OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mesangylon

El mesangylon (grec: μεσάγκυλον) era una javelina amb una corretja (grec: ἀγκύλη) per a propulsar-la. L'existència de la corretja afegia recorregut al moviment de propulsió i, per tant, més abast a la javelina, i a més li imprimia un moviment de gir que li donava estabilitat en l'aire.
Del seu nom en queda constància, entre d'altres, a les obres d'Eurípides, Polibi i Arrià. És una de les armes usades en la falange experimental d'Alexandre el Gran

## Referènciess

* ↑ Eurípides. Les fenícies, p. 1141. i Eurípides. Andròmaca, p. 1133.
* ↑ Polibi 22.3.9
* ↑ Arrià 7.23

## Vegeu també

* Dard (arma). Dard amb baga.

## Enllaços externs

* Perseus Greek Word Study Tool.
# Fornet de Sant Salvador

El Fornet de Sant Salvador és una obra de les Borges Blanques (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Fornet que recull l'aigüa de la pluja. Es tracta d'una construcció soterrada consistent en una volta apuntada que cobreix l'espai- receptacle de l'aigua. Està senyalat exteriorment per un arc apuntat que emmarca l'entrada al fornet. S'hi accedeix mitjançant unes escales a banda i banda, al costat hi ha un mur, perllongació de les partes interiors del fornet. El material usat són carreus de pedra. Actualment hi ha un enreixat de ferro que impedeix l'accés a l'aigua.

## Referències

* ↑ «Fornet de Sant Salvador». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Oxintes (rei d'Atenes)

Oxintes (en grec antic Οξύντης), va ser el tretzè rei mític d'Atenes, fill de Demofont i Fil·lis i, per tant, net de Teseu.
Va tenir dos fills, Afeidas i Timetes. Afeidas el va succeir, i al cap d'un any va ser rei Timetes, l'últim descendent de Teseu al tron d'Atenes.

## Referències

* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, II, 18,9
* ↑ Joan Tzetzes. Χιλιάδες Chiliades, I, 180-182
# Kim Ye-Ji

Kim Ye-Ji (en coreà, 김예지) (Danyang, 4 de setembre de 1992) és una esportista sud-coreana que competeix en tir en la modalitat de pistola. El seu desenvolupament a a la Copa del Món de l'ISSF de 2024 i als Jocs Olímpics d'estiu de 2024, en què va establir un rècord mundial en la pistola d'aire de 25 metres i va guanyar la medalla de plata en la pistola d'aire femenina de 10 metres l'han fet destacar.

## Biografia

Kim va néixer a Danyang, Corea del Sud. El 2024 va competir al Campionat Asiàtic de Tir, on va guanyar una medalla de plata en la modalitat de 25 m amb pistola d'aire. Posteriorment va competir al Mundial ISSF de 2024 a Múnic, on va aconseguir la medalla de bronze a la modalitat de 25 m amb pistola d'aire, i a Baku on va guanyar una medalla de plata a la modalitat 10 m amb pistola d'aire abans d'assolir un nou rècord mundial a l'esdeveniment femení de 25 m amb pistola d'aire i una medalla d'or amb una puntuació de 42 punts.
Al juliol de 2024 va competir als Jocs Olímpics d'Estiu de 2024 celebrats a París. Allà va aconseguir la medalla de plata a la modalitat femenina de 10 m amb pistola d'aire, quedant segona per darrere de la seva compatriota, la sud-coreana Oh Ye-jin. Va realitzar la prova amb un elefant de peluix de la seva filla. Kim Ye-Ji va esdevenir viral a les xarxes socials a causa de la seva estètica i el seu carisma. Va despertar reaccions positives i d'admiració del magnat sud-africà Elon Musk i del dissenyador de videojocs japonès Hideo Kojima.

## Reconeixements

El desembre de 2024, la BBC va incloure-la en la seva llista 100 Women, que reconeix a les dones més inspiradores i influents de l'any a nivell mundial.

## Notes

* ↑ Aquest nom segueix l'onomàstica coreana, el cognom és Kim.

## Referències

* ↑ «International Shooting Sport Federation». [Consulta: 1r agost 2024].
* ↑ «Yeji Kim (Shooting sports) : Prize list and results». [Consulta: 1r agost 2024].
* ↑ «Kim YE-JI Paris 2024» (en anglès). [Consulta: 2 agost 2024].
* ↑ «ISSF Atheltes Data base - Kim Ye-Ji» (en anglès). [Consulta: 2 agost 2024].
* ↑ «Korea’s Kim beats team-mate Yang’s 25m pistol women world record at Baku World Cup» (en anglès). [Consulta: 2 agost 2024].
* ↑ «10M AIR PISTOL WOMEN'S FINAL RESULTS» (en anglès). [Consulta: 2 agost 2024].
* ↑ «South Korean sharpshooter Kim Ye-ji has become the unlikely breakout star of the Olympics» (en anglès). [Consulta: 2 agost 2024].
* ↑ «Quién es Kim Ye-Ji, la deportista olímpica favorita de Hideo Kojima y Elon Musk que causa sensación en las redes» (en castellà). [Consulta: 2 agost 2024].
* ↑ «BBC 100 Women 2024: Who is on the list this year?» (en anglès britànic). BBC News, 03-12-2024. Arxivat de l'original el 2025-01-01. [Consulta: 3 gener 2025].

## Vegeu també

* Park Soo-bin, sud-coreana que va entrar a la llista de la BBC en la mateixa edició que Kim.
# Tetragnatha extensa

Tetragnatha extensa és una espècie d'aranyes araneomorfes de la família dels tetragnàtids (Tetragnathidae). Fou descrita per Carl von Linné l'any 1758.
Aquesta espècie té una distribució per la zona holàrtica.

## Descripció

Com la majoria dels membres de la família de les tetragnàtids, Tetragnatha extensa posseeix un cos i les potes estirades. El mascle és més petit que la femella
Teixeix la seva teranyina més o menys horitzontal a una alçada intermèdia, en zona d'herbes altes i matolls dels entorns frescos o humits i, fins i tot de vegades, a sobre de l'aigua.

## Subespècies

Segons el World Spider Catalog amb data de 15 de gener de 2019, hi ha les següents subespècies:
* Tetragnatha extensa extensa (Linnaeus, 1758)
* Tetragnatha extensa brachygnatha Thorell, 1873
* Tetragnatha extensa maracandica Charitonov, 1951
* Tetragnatha extensa pulchra Kulczyński, 1891

## Referències

* 1 2 3 (anglès) World Spider Catalog: Tetragnatha extensa Linnaeus, 1758 en la família Tetragnathidae +base de dades
* ↑ Linnaeus, C. (1758). Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species cum characteribus differentiis, synonymis, locis. Editio decima, reformata. Holmiae, 821 pp. (Araneae, pp. 619-624).

## Galeria

* T. extensa perfil
* Aparellament
# La Costa (Toralles)

La Costa és una masia de Montagut i Oix (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La Costa és una gran masia del disseminat poble de Toralles, no pas gaire lluny del nucli format per l'església de Sant Martí i la gran masia d'El Mercer.
Està formada per dos cossos principals d'èpoques constructives diferents. El cos superior és de planta rectangular i teulat a dues aigües; l'altre cos, més modern disposa de baixos i dos pisos superiors, amb teulada a dos vessants orientats vers les façanes laterals; té uns ràfecs interessants, ornats amb motius geomètrics. La façana principal està orientada a migdia i la porta d'ingrés, protegida per un porxo i ubicada entre els dos cossos esmentats, està adovellada. A la dovella central podem llegir : " BAPTISTA/COSTA/1784". Algunes de les obertures d'aquesta façana sud varen ser realitzades amb carreus molt ben tallats. Volten el mas diverses construccions destinades a pallisses, corts i quadres.
A uns cent metres de la casa hi ha una bonica font amb la data: "1729".

## Referències

* 1 2 «Masia de la Costa de Toralles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Papa Eugeni III

Eugeni III (Montemagno, prop de Pisa, començament del s. XII - Tívoli, 8 de juliol de 1153) va ser Papa de l'Església Catòlica del 1145 al 1153. El seu nom de bateig era Bernardo Paganelli di Montemagno.
Va ser escollit papa el 15 de febrer i consagrat el 18 de febrer de 1145 quan era abat del monestir cistercenc de Tre Fontane i, per tant, aliè al Col·legi cardenalici.
Després de la seva entronització, i a causa de l'enfrontament, iniciat pel seu antecessor, amb la Comuna de Roma que li exigia la renúncia al poder temporal, es va veure obligat a abandonar Roma per instal·lar-se a Viterbo ciutat en la qual, en 1145, es reuneix amb Arnaldo de Brescia arribant a un precari acord pel qual es manté el Senat però reconeixent la superioritat pontifícia, la qual cosa permet la tornada d'Eugeni a la Ciutat Eterna.
L'acord es trenca tot seguit i el papa es veu obligat, en 1146, a abandonar novament Roma i exiliar-se a França des d'on organitza en març a Vézelay i en desembre a Speyer la Segona Croada ordenant la seva predicació al seu mestre Bernat de Claravall que va aconseguir el suport del rei francès Lluís VII i de l'emperador germànic Conrad III d'Alemanya i que acabaria en fracàs.
El 1148 excomunica per cismàtic Arnaldo de Brescia però no aconsegueix que el Senat romà se'l lliuri, per la qual cosa el papa intenta la solució militar mitjançant una aliança amb el rei Roger II de Sicília; va aconseguir retornar en 1149 per uns dies a Roma, ciutat que va haver d'abandonar novament en no mantenir-se el suport del rei sicilià, la qual cosa porta a buscar suport, a canvi de la coronació imperial, en Conrad III, però la mort d'aquest el 1152 impedeix novament l'objectiu papal. Finalment, en 1153, Eugeni arriba a la Pau de Constança amb el successor de Conrad, Frederic I Barbaroja que li permetrà retornar a Roma on morirà pocs dies després el 8 de juliol d'aquell mateix any.

## Veneració

Va ser sebollit al Vaticà i aviat la seva tomba va adquirir fama pels miracles que se li atribuïen. El seu culte ab immemorabilis fou confirmat i aprovat el 3 d'octubre de 1872 pel papa Pius IX.
Les profecies de Sant Malaquies es refereixen a aquest papa com a exmagnitudine montis (De la grandesa de la muntanya), que fa referència al seu cognom, Montemagno, i al seu lloc de naixement, el castell de Grammonte.

## Referències

* ↑ «Il popolo in Campidoglio nasce il libero comune di Roma» (en italià). La Repubblica, 21-10-2010. [Consulta: 10 octubre 2021].
* ↑ Phillips, Jonathan. The Second Crusade: Extending the Frontiers of Christendom (en anglès). Yale University Press, 2008, p. iv. ISBN 9780300168365.
# Cicoriòidies

Les cicoriòidies o liguliflors (Cichoriaoideae) són una subfamília dins de la família de les asteràcies (o Asteraceae). Els noms populars de lletuga i lletsó d'algunes de les plantes incