OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hieronim Czarnowski

Hieronim Ignacy Czarnowski (gener de 1834 – 28 de desembre de 1902), fou un jugador i promotor d'escacs, i activista polític polonès.
Va viure a Varsòvia (llavors Imperi Rus), on hi jugà, entre d'altres, contra n'Alexander Petrov i en Szymon Winawer. Després de la fallida de la Revolta polonesa de gener, va emigrar a França.

## Resultats destacats en competició

El 1867, participà en el fort Torneig Internacional de París, celebrat en paral·lel a l'Exposició Universal, i hi fou 8è (el torneig el guanyà Ignatz von Kolisch), i guanyà el torneig del Café de la Régence de París.
El 1880, va anar a Cracòvia (llavors part de l'Imperi Austrohongarès), en un període en què Galítsia gaudia d'una certa autonomia. Allà, hi fou cofundador i president del Club d'Escacs de Cracòvia (Krakowski Klub Szachistów) (1893), i hi guanyà el campionat local, el 1897.

## Referències

* ↑ «Quadre del torneig, Paris 1867» (en italià). C.Sericano. [Consulta: 30 març 2010].
* ↑ «Escacs a les Exposicions Universals del Segle XIX» (en anglès). Jan van Reek. Arxivat de l'original el 19 de juny 2008. [Consulta: 6 abril 2010].
* ↑ «Estadístiques del torneig de Paris 1867 a Edo Chess Ratings» (en anglès). Rod Edwards. [Consulta: 6 abril 2010].
* ↑ 1893 Krakowski Klub Szachistów Arxivat 2007-06-08 a Wayback Machine. (polonès)
* ↑ Litmanowicz, Władysław & Giżycki, Jerzy. Szachy od A do Z. Wydawnictwo Sport i Turystyka Warszawa, 1986, 1987. ISBN 83-217-2481-7 (1. A-M), ISBN 83-217-2745-X (2. N-Z). (polonès)

## Bibliografia

* Litmanowicz, Władysław & Giżycki, Jerzy. Szachy od A do Z. Wydawnictwo Sport i Turystyka Warszawa, 1986, 1987. ISBN 83-217-2481-7 (1. A-M), ISBN 83-217-2745-X (2. N-Z). (polonès)
# Caecilia degenerata

Caecilia degenerata és una espècie d'amfibi de la família Caeciliidae endèmica de Colòmbia. Els seus hàbitats naturals inclouen boscos tropicals o subtropicals humits i a baixa altitud, montans humits tropicals o subtropicals, plantacions, jardins rurals i zones prèviament boscoses ara molt degradades.

## Referències

* ↑ «Caecilia degenerata Dunn, 1942» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 22 octubre 2024].
* ↑ «AmphibiaWeb - Caecilia degenerata». [Consulta: 22 octubre 2024].
* ↑ «Caecilia degenerata Dunn, 1942 | Amphibian Species of the World». [Consulta: 22 octubre 2024].
* ↑ «Caecilia degenerata: IUCN SSC Amphibian Specialist Group: The IUCN Red List of Threatened Species 2019: e.T59510A49351726» (en anglès). UICN Red List, 19-12-2018. DOI: 10.2305/iucn.uk.2019-2.rlts.t59510a49351726.en.
* ↑ Fernández-Roldán, Juan David; Lynch, John D.; Medina-Rangel, Guido Fabian «On the identities of Caecilia degenerata Dunn, 1942 and of C. corpulenta Taylor, 1968 (Amphibia: Gymnophiona: Caeciliidae) with descriptions of three new species of Caecilia Linnaeus, 1758 from the Cordillera Oriental of Colombia» (en anglès). Zootaxa, 5227, 2, 05-01-2023, pàg. 205–228. DOI: 10.11646/zootaxa.5227.2.3. ISSN: 1175-5334.
# Segona sala de fòssils del Museu Teyler

La segona sala de fòssils és una de les dues sales d'exposició paleontològica del Museu Teyler. La segona sala de fòssils va ser construïda el 1893 com una extensió de la primera sala de fòssils.

## Història

El Museu Teyler obrí les portes el 1784 com un museu de la ciències i les arts. Durant les primeres dècades el nombre d'objectes d'història natural cresqué i sota la direcció de Jacob Gijsbertus Samuël van Breda la col·lecció paleontològica cresqué amb la compra de diverses col·leccions gràcies als seus coneixements del tema i a la seva xarxa personal de contactes. Tiberius Winkler començà la tasca de catalogació destriant els objectes més o menys importants dels quals disposaven i, per mostrar això, la idea d'un nou museu a poc a poc va anar prenent força de la mà dels directors.

## Galeria d'imatges

* Vitrina 1 amb holotips de salamandra i de tortuga
* Homo diluvii testis dibuixat pel naturalista suís Johann Jakob Scheuchzer (1726)
* Vitrina 2 amb fòssils de peix, l'especialitat de Winkler
* Vitrina 3
* Vitrina 4 amb peixos
* Vitrina 5
* Vitrina 6 amb petxines de nàutil
* Vitrina 7
* Vitrina 8
* Detall de la vitrina 8 amb fòssils llargs
* Vitrina 9
* Vitrina 10 amb Lügensteine i insectes en ambre
* Vitrina 11
* Vitrina 12
* Vitrina 13
* Vitrina 14
* Vitrina 15
* Vitrina 16
* Vitrina 17 amb objecte de la serralada del Jura
* Vitrina 18
* Vitrina 19
* Vitrina 20 amb el gomfoteri
* El mosasaure publicat el 1799 per Faujas de Saint-Fond
* El mosasaure de Haarlem a la vitrina original
* La vitrina baixa central amb les peces de la col·lecció de Petrus Camper, com per exemple Puppigerus

## Referències

* ↑ RCE. «Monumentnummer: 513441 - Teylerstichting Spaarne 16 2011 CH te Haarlem». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 28 abril 2012].

## Bibliografia

* Teyler 1778-1978. Studies en bijdragen over Teylers Stichting naar aanleiding van het tweede eeuwfeest, Haarlem & Antwerp, 1978.

## Enllaços externs

* Teylers Museum collection database online Arxivat 2012-12-07 a Wayback Machine. (neerlandès)
# Molí d'en Fogueroles

El Molí d'en Fogueroles és una obra de Breda (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia situada al trencall a la dreta de la sortida del nucli, direcció Viabrea, darrere de Can Hosta.
Consta de planta baixa i pis, i tres cossos ben diferenciats. El cos de la dreta té façana arrebossada i coberta a un vessant amb teula àrab. Porta dovellada i quatre finestres, tres d'elles amb llinda de pedra i marc amb carreus escairats. Sota la finestra de la part esquerra, del pis superior, hi ha gravades unes petites incisions indesxifrables.
A la part esquerra, hi ha un cos (una torre) amb planta baixa i dos pisos, i un altre cos de planta baixa. La seva coberta és a doble vessant. En aquesta zona es fa molt patent la restauració que es va dur a terme l'any 1995, poc després d'un incendi. La façana és en pedra en el primer i segon pis, i a la planta baixa i al cos annex, és arrebossada, i amb algunes pedres rierenques saltejades. Les finestres tenen una llinda de maó.

## Història

El molí d'en Fogueroles està documentat des del 1317.
Tenim notícies del Sr. Antoni Fogueroles, que possiblement fou l'amo del mas, l'any 1640, però la masia no està datada fins al 1735, quan apareix en un cens oficial. L'habitatge prengué el nom del seu propietari i, es deia “Molí d'en Fogueroles” perquè abans hi havia hagut un molí.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Molí d'en Fogueroles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2017].
# Vaixell de Marbre

El Vaixell de Marbre (en xinès: 石舫, pinyin: Shí Fǎng), també conegut com a Vaixell de la Claredat i el Confort (Qing Yan Fǎng) és un pavelló situat als jardins del Palau d'Estiu de Pequín (República Popular Xina). El pavelló mesura 36 metres de longitud i es troba en la riba nord-oest del llac Kunming, prop de l'extrem oest del Gran Corredor.
Va ser erigit per primera vegada el 1755, durant el regnat de l'emperador Qianlong. El pavelló original estava format per una base de grans blocs de pedra que sostenien una superestructura de fusta que seguia un disseny tradicional xinès.
El pavelló va resultar destruït l'any 1860 per forces anglofranceses, durant la Segona Guerra de l'Opi. Va ser restaurat el 1893 per ordre de l'Emperadriu Vídua Cixí. En aquesta restauració es va dissenyar una nova superestructura de dos pisos que incorporava elements de l'arquitectura europea. Igual que en el seu predecessor, la nova superestructura, està feta de fusta però la seva pintura imita el marbre. Hi ha un gran mirall, en cada "coberta" i a cada costat del vaixell, que serveix per reflectir les aigües del llac i donar una impressió d'immersió total en el medi aquàtic a més de permetre contemplar el llac a totes les adreces mentre es pren el te. Rodes de paletes d'imitació situades a cada costat del pavelló fan que recordi a un Vaixell de paletes.
El pavelló té un sofisticat sistema de drenatge que canalitza l'aigua de pluja a través de quatre pilars buits. Finalment l'aigua és llançada al llac per la boca de quatre caps de drac.
El disseny en forma de vaixell del pavelló pot deure's a una cita de Wei Zheng, ministre de la dinastia Tang famós pels seus sincers consells. Es diu que li va comentar a l'emperador que «les aigües que porten el vaixell poden també bolcar-ho», insinuant que la gent pot recolzar a un emperador però també pot, de la mateixa manera, derrocar-ho. Tenint això en compte és possible que l'Emperador Qianlong decidís construir el Vaixell de Marbre sobre una sòlida base de pedra per indicar que la dinastia Qing no seria enderrocada.
El Vaixell de Marbre és vist sovint com un element irònic atès que els diners usats per restaurar el Palau d'Estiu van provenir sobretot de fons destinats a la construcció d'una nova armada imperial. El dirigent, el príncep Chun, devia molt de la seva posició social així com del seu nomenament a l'Emperadriu Vídua, que havia adoptat al seu fill gran perquè es convertís en l'Emperador Guangxu. Aquest va ser el motiu que segurament no veiés una altra possibilitat que la d'aprovar aquesta malversació.

## Referències

* 1 2 3 4 Aldrich, 2006, p. 296.
* ↑ Graff i Higman, 2002, p. 153.

## Bibliografia

* Aldrich, M.A.. The Search for a Vanishing Beijing (en anglès). Hong Kong University Press, 2006.
* Graff; Higman, Robine. (en anglès). Westview Press, 2002.

## Enllaços externs

* travelchinaguide (anglès)
# Caecilia guntheri

Caecilia guntheri és una espècie d'amfibi de la família Caeciliidae que habita a Colòmbia i l'Equador en montans humits tropicals o subtropicals.

## Referències

* ↑ «Caecilia guntheri: IUCN SSC Amphibian Specialist Group: The IUCN Red List of Threatened Species 2019: e.T59515A49352194» (en anglès). UICN Red List, 10-01-2019. DOI: 10.2305/iucn.uk.2019-3.rlts.t59515a49352194.en.
* ↑ «Caecilia guntheri Dunn, 1942 | Amphibian Species of the World» (en anglès). American Museum of Natural History. [Consulta: 22 octubre 2024].
* ↑ «AmphibiaWeb - Caecilia guntheri». [Consulta: 22 octubre 2024].
# Fundació Privada Kālida

La Fundació Privada Kālida és una fundació privada sense ànim de lucre, constituïda l'any 2016 a Barcelona amb l'impuls de la Fundació Privada Nous Cims i la Fundació Privada Hospital de la Santa Creu i Sant Pau
La Fundació Kālida promou un model d'assistència psicosocial, per a pacients amb càncer, centrat en la persona. El seu objectiu és crear centres, situats a pocs metres dels Serveis d'Oncologia dels hospitals públics de referència en tractaments del càncer, amb espais per acollir i acompanyar les persones que ho necessitin així com als seus familiars, amics o cuidadors. En ells trobaran suport pràctic, emocional i social, un ambient agradable especialment dissenyat per a sentir-se acompanyades, informades i compreses. Aquest servei, totalment gratuït, té com a finalitat complementar els tractaments mèdics dels hospitals i s'inspira en el model d'atenció psicosocial de l'ONG escocesa Maggie's, formant part de la seva xarxa internacional de centres.
El primer centre en inaugurar fou 'Kālida Sant Pau', que obrí les portes el mes de maig de 2019, fou dissenyat per l'arquitecta Benedetta Tagliabue i amb interiors de Patricia Urquiola, i està situat dins del Recinte Històric de de l'Hospital de la Santa Creu i Sant Pau de Barcelona, adjacent a l'Hospital de dia i les Consultes Externes d’Oncologia i Hematologia. Des de la seva inauguració el 2019, en els seus dos primers anys d'existència, va rebre més de 25.000 visites i atengué més de 3.000 persones.
L'abril del 2022 la Junta del Foment de les Arts i el Disseny (FAD) atorgà la Medalla del FAD 2022 a la Fundació Kalida per haver aconseguir "humanitzar" espais a través del disseny amb la seva aposta pel disseny com una eina per millorar el benestar de les persones amb càncer, bé siguin pacients, cuidadors, familiars o amics. El FAD reconeix així la importància de l'entorn en el procés de curació i per assumir el desafiament d'humanitzar els espais a través del disseny. La medalla de reconeixement fou recollida pel president de la fundació, Germán Castejón, i per Benedetta Tagliabue, l'arquitecta del centre.

