OSKit-Mach? Arxivat 2007-03-09 a Wayback Machine.(En anglès, més actualitzat)
# Ed Benedict

Ed Benedict (23 d'agost de 1912 - 28 d'agost de 2006) va ser un animador i dissenyador estatunidenc. És conegut sobretot pel seu treball amb Hanna-Barbera Productions, on va ajudar a dissenyar Els Picapedra, l'Ós Yogi i Reddy de Ruff and Reddy.
Va començar la seva carrera d'animació el 1930 als estudis Walt Disney. Va marxar el 1933 per treballar a Universal Studios com a animador dels curts Oswald the Lucky Rabbit (creat per Walt Disney Studios per a Universal) de Walter Lantz. Benet va tornar breument a Disney a la dècada de 1940, rebent el seu únic crèdit de Disney a la pel·lícula d'animació Make Mine Music. Després va passar diversos anys creant animacions per a anuncis de televisió.
El 1952, Tex Avery va contactar amb Benedict, que havia treballat amb ell a Universal. Avery va convidar Benedict a treballar a la unitat d'animació d'Avery a MGM. Benedict va fer tasques d'animació principal i maquetació per Avery, i més tard per Michael Lah després de la sortida d'Avery de l'estudi. La seva obra es pot veure a Dixieland Droopy, The First Bad Man i Deputy Droopy.
A finals dels anys cinquanta, Benedict va ser reclutat pels antics animadors de MGM William Hanna i Joseph Barbera per proporcionar dissenys de personatges per a la seva nova sèrie de televisió animada, The Ruff & Reddy Show. Finalment es va convertir en el principal dissenyador de personatges de Hanna-Barbera, dissenyant l'Ós Yogi, Huckleberry Hound, Quick Draw McGraw, els diversos personatges d'Els Picapedra i molts altres.
Benedict va deixar Hanna-Barbera a finals dels anys seixanta, però va continuar fent feina independent fins a la seva jubilació a principis dels setanta. Malgrat això, va ser un dels assessors de la sèrie original de Cartoon Network, Johnny Bravo. És citat com a principal inspiració per l'animador John Kricfalusi, entre d'altres.
Benedict va morir dormint a casa seva a Auburn, Califòrnia, el 28 d'agost de 2006.

## Premis

* Premi Windsor McCay, 1994

## Referències

* ↑ Gordon, Scott. «Hanna-Barbera animator Ed Benedict dead» (en anglès). AV Club, 10-11-2016. Arxivat de l'original el 2 de juliol 2018. [Consulta: 9 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Visió general de la carrera d'Ed Benedict per l'animador John Kricfalusi
# Roberto Kreimerman

Roberto Kreimerman (Montevideo, 30 de juliol de 1958) és un enginyer químic i polític uruguaià pertanyent al Partit Socialista (PSU), sector integrant del Front Ampli.
Va ser nomenat ministre d'Indústria, càrrec que va assumir l'1 de març del 2010.

## Biografia
### Estudis

Kreimerman es va graduar d'enginyer químic el 1982 per la Universitat de la República. Més endavant va realitzar diversos postgraus d'entre els quals destaquen un en Economia i Comerç Internacional realitzat a la Universitat de Barcelona el 2000 i un màster en Finances i Comerç Internacional, realitzat a la mateixa universitat, l'any 2002. Al seu torn, va realitzar altres estudis al Brasil, l'Argentina, el Japó i els Estats Units.

### Treball i política

Entre 1977 i 1979 va fer tasques com a professor de matemàtiques en Educació Secundària, abans d'acabar Enginyeria. Paral·lelament, entre 1977 i 1980, es va exercir com a professor ajudant encarregat del teòric de matemàtiques i encarregat de curs d'estadística a la Facultat de Química de la Universitat de la República (UdelaR).
Entre 1980 i 1982 va treballar al laboratori d'una empresa de filats sintètics i al laboratori d'una fàbrica de cuir dedicada a tapisseria automotriu.
El 1983 va ingressar a l'empresa "Paycueros", on es va mantenir fins al 2008. Ha exercit els càrrecs de cap de subplanta humida, gerent de producció, director industrial i de planejament estratègic i projectes especials.
Exerceix càrrecs de docència a la Universitat ORT des de 1996 fins a la data a la Llicenciatura i el Màster en Gerència i Administració d'Empreses. També exerceix la docència a la Universitat de la República des de 2006 com a professor grau 3 de l'Institut d'Enginyeria Química.
Des del 2008 al 2010 es va exercir com a subsecretari del Ministeri d'Indústria, Energia i Mineria, càrrec del qual va assumir la titularitat quan el nou govern presidit per José Mujica va arribar al poder, l'1 de març de 2010.

## Referències

* 1 2 Dades a rulers.org (anglès)

## Enllaços externs

* CV de Kreimerman al lloc web del Ministeri d'Indústria de l'Uruguai (PDF) Arxivat 2011-09-08 a Wayback Machine. (castellà)
# Mas Bassó

Mas Bassó és un edifici del municipi de Blanes (Selva) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un immoble que segueix fil per randa, l'estructura prototípica o el patró característic constructiu de les masies d'aquesta contrada, és a dir: casa de dues plantes, i vessants a lateral. En la planta baixa, trobem un portal primitiu de llinda i una petita obertura rectangular. En el primer pis, tres obertures de petites dimensions rectangulars. Les obertures d'ambdós pisos, no disposen de cap valor remarcable ni d'interès. L'aspecte més destacat de la masia és la conjugació i convivència simultània de dos rellotges de sol. Es tracta de l'element dissonant que la diferencia i la distingeix de la resta de masies. Ja que d'entre les moltes masies explorades i visitades, no n'hi ha cap que la façana contempli dos rellotges de sol a la vegada, i ni molt menys de les dimensions mastodòntiques i megalòmanes del segon, el qual ocupa una quantitat significativa de l'espai físic de la façana.

## Història

En la masia es va dur a terme una restauració o rehabilitació, no se sap si de proporcions considerables o no, com molt bé ho testimonia el fet que en el punt on conflueixen els dos vessants, s'ha disposat un rajol que conté una inscripció amb la data de 1955.

## Referències

* 1 2 «Mas Bassó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Segona Internacional

La Segona Internacional va ser una organització creada el 1889 pels partits socialistes i socialdemòcrates que desitjaven coordinar l'activitat internacional del moviment obrer que s'havien format en gran part dels països europeus. Va continuar el treball de la Primera Internacional fins a la seva dissolució el 1916. També coneguda inicialment com la Internacional Obrera.
Durant la II Internacional es va definir el distanciament dels dos vessants del socialisme. Per una part, els partits que estaven d'acord amb una revolució obrera però mitjançant la lluita dins els parlaments per arribar a una revolució obrera (doncs així ho recollien els estatuts dels nous Partits Socialistes europeus), aquests foren els anomenats, encara avui en dia, partits socialistes que esdevingueren moderats i amb representació parlamentària, entre ells: PSOE (Partit Socialista Obrer Espanyol), Partit Laborista (Regne Unit), SPD (Partit Socialdemòcrata Alemany), etc. Per l'altra banda, hi havia els partits que seguien apostant per la revolució i per la voluntat d'aconseguir una societat comunista amb la lluita revolucionària d'alliberament per tal d'aconseguir els seus propòsits.
Des de llavors els camins dels partits socialdemòcrates i dels partits comunistes es van distanciar; uns convertint-se en partits polítics amb representació parlamentària i els altres com a partits de lluita i revolució obrera.

## Referències

* ↑ Rubio, José Luis. Las Internacionales obreras en América (en castellà). J. J. Rubio Cordon, 1971.
* ↑ Kirby, D. G.. War, peace, and revolution : international socialism at the crossroads, 1914-1918. Nova York: St. Martin's Press, 1986. ISBN 0-312-85587-7.
* ↑ Haupt, Georges. La Deuxième Internationale, 1889-1914: étude critique des sources, essai bibliographique (tesi). París: Mouton, 1964.
# Santa Creu de Pavia

Santa Creu de Pavia és una església del poble de Pavia, al municipi de Talavera (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església de Santa Creu es troba dins del nucli urbà de la vila, construïda directament sobre la roca mare i presenta construccions adossades parcialment als murs sud, oest i nord. Es tracta d'un edifici d'una sola nau, coberta amb volta de canó, i que ha estat modificada amb el temps. La capçalera parteix d'un absis de planta semicircular cobert amb volta de quart d'esfera i ràfec de pedra que en ressegueix el perímetre, il·luminat per una finestra d'una sola peça, de doble esqueixada, actualment paredada. A la façana sud, ocupada parcialment per una construcció moderna que forma l'actual plaça de la Santa Creu, hi ha la porta d'accés amb forma d'arc de mig punt rebaixat i dovellat. No es tracta de la primitiva porta d'accés i respon a modificacions posteriors que van afectar l'edifici. Al costat dret d'aquesta façana hi ha un campanar d'espadanya de dos ulls que també és fruit de modificacions posterior que van afectar i alterar l'estructura de l'església primitiva. L'aparell constructiu emprat és amb carreus de pedra local, no gaire ben treballats i irregulars, disposats amb tendència a la uniformitat.

## Història

No es conserven referències documentals medievals de l'església de la Santa Creu de Pavia. Aquesta estigué inclosa dins el bisbat de Vic i molt probablement durant l'edat mitjana fou sufragània de la parròquia de Santa Maria de Civit, com consta en una visita pastoral de 1685.
La dependència del bisbat de Vic perdurà fins a 1957, quan passà a formar part de la diòcesi de Solsona.
És molt probable que la construcció de l'absis d'aquesta església reaprofités elements constructius anteriors, com una torre de guaita, que una vegada reconquerit el territori durant el segle xi, ja havia perdut la seva funció defensiva.

## Referències

* 1 2 3 4 «Església de Santa Creu de Pavia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Ratpenat pilós de Hardwicke

El ratpenat pilós de Hardwicke (Kerivoula hardwickii) és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids que es troba a l'Índia, Xina, Indonèsia, Laos, Malàisia, Myanmar, les Filipines, Sri Lanka i Tailàndia.
Fou anomenat en honor de Thomas Hardwicke, un soldat i naturalista anglès dels segles xviii i xix.

## Referències

* ↑ Beolens, Bo; Watkins, Michael; Grayson, Michael. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). The Johns Hopkins University Press, 2009, p. 176–177. ISBN 978-0801893049.
* Fordham et al. (2006). Kerivoula hardwickii. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 12 desembre 2007 (en anglès).
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Castell de Dunvegan

El castell de Dunvegan (Caisteal Dhùn Bheagain) es troba 1 milla (1.6 km) al nord de Dunvegan, a l'illa de Skye, davant de la costa oest d'Escòcia. És la seu del MacLeod de MacLeod, cap del clan MacLeod . Probablement un lloc fortificat des dels temps més antics, el castell es va construir per primera vegada al segle XIII i es va desenvolupar de manera fragmentària al llarg dels segles. Al segle XIX tot el castell va ser remodelat en un estil simulat-medieval. El castell està construït sobre una roca elevada que domina una entrada a la riba oriental del llac Dunvegan, un llac marí.

## Història

El promontori va ser tancat per un mur cortina al segle XIII, i a finals del segle XIV es va construir una casa torre de quatre plantes. Aquesta torre era d'estil similar a les estructures contemporànies del castell de Kisimul i Caisteal Maol. Alasdair Crotach, el 8è cap, va afegir la Torre de les Fades com a edifici separat cap al 1500. Durant el segle XVII es van construir noves sèries d'edificis entre l'antiga torre i la Torre de les Fades, començant el 1623 amb l'apartament estatal construït per Ruairidh Mòr . L'antiga torre va ser abandonada posteriorment fins a finals del segle XVIII, quan el cabdill XXII va iniciar el procés d'homogeneïtzació de l'aspecte del castell. Aquest procés va continuar sota els caps 24 i 25, amb l'addició de merlets simulats i el nou enfocament sobre un pont llevadís des de l'est. L'aspecte actual del castell data dels voltants de l'any 1840 quan es va completar aquest procés de "baronalització". El castell és un edifici catalogat de categoria A.

## Lloc

El castell de Dunvegan ocupa el cim d'una roca d'uns 50 peus (15 m) sobre el nivell del mar, que sobresurt a la riba oriental d'una cala o badia orientada al nord. Al costat est, cap a terra del lloc, hi ha una séquia parcialment natural d'uns 18 peus (5.5 m) profund.

## Artefactes

Les herències familiars notables que es conserven al castell de Dunvegan inclouen:
* Copa Dunvegan
* Bandera de fades
* Banya de Sir Rory Mor

## Imatges

* Jardí rodó, castell de Dunvegan
* El jardí emmurallat, castell de Dunvegan
* Castell de Dunvegan
* Panorama del castell de Dunvegan
* Port del castell de Dunvegan
* Impressió artística del castell c. 1500

## Bibliografia

El misteri al castell de Dunvegan, una novel·la de TL Huchu, està ambientada al castell de Dunvegan i la bandera de les fades apareix a la trama.

## Referències

* ↑ «Dunvegan Castle, Isle of Skye, Clan Macleod Scotland». [Consulta: 24 desembre 2023].
* ↑ «DUNVEGAN CASTLE, APPROACH CAUSEWAY AND BRIDGES (LB501)», 01-07-1948. [Consulta: 24 desembre 2023].
* ↑ «Skye, Dunvegan Castle», 17-05-1961. [Consulta: 24 desembre 2023].
* ↑ «The Mystery at Dunvegan Castle Book Review». Becoming The Muse. [Consulta: 5 agost 2023].

## Enllaços externs

* Pàgina d'inici de Dunvegan Castle
# Jher

Jher fou un petit estat tributari protegit de l'agència de Mahi Kantha, a la província del Gujarat, presidència de Bombai.
Estava format per 14 pobles, amb 2.705 habitants el 1901. Els seus ingressos s'estimaven en 3.062 rúpies el 1900. Era un principat en condomini entre el maharajà de Baroda i el miyan de Mandwa però aquest darrer havia de pagar un tribut de 1125 rúpies al Gaikwar de Baroda per la seva part d'aquest estat i del de Nirmali. La superfície era de 31 km².

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# José Ombuena i Asensi

José Ombuena i Asensi (Xèrica, 1852 - València) va ser un periodista i militar carlí que va participar en la tercera guerra carlina. Va destacar pel seu valor en combat, obtenint el grau de tinent i diverses condecoracions. Després de la guerra, va residir a França abans de tornar a Espanya i casar-se amb Angeles Thous Caspe ,filla de Gaspar Thous Orts

## Biografia

L'any 1872 va sortir Ombuena, acompanyat del seu pare D. Faustino, un veterà de la guerra dels Set Anys, i es va unir a l'exèrcit de Catalunya, on va servir fins que va obtenir per mèrits de guerra l'ocupació de tinent, guanyat en l'acció de Balaguer.
De Catalunya va passar al Centre, i com a premi als seus serveis, va ser nomenat cap d'EM del general Palacios. Va complir com a bo en quantes accions va prendre part, distingint-se sempre pel seu valor i per la seva subordinació. En acabar la guerra va entrar a França de Comandant, ostentant a més diverses creus i medalles, entre les quals recordem la de Berga i la creu d'Alpens. L'any 1883 va tornar a Espanya i va contraure matrimoni amb Angela Thous Caspe, filla de Gaspar Thous Orts. Varen establir-se a Tarragona on va néixer el seu fill Francesc Ombuena Thous (escriptor valencià). En traslladar-se a València va ocupar el càrrec de director al setmanari " El Palleter". L'any 1888 va ser condemnat a presó per injúries al govern.

## Referències

* ↑ «Gaceta de Madrid», 06-10-1888.
* ↑ Jurisprudencia Criminal. Tomo 40. J.M Bosch, 2014-09-12, p. 724-725-726.
* ↑ Cuadernos de Ilustración y Romanticismo.
# Navegació pas a pas

La navegació pas a pas és una característica d'alguns dispositius de navegació GPS on les directives per a la ruta seleccionada són presentades contínuament a l'usuari en la forma d'instruccions parlades i visuals. El sistema manté l'usuari sobre la millor ruta a la destinació escollida, i és sovint actualitzat segons canviin els factors com el trànsit i les condicions de la carretera. Els sistemes pas a pas utilitzen típicament una veu electrònica per a informar l'usuari quan ha de girar, el nom de carrer, i la distància a la intersecció on ha de girar.
Matemàticament, la navegació pas a pas està basada en el problema del camí més curt dins la teoria de grafs, que examina com per identificar el camí entre dos punts d'una una xarxa gran, d'acord amb certs criteris (el més curt, el més barat, el més ràpid, etc.)

## Dispositius i serveis

Serveis de mapes importants que ofereixen la navegació pas a pas, agrupats per proveïdor:
* Nokia. Dispositius que utilitzen dades de mapes de HERE Technologies Maps:
** Navegadors de cotxe de Garmin
** Nokia smartphones basats en Symbian OS, Maemo, o Phone Windows (programari Tecnologies de Mapes inclosos en estàndard a Nokia Lumia Windows Phone)
* Google Maps i Yahoo! Mapes. Dispositius que utilitzen Tele dada de mapa de l'Atles:
** TomTom GPS de cotxe
** Android smartphones en línia a través de Google Maps (inclòs en estàndard)
** Apple iPhone en línia a través de Google Maps
* OpenStreetMap aplicació Offline- que utilitza dades subministrades per voluntaris- :
** Karta GPS, una app per a iOS i Android
** Magic_Earth de General Magic, una app lliure per iOS i Android
** MAPES.EM, una app lliure de codi-obert per iOS, Android i BlackBerry OS
** WisePilot d'Appello per a iOS, Android i BlackBerry OS.
** OsmAnd Per Android smartphones
** GPS Navigation & Maps - Scout per Android
* Altres:
** Apple iPhone utilitzant iOS 6
** Apple iPhone < iOS 6 en línia o offline utilitzant diversos programari comercial
** Waze, un programari lliure, proporcionant una Navegació Turn-by-turn per a iOS, Android, Windows Mobile 2003, Symbian OS, BlackBerry OS i Windows Phone
* Petal Maps per a dispositius Huawei.

## Referències

* ↑ . ISBN 978-0-08-043595-4.
* ↑ . ISBN 978-1-878289-32-2.
* ↑ . ISBN 978-3-642-02579-2.
* ↑ Brady Forrest. «Google Shrinks Another Market With Free Turn-By-Turn Navigation». O'Reilly Media, 14-10-2009. [Consulta: 4 novembre 2010].
* ↑ «Osmand Functionality Summary». [Consulta: 3 setembre 2014].
* ↑ «GPS Nav & Maps Google play link». [Consulta: 3 setembre 2014].
* ↑ «iPhone GPS apps Arxivat 2016-03-22 a Wayback Machine.». Navigadget, 29-06-2009. [Consulta: 7 novembre 2010].