OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Palau de Justícia d'Alacant

El Palau de Justícia d'Alacant és un edifici singular a l'avinguda Aguilera, al barri de Benalua d'Alacant al País Valencià. Figura en el catàleg de béns i espais protegits del Pla General de l'Ajuntament d'Alacant, amb el grau de protecció parcial.
Originàriament, l'edifici es va construir com a reformatori d'adults. Es va construir entre els anys 1897 i 1900. Fou obra dels arquitectes Enrique Sánchez Sedeño i Manuel Chápuli Guardiola, seguint el projecte de José González Altés (l'arquitecte que construí el Parc Canalejas d'Alacant i que dissenyà el nou Eixample de la ciutat). L'any 1985 va ser reformat com palau de justícia. Té una estructura que segueix la forma racionalista del panòptic de Bentham, amb braços que conflueixen cap a un cos central per tal de facilitar així una vigilància més eficaç. L'aparença actual camufla l'arquitectura penitenciària amb formes trivials de postmodernisme provincià. Tot i així, eel 2019, hi havia en projecte de construir una moderna Ciutat de la Justícia en un solar (antiga caserna) situat davant del Palau de Justícia actual, el qual quedaria reservat només per als jutjats del Penal.
En aquest recinte hi va ser empresonat per les autoritats franquistes el poeta oriolà Miguel Hernández (després d'un llarg periple per altres presons) i el 28 de març de 1942 morí a la infermeria del recinte, malalt de tuberculosi per causa, en part, a una deficient atenció mèdica. El poeta fou enterrat al cementiri de Nostra Senyora del Remei, també a Alacant.

## Referències

* ↑ Glicerio Sánchez Recio i Francisco Moreno Sáez (coordinadors). Historia de la ciudad de Alicante. Tomo IV: Edad contemporánea. (en castellà). Ajuntament d'Alacant, 1990, p. 128 i següents.
* ↑ «La ciudad de la Justicia: más altura para un edificio con plaza interna y parking que arrancará en 2020» (en castellà). AlicantePlaza, 05-07-2019. [Consulta: 15 juliol 2020].
* ↑ «Justicia encarga a Ayesa el proyecto de la Ciudad de la Justicia por 1,1 millones: la obra, en cuatro años» (en castellà). AlicantePlaza, 16-01-2019. [Consulta: 15 juliol 2020].

## Bibliografia

* Esteve Ramírez, Francisco. Huellas de Miguel Hernández. Madrid: Ediciones de la torre, 2012. ISBN 978-84-7960-483-7.
* Jaén i Urban, Gaspar. Guía de Arquitectura de la Provincia de Alicante. Instituto de Cultura Juan Gil-Albert, Colegio de Arquitectos de Alicante, 1999. ISBN 84-7784-353-8.
* Pérez del Hoyo, Raquel (2012). Arquitectura y Urbanismo 33 (2). La Habana. ISSN 1815-5898.
* Sánchez Recio, Glicerio; i Moreno Sáez, Francisco (coordinadors). Historia de la ciudad de Alicante. Tomo IV: Edad contemporánea. 197 pàgines. Ajuntament d'Alacant, 1990.
# 33a Divisió (Exèrcit Popular de la República)

La 33a Divisió va ser una de les divisions de l'Exèrcit Popular de la República que es van organitzar durant la Guerra Civil espanyola sobre la base de les Brigades Mixtes. Va estar desplegada en els fronts de Aragó i Guadalajara.

## Historial

La unitat va ser creada el 28 abril de 1937, com una divisió de reserva de l'Exèrcit de l'Est. El comandament de la unitat va recaure en el comandant d'infanteria Eduardo Medrano Rivas. La unitat posteriorment va ser assignada al IV Cos d'Exèrcit, cobrint el front de Guadalajara. La 33a Divisió va tenir un paper poc rellevant durant la contesa.

## Comandaments
### Comandants

* comandant d'infanteria Eduardo Medrano Rivas;
* major de milícies José Sabín Pérez;
* major de milícies José Ramón Poveda;
* major de milícies José Luzón Morales;

### Comissaris

* Josep Robusté Parés, del P. Sindicalista;

## Ordre de batalla

| Data | Cos d'Exèrcit adscrit | Brigades Mixtes integrades | Front de batalla |
| Juny de 1937 | Reserves de l'Exèrcit de l'Est | 136a, 138a i 139a | Aragó |
| 30 d'abril de 1938 | IV Cos d'Exèrcit | 98a, 136a i 138a | Guadalajara |
| Novembre de 1938 | IV Cos d'Exèrcit | 65a, 136a i 138a | Guadalajara |

## Referències

* ↑ Engel, 1999, p. 213.
* ↑ Maldonado, 2007, p. 171.
* ↑ Zaragoza, 1983, p. 59.
* ↑ Martínez Bande, 1981, p. 126.
* ↑ Alpert, 2013, p. 342.
* ↑ Engel, 1999, p. 214.
* ↑ Álvarez, 1989, p. 180.

## Bibliografia

* Alpert, Michael. The Republican Army in the Spanish Civil War, 1936-1939. Cambridge University Press, 2013.
* Álvarez, Santiago. Los comisarios políticos en el Ejército Popular de la República. Ediciós do Castro, 1989.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid, Almena, 1999. 84-922644-7-0.
* Maldonado, José M.ª. El frente de Aragón. La Guerra Civil en Aragón (1936–1938). Mira Editores, 2007. ISBN 978-84-8465-237-3.
* Martínez Bande, José Manuel. La batalla de Pozoblanco y el cierre de la bolsa de Mérida. Madrid: Editorial San Martín, 1981.
* Salas Larrazábal, Ramón. Historia del Ejército Popular de la República. La Esfera de los Libros, 2006. ISBN 84-9734-465-0.
* Zaragoza, Cristóbal. Ejército Popular y Militares de la República, 1936-1939. Barcelona: Ed. Planeta, 1983.
# Segment circular

Un segment circular o segment d'un cercle és en geometria la porció d'un cercle limitada per una corda i l'arc corresponent.

## Fórmules

Sigui R el radi del cercle, θ l'angle central, c la longitud de la corda, s la longitud de l'arc, h l'alçada del segment circular, i d l'altura de la porció triangular.
* El radi és $R=h+d{\frac}$
* La longitud de l'arc és $s=R\cdot \theta$ on $\theta \,$ està en radians.
* La longitud de la corda és $c=2R\sin {\frac {\theta }{2}}=R{\sqrt {2-2\cos \theta }}$
* L'altura és $h=R(1-\cos {\frac {\theta }{2}})$
* L'angle és $\theta =2\arccos {\frac {d}{R}}$

### Àrea

L'àrea del segment circular és igual a l'àrea del sector circular menys l'àrea de la porció triangular.
    $A=\pi R^{2}\cdot {\frac {\theta }{2\pi }}-{\frac {R^{2}\sin \theta }{2}}={\frac {R^{2}}{2}}\left(\theta -\sin \theta \right)$

#### Demostració alternativa

    L'àrea del sector circular és: $A=\pi R^{2}\cdot {\frac {\theta }{2\pi }}={\frac {R^{2}\cdot \theta }{2}}$
Si es bisecciona l'angle $\theta$ i, per tant, la porció triangular, s'obtenen dos triangles amb àrea total:
    $R\sin {\frac {\theta }{2}}\cdot R\cos {\frac {\theta }{2}}=R^{2}\sin {\frac {\theta }{2}}\cos {\frac {\theta }{2}}$
Atès que l'àrea del segment és l'àrea del sector menys l'àrea de la porció triangular, s'obtenen
$A=R^{2}\left({\frac {\theta }{2}}-\sin {\frac {\theta }{2}}\cos {\frac {\theta }{2}}\right)$
D'acord amb la identitat trigonomètrica d'angle doble $\sin 2\theta =2\sin \theta \cos \theta \,$, per tant:
$\sin {\frac {\theta }{2}}\cos {\frac {\theta }{2}}={\frac {1}{2}}\sin \theta$
amb el que resulta que l'àrea és: $A=R^{2}\left({\frac {\theta }{2}}-{\frac {1}{2}}\sin \theta \right)={\frac {R^{2}}{2}}\left(\theta -\sin \theta \right)$

## Vegeu també

* Cònica
* Secció (matemàtica)
* Casquet esfèric, anàleg tridimensional

## Enllaços externs

* Weisstein, Eric W., «Segment circular» a MathWorld (en anglès).
* Definició d'un segment circular amb animació interactiva (en anglès)
* Fórmula per l'àrea d'un segment circular amb animació interactiva (en anglès)
# Capberton

Cap Berton (en francès Capbreton) és un municipi francès situat al departament de les Landes i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 3.688 | 3.937 | 4.263 | 4.456 | 5.089 | 6.642 | 7.652 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1947-1965 | Bernard Lesgourgues | |
| 1965-1971 | Bernard Lesgourgues | |
| 1971-1989 | Roger Cales | |
| 1989- | Jean-Pierre Dufau | PS |

## Història

Capbreton és un antic port pesquer, amb una flota bacallanera que arribava fins a Terranova. Actualment és una estació balneària i port esportiu del litoral atlàntic, al costat d'Hossegor.
L'1 de desembre de 2007 va ser notícia per l'assassinat de dos guàrdies civils per part de membres del grup armat ETA que es va produir a l'aparcament d'una cafeteria d'aquesta localitat.
Antigament el nom del municipi era Cap-Breton, nom que no té res a veure amb els bretons, sinó que sembla que sigui una cacofonia de cape bertou o capeberton (atestats el 1170) i d'aquí hagi donat el nom actual.

## Galeria d'imatges

* Far de Capbreton
* La llanterna
* Far de Capbreton
* El port esportiu

## Referències

* ↑ «Toponímia occitana». Arxivat de l'original el 2012-03-16. [Consulta: 27 desembre 2010].
| Etapa precedent Sòrts e Òssagòr | Camí de Sant Jaume Via de Solac | Etapa següent La Vena |
# Casanova de la Vall (Lluçà)

Casanova de la Vall és una obra de Lluçà (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció de planta rectangular i teulat a doble vessant lateral a la façana de la porta principal. Els murs són de pedres irregulars i morter. A la dreta de la façana hi ha diverses construccions annexes que s'havien fet servir de corts o de pallers. L'ordenació de la façana principal és regular, té planta, pis i golfes, amb una sola obertura a la planta, la porta d'entrada amb llinda de pedra, i dues fileres de finestres amb llindes muntants i ampits de pedra.
Pallers: Conjunt format per dues construccions de planta rectangular i teulat a doble vessant que estan situades l'una al davant de l'altre. La part més gran està feta amb pilastres de carreus ben tallats que sostenen la teulada amb barbacana. La construcció del davant, més petita, és posterior, i havia estat masoveria o corts; hi ha una petita era entre aquesta i el paller. El paller té dues plantes amb pis de fusta.

## Història

La llinda de la porta d'entrada porta la inscripció: "JOANIS VALL ME FECIT 1878"

## Referències

* 1 2 3 Text importat de: «Casanova de la Vall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural. Llicència CC-0 [Importat: 4 juny 2020] (Vegeu l'avís legal per a reutilitzacions).
# Referèndum sobre les lleis de seguretat de Letònia de 2007

El Referèndum sobre les lleis de seguretat de Letònia de 2007 va tenir lloc a Letònia el 7 de juliol de 2007.
El referèndum va ser convocat després que el Presidenta de Letònia Vaira Vīķe-Freiberga es va negar a signar les lleis, al·legant una possible influència dels oligarques a la seguretat nacional de Letònia, després es van recollir 212.000 signatures, per a complir amb el requisit a la ratlla de 150.000 signatures necessàries.
Encara que el referèndum no va aconseguir arribar al quòrum necessari de 453.730 vots, els resultats van mostrar la desaprovació massiva a les esmenes i, per tant, el seu vot a favor de la derogació.

## Referències

* ↑ «On preliminary voting results» (en anglès). CVK, 03-05-2007. Arxivat de l'original el 2011-07-20. [Consulta: 6 juny 2015].
* ↑ «CVK apstiprina tautas nobalsošanas rezultātus» (en letó). CVK. Arxivat de l'original el 2007-09-04. [Consulta: 6 juny 2015].
# Quindulf

Quindulf (fl. 792) va ser un religiós que va ser bisbe in partibus infidelium de Salamanca.
Poques dades es tenen d'aquest bisbe. La ciutat i diòcesi de Salamanca estava ocupada en aquests moments pels musulmans, i la seu es va mantenir com a títol a la cort del regne d'Astúries, i durant aquest període poc se sap d'aquests bisbes, més enllà del nom. Segons Gil González Dávila és esmentat en una donació feta pel rei Alfons II a la catedral d'Oviedo l'any 830, amb tot el document no té cap mena de signatura d'aquest bisbe, quelcom que no contempla Bernardo Dorado, que diu que sí hi és la signatura i creu que feia diversos anys que devia ostentar que aquest prelat devia ostentar el títol, almenys des del 779. La datació és confusa, doncs un altre autor, Prudencio de Sandoval, esmenta que el 830 de l'Era Hispànica i, per tant, correspondria a l'any 792.

## Referències

* 1 2 Flórez, 1796, p. 289-290.
* ↑ Dorado, 1776, p. 72.
* ↑ Vicente Bajo, 1901, p. 17.

## Bibliografia

* Dorado, Bernardo. Compendio historico de la ciudad de Salamanca (en castellà). Salamanca: Por Juan Antonio de Lasanta, 1776.
* Flórez, Enrique. España Sagrada: teatro geographico-historico de la Iglesia de España (en castellà). Tom XIV. Madrid: Oficina de Pedro Mártir, 1796.
* Vicente Bajo, Juan Antonio. Episcopologio salmantino (en castellà). Salamanca: Imprenta de Calatrava, 1901.
# Barraca del Camildu

La barraca del Camildu, o barraca G-30, és una barraca de vinya del municipi de Subirats (Alt Penedès), situada prop del camí de Mas Granada, a les muntanyes d'Ordal, a uns 700 metres al nord-est de l'Ordal.
És una construcció aixecada en pedra seca, de planta circular, de 3,80 x 3,90 m d'amplada i 1,90 m d'alçada total. El portal, de llinda doble, està orientat al sud-oest, té una alçada de 90 cm, una amplada de 55 cm i un gruix de 65 cm. Té un conjunt vertical de cocó i 2 fornícules. Està en perfecte estat de conservació.

## Referències

* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Barraques de pedra seca de Subirats». Ravalnet, 01-02-2007.
* ↑ «Wikipedra». Observatori del Paisatge de Catalunya.
# Capella Votiva de les Santes

La Capella Votiva de les Santes és una capella del municipi de Mataró (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una capelleta votiva del carrer d'en Pujol, situada a l'edifici de la Caixa d'estalvis Laietana, bastit als anys 70. Les escultures de les santes són de l'escultor mataroní Cusachs i, inusualment en aquest tipus d'elements, utilitza el metall sense polir. Ambdues escultures tenen un tractament volgudament allunyat de les formes clàssiques i més subjectes a les concepcions artístiques de l'autor.

## Història

Comença a ser una tradició a la ciutat la reproducció de les Santes Juliana i Semproniana, patrones de Mataró, realitzades per escultors insignes: Salvador Gurri, Florentí Serra, Ros i Bofarull, Cusachs... De fet, a l'actual emplaçament de la Caixa d'Estalvis hi havia un altre edifici que allotjava una capella amb dues figures de les santes, del darrer ceramista mataroní Florentí Serra, còpia de les que havia fet l'escultor Gurri pel retaule de la Basílica.

## Vegeu també

* Capelles de carrer (Mataró)

## Referències

* 1 2 «Capella Votiva de les Santes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 abril 2015].
# Antic Ajuntament (Corbera d'Ebre)

L'Antic Ajuntament és una obra de Corbera d'Ebre (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Façana de carreus de pedra. A la planta baixa dues obertures, l'una està tapiada i l'altra és actualment l'entrada al garatge. A la planta primera hi ha una finestra amb els brancals i la llinda motllurades. Aquesta finestra no és cap tancament, només resta de l'antiga edificació.

## Referències

* ↑ «Antic Ajuntament». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 juny 2020].

## Enllaços externs

* «Antic Ajuntament». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 9 juny 2020].
# 48a Brigada Mixta (Exèrcit Popular de la República)

La 48a Brigada Mixta va ser una unitat de l'Exèrcit Popular de la República creada durant la Guerra Civil Espanyola.

## Historial

La unitat va ser fundada el 28 de març de 1937 al front de Guadarrama a partir dels batallons «Pasionaria», «Pi i Margall», «Dimitroff» i «Madrid». El major de milícies Manuel Castro Rodríguez que fins llavors havia estat cap del batalló «Pasionaria» va assumir el comandament de la nova 48a Brigada Mixta. El mes d'abril el Batalló «Madrid» va deixar la 48a BM i va ser reemplaçat per un altre batalló compost per carrabiners. La Brigada va estar enquadrada inicialment en la Divisió «C», sent posteriorment assignada a la 17a Divisió i, finalment, integrada en la 5a Divisió del VI Cos d'Exèrcit, ja el mes d'abril.
La 48a BM va estar destinada inicialment en el front de La Alcarria; posteriorment va ser assignada a una unitat de nova creació —la 15a Divisió del XXI Cos d'Exèrcit— i va ser enviada al Llevant, per a reforçar les defenses republicanes enfront de l'ofensiva franquista. No obstant això, la brigada va arribar al capdavant quan els combats havien acabat. Va intervenir en una ofensiva limitada sobre Nules i Castelló, entre el 7 i el 10 de novembre de 1938. Romandria en el Front de Llevant fins al final de la guerra.

## Comandaments
### Comandants

* Major de milícies Manuel Castro Rodríguez;
* Major de milícies Silvestre Gómez Sánchez;

### Comissaris

* Martín Melgar Mañani, del PCE;

## Referències

* 1 2 Engel, 1999, p. 55.
* ↑ Engel, 1999, p. 55, 200.
* ↑ Zaragoza, 1983, p. 51.
* ↑ Álvarez, 1989, p. 182.

## Bibliografia

* Alpert, Michael. The Republican Army in the Spanish Civil War, 1936-1939. Cambridge University Press, 2013.
* Álvarez, Santiago. Los comisarios políticos en el Ejército Popular de la República. Ediciós do Castro, 1989.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid, Almena, 1999. 84-922644-7-0.
* Salas Larrazábal, Ramón. Historia del Ejército Popular de la República. La Esfera de los Libros, 2000. ISBN 84-9734-465-0.
* Zaragoza, Cristóbal. Ejército Popular y Militares de la República, 1936-1939. Barcelona: Ed. Planeta, 1983.
# Quint Hortensi Hòrtal (pretor)

Quint Hortensi Hòrtal (llatí: Quintus Hortensius Q. f. L. n. Hortalis) va ser un militar i magistrat romà del segle i aC. Era el fill del gran orador Quint Hortensi Hòrtal.
La seva educació va ser poc cuidada. Per la influència del llibert Salvi, diu Ciceró, va freqüentar companyies poc recomanables, i vivia amb gladiadors i lladregots. El seu pare fins i tot va pensar a desheretar-lo en favor del nebot Marc Valeri Mesal·la, però no ho va arribar a fer i l'any 50 aC va obtenir les propietats, almenys en part, de l'herència paterna, que va haver de vendre per fer front als seus deutes.
L'any 49 aC, quan va esclatar la segona guerra civil, va veure que era el moment de reconstruir la seva fortuna. Es va unir a Juli Cèsar a la Gàl·lia Cisalpina i va ser enviat a ocupar Ariminium i, per tant, va ser el primer home que va creuar el Rubicó. L'any següent es va unir a la flota de Dolabel·la una mica abans de la batalla de Farsàlia. Mentre era a la flota, va rebre una carta de Gai Escriboni Curió, lloctinent de Cèsar a Sicília, per demanar-li que fes els possibles per permetre que Ciceró pogués fugir indemne. Hortensi va visitar Terència, l'esposa de Ciceró, i al mateix Ciceró, per dir-los-hi que Juli Cèsar els volia respectar la vida.
L'any 44 aC va governar Macedònia i el va succeir en el govern Brut, però Marc Antoni va donar la província al seu germà Gai Antoni. Juni Brut ja havia pres possessió del càrrec recolzat per Hortensi. Quan es van anunciar les proscripcions, Hortensi era a la llista i com a revenja va ordenar l'execució de Gai Antoni que havia caigut a les seves mans. Després de la batalla de Filipos va ser fet presoner i executat damunt de la tomba de Gai Antoni.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/538?page=root;rgn=full+text;size=100;view=image;q1=HortensiusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 528. ]
# Brummbär

El Sturmpanzer IV (també conegut com a Sturmpanzer 43 o Sd. Kfz. 166) era un vehicle blindat de suport a infanteria basat en el xassís del Panzer IV utilitzat durant la Segona Guerra Mundial. Era conegut amb el sobrenom de Brummbär (ós grizzly) donat per la intel·ligència aliada, un nom que no utilitzaven els alemanys.

## Desenvolupament

El Sturmpanzer IV va ser un desenvolupament del tanc Panzer IV i dissenyat per proporcionar suport amb foc directe a la infanteria, especialment en zones urbanes. Els vehicles anteriors com el StuG III no eren completament adequats per a aquesta tasca i, per tant, es va decidir a començaments de 1942 el disseny d'un nou vehicle.
El resultat va ser el Sturmpanzer IV, que usava un xassís del Panzer IV amb una nova superestructura fixa que contenia un canó Sturmhaubitze (StuH) 43 L/12 de 150 mm. El disseny original del Sturmpanzer IV sofria una sèrie d'errors, que van ser solucionats gradualment durant el procés de producció. Els errors més importants eren el seu pes extrem i el retrocés del canó StuH 43, que sobrecarregava el xassís del Panzer IV. A més, els primers vehicles sofrien errors en la transmissió i motors poc potents.
Un altre defecte important va ser l'absència d'una metralladora el que feia fàcil l'atac de la infanteria enemiga al vehicle en distàncies curtes. Els primers Sturmpanzer IV portaven subfusells MP40 en el seu interior, que es podia disparar a través de ranures laterals en la superestructura.
L'octubre de 1943 es va decidir que la supestructura del Sturmpanzer IV així com el canó StuH 43 necessitaven ser redissenyats per solucionar aquests problemes. Es va fabricar una nova versió del canó StuH 43 més lleuger, el StuH 43/1 L/12, que seria utilitzat a partir de la segona sèrie de producció. Una nova superestructura va ser afegida a mitjan 1944, més lleugera i que portava una metralladora MG34 en la part frontal.

## Producció i entrada en combat

La producció va començar el maig de 1943 i va continuar fins a març de 1945. Es van construir un total de 298 unitats en quatre sèries. La primera va utilitzar xassís nous del Panzer IV, però a partir de la segona es van utilitzar Panzer IV Ausf. F, G i H reconstruïts.
Els Sturmpanzer IV van veure acció per primera vegada en el Front Oriental, amb importància en la batalla de Kursk, el front occidental i Itàlia. Després d'alguns problemes en els primers models de producció, el Sturmpanzer va demostrar ser un excel·lent vehicle de suport.

## Enllaços externs

* Sturmpanzer IV Brummbär a Achtung Panzer! (anglès)
* Sturmpanzer a Panzerworld (anglès)
* Brummbär, SdKfz 166 a WWII Vehicles Arxivat 2009-10-02 a Wayback Machine. (anglès)
* Sturmpanzer IV (Sd Kfz 166) (castellà)
* Sturmpanzer IV Brummbär (castellà)
# Capinghem

Capinghem (neerlandès: Kampingem) és un municipi francès, situat al Westhoek a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 1.615 habitants. Limita al nord-oest amb Armentières, al nord amb Pérenchies, a l'est amb Lomme i al sud amb Ennetières-en-Weppes.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 981 | 996 | 927 | 1.130 | 1.170 | 1.524 | 1.615 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1977-1995 | Robert Gesquière | |
| 1995 - | Dominique Verfaillie | |

## Referències

* ↑ «Flandre». [Consulta: 20 abril 2018].
# Tynecastle Stadium

El Tynecastle Stadium és un estadi de futbol de la ciutat d'Edimburg, Escòcia. Va ser inaugurat el 10 d'abril de 1886 i renovat el 1994-1997. És propietat del club Heart of Midlothian FC, que hi disputa els seus partits. La capacitat és de 17.420 espectadors. Les graderies s'anomenen Principal, Wheatfield, Roseburn i Gorgie.

## Referències

* ↑ BBC Sport
* Inglis, Simon. The Football Grounds of Great Britain (2nd Edition) (Paperback). Collins Willow, 1987. ISBN 0-00-218249-1.
* Speed, David; Smith, Bill, Blackwood, Graham. Heart of Midlothian Football Club: A Pictorial History 1874-1984. Heart of Midlothian F.C. plc, 1984. (ISBN 0-9510124-1-X).

## Enllaços externs

* Imatges a London Hearts