## Referències

* 1 2 3 «El FAD reconeix la tasca "fonamental" de la Fundació Kalida amb la Medalla honorífica del 2022». La Vanguardia, 19-04-2022. Arxivat de l'original el 19 de juny 2022 [Consulta: 19 juny 2022].
* 1 2 3 «El FAD reconeix la tasca “fonamental” de la Fundació Kalida amb la Medalla honorífica del 2022». La República, 19-04-2022 [Consulta: 19 juny 2022].
* ↑ «La Fundació Kālida, Medalla del FAD 2022». Foment de les Arts i del Disseny (FAD), 22-04-2019. [Consulta: 19 juny 2022].

## Enllaços externs

* Fundació Privada Kālida
# Can Bosc (Breda)

Can Bosc és una masia de Breda (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia situada als afores del nucli urbà de Breda, a la que s'hi arriba seguint un trencall indicat que hi ha a l'esquerra de la carretera de Breda a Riells, a 1,5 quilòmetres del nucli urbà de Breda, molt a prop de Can Clapés o Can Cortina.
L'edifici, de planta rectangular, té planta baixa i pis, i està cobert per una teulada a doble vessant desaiguant a les façanes laterals, amb el ràfec de quatre fileres.
A la façana principal, a la planta baixa, trobem la porta d'accés a l'habitatge, en arc rebaixat format per dovelles de pedra. Els brancals estan formats per carreus també de pedra. Al costat dret, una finestra en arc de llinda. Al pis, tres finestres en arc conopial, a destacar la finestra central, just sobre la porta d'entrada, per tractar-se d'un finestral gòtic d'arc conopial amb arquets, decorat als carcanyols amb elements que fan pensar en rodes.
Al lateral dret, quatre finestres, dues a cada pis. Les finestres que es troben a l'esquerra tenen una llinda monolítica i els brancals amb carreus de pedra. Les finestres que es troben a la dreta, tenen arc conopial i brancals també fets amb carreus de pedra.
A la façana posterior, tres obertures a la planta baixa i quatre al pis, totes en arc de llinda, brancals fets amb carreus de pedra, i ampit també de pedra.
Al lateral esquerre s'hi ha afegit recentment un cos en forma de ela (L), una part del qual és un porxo i l'altra part són dependències annexes d'ús lúdic.
Totes les parets són de maçoneria.
Davant la casa, un pou; i envoltant l'edifici, un gran tancat que protegeix la casa juntament amb els terrenys de la mateixa propietat i els animals que s'hi guarden.

## Història

La família Bosch es documenta a Breda ja el 1304 en la persona de Mateu de Bosch, però el mas dataria del segle xiv. En un fogatge de 1595 apareix inscrit el Mas Bosch a nom de Pere Bosch, que n'era l'hereu. També apareix en el cens de l'any 1738.
Els incendis del 1994 afectaren greument la casa i aquesta fou venuda. L'actual propietari la restaurà.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Can Bosc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2017].
# Chicha de jora

A la gastronomia del Perú s'anomenen amb el mot genèric de "chicha" les begudes fetes de dacsa. La més important varietat de chicha amb alcohol, és a dir, amb dacsa fermentada, és la chicha de jora, la qual beguda es fa amb maíz de jora (o, en tot cas, amb dacsa groga o blanca) quinoa, clavell d'espècia, panoja, sucre ros i abundant aigua.

## Preparació

Els grans de dacsa es recullen quan comencen a brollar i es molen després d'haver estat unes hores exposats a la llum solar. Posteriorment, es bullen amb els clavell d'espècia durant gairebé vuit hores, sempre afegint-ne aigua a mesura que va consumint-se. Posteriorment, després de colar el resultat, es deixa el producte dins una olla de fang barretjat amb panoja durant vuit dies, removent-lo cada vint-i-quatre hores i afegint-ne aigua i sucre ros a mesura que la barreja, que ha de ser provada diàriament, vagi fermentant.

## Fonts

* Anyarin Injante, Toribio. Comida Peruana. Lima: Editorial Toribio Anyarin Injante, p. 121.
* IICA Biblioteca Venezuela. Experiencias en El Cultivo de Maiz en El Area Andina, 1995, p. 29/31.
* Michelin / MFPM. Pérou, 2010, p. 48. ISBN 206714555X.
# Caecilia nigricans

Caecilia nigricans és una espècie d'amfibi de la família Caeciliidae que habita a Colòmbia, Equador i Panamà en boscos tropicals o subtropicals humits i a baixa altitud, plantacions, jardins rurals i zones prèviament boscoses ara molt degradades.

## Referències

* ↑ «Caecilia nigricans Boulenger, 1902» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 25 octubre 2024].
* ↑ «Amphibian Species of the World 6.2, an Online Reference - Caecilia nigricans Boulenger, 1902» (en anglès). American Museum of Natural History. [Consulta: 24 octubre 2025].
* ↑ «AmphibiaWeb - Caecilia nigricans» (en anglès). [Consulta: 25 octubre 2024].
* ↑ «Caecilia nigricans: IUCN SSC Amphibian Specialist Group: The IUCN Red List of Threatened Species 2019: e.T59521A54355789» (en anglès). UICN Red List, 20-03-2018. DOI: 10.2305/iucn.uk.2019-3.rlts.t59521a54355789.en.
# SIMBAD

SIMBAD (the Set of Identifications, Measurements, and Bibliography for Astronomical Data) és una base de dades astronòmica d'objectes situats fora del sistema solar. En té cura el Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg (CDS), França.
SIMBAD fou creada per combinar el Catàleg d'Identificacions Estel·lars (Catalog of Stellar Identifications, CSI) amb l'Índex Bibliogràfic d'estrelles (Bibliographic Star Index) existent a Meudon, centre informàtic creat el 1979, expandit posteriorment amb fonts addicionals d'altres catàlegs i bibliografia científica. La primera versió interactiva, coneguda com a versió 2, va estar disponible el 1981. La versió 3, desenvolupada en llenguatge C i carregada en aparells UNIX a l'observatori de Strasbourg, va ser presentada el 1990. La caiguda del 2006 suposà el llançament de la versió 4 de la base de dades, actualment guardada en PostgresQL, i amb el programari de suport, escrit actualment completament en Java.
El 14 de juny de 2007, SIMBAD conté informació de 3.824.195 objectes amb 11.200.785 noms, i 209.451 referències bibliogràfiques i 5.455.841 citacions bibliogràfiques.
L'asteroide (4692) SIMBAD (1983 VM₇ rebé el seu nom.

## Referències

* ↑ D. Egret «SIMBAD Story: A Description of the Data Base of the Strasbourg Stellar Data Center». Bulletin d'Information du Centre de Données Stellaires, 24, 1983. Bibcode: 1983BICDS..24..109E.
* ↑ Schmadel, Lutz D.. Springer Berlin Heidelberg. Dictionary of Minor Planet Names – (4692) SIMBAD, 2003, p. 404. DOI 10.1007/978-3-540-29925-7_4607. ISBN 978-3-540-29925-7.

## Enllaços externs

* SIMBAD
* El mirror de Harvard
# Malaltia dels costos de Baumol

La malaltia dels costos o llei de Baumol consisteix en l'augment dels salaris en sectors que no han experimentat cap increment en la productivitat laboral com a resposta a l'augment de salaris en altres sectors que sí que han experimentat un creixement en la productivitat. Fou proposat per primera vegada als anys 60 pels economistes americans William Baumol i William Bowen.
L'increment de salaris en feines sense guanys de productivitat deriva de la necessitat de competir per treballadors amb feines que sí que han patit creixement de la productivitat i, per tant, poden pagar salaris més alts de manera natural, tal com prediu l'economica clàssica. A tall d'exemple si el sector minorista paga als seus gerents salaris del segle xx, aquests gerents poden decidir d'anar-se'n al sector de l'automòbil, on els salaris són més alts gràcies a una major productivitat laboral. Així doncs, els salaris dels gerents del sector minorista augmenten no per la productivitat laboral del propi sector sinó per la d'altres indústries.

## Descripció

L'estudi original que inspirà el concepte se centra en el món de les arts escèniques.
El 1965, la Fundació Ford proposa als dos autors d'elaborar un diagnòstic sobre la salut econòmica dels teatres de Nova York. Cerquen determinar els motius pels quals les sales d'espectacles de Broadway enregistren un augment dels costos d'explotació, una manca de rendibilitat crònica, i un públic cada vegada menys nombrós.
Segons aquesta llei, l'economia es divideix en dos sectors:
* el sector progressiu que es caracteritza per un fort ascens dels guanys de productivitat i un alt nivell salarial
* el sector arcaic que es caracteritza per una feble ascens o àdhuc una estagnació dels guanys de productivitat i un baix nivell salarial
El bé cultural de l'espectacle es desenvolupa en el sector arcaic. Aleshores, els guanys de productivitat són quasi inexistents: un quartet de corda toca durant el mateix temps i amb el mateix nombre de músics el 1865 com al 1652. El factor treball per tant predomina i roman incompressible (no podem per exemple eliminar els tenors d'una òpera). Endemés, la remuneració a la indústria de l'entreteniment tendeix a alinear-se amb altres sectors. Els ingressos d'altra banda creixen menys ràpidament, engendrant tensions inflacionistes. Aquest fenomen es coneix com a malaltia dels costos creixents.
Al contrari, la durada de fabricació d'un automòbil es reduí a la meitat a les fàbriques Renault tan sols entre 1995 i 2003. A més, la productivitat en la fabricació d'ordinadors augmenta de mitjana un 60% anual. Això mena a una alça dels salaris dels sectors on augmenta la productivitat. A fi de contractar treballadors competents, els sectors on la productivitat no augmenta han d'incrementar els salaris al seu torn.

## Referències

* ↑ Baumol, William. Performing arts, the economic dilemma; a study of problems common to theater, opera, music and dance,. M.I.T. Pr, [1968]. ISBN 0262520117. OCLC 243496 [Consulta: 7 gener 2019].
# Bell X-22A

El Bell X-22A era un prototip; una curiosa màquina voladora de sustentació vertical, que va provar les hèlixs inclinables ficades en un tub. En els darrers anys seixanta va ser un dels diversos dissenys revolucionaris destinats a desterrar la necessitat de llargues pistes pavimentades. L'X-22 semblava com quatre cubs d'escombraries subjectes a un fuselatge i eixordador el cel, però, va contribuir enormement al coneixement de les operacions V / Stol d'enlairament i aterratge vertical o en curtes distàncies.

## Fets i xifres

* El primer vol va ser el 17 de març de 1966. En aquell moment el prototip només va fer quatre vols curts amb suspensió.
* 1 de març de 1967 es va realitzar un gir complet del motor per volar endavant.

## Referències

* ↑ de Piolenc, F. Marc; Wright Jr., George E. Ducted Fan Design, Volume 1 (Revised). Marc de Piolenc, p.123.
* ↑ «151521, 1966 Bell X-22A VTOL Research Aircraft, Rev.1». .airport-data.com, anglès. [Consulta: 20 febrer 2011].

## Bibliografia

* Bell-X22A: Analysis of a VTOL research vehicle (Flight International), 23 de març de 1967, p. 445-.
# Caecilia pachynema

Caecilia pachynema és una espècie d'amfibi de la família Caeciliidae que habita a Colòmbia i l'Equador en montans humits tropicals o subtropicals i rius. Està en perill d'extinció a causa de la destrucció de l'hàbitat.

## Referències

* ↑ «Caecilia pachynema Günther, 1859» (en anglès). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 25 octubre 2024].
* ↑ «Amphibian Species of the World 6.2, an Online Reference - Caecilia pachynema Günther, 1859» (en anglès). American Museum of Natural History. [Consulta: 24 octubre 2025].
* ↑ «AmphibiaWeb - Caecilia pachynema». [Consulta: 25 octubre 2024].
* ↑ «Caecilia pachynema: IUCN SSC Amphibian Specialist Group: The IUCN Red List of Threatened Species 2019: e.T59524A49355719» (en anglès). UICN Red List, 15-01-2019. DOI: 10.2305/iucn.uk.2019-3.rlts.t59524a49355719.en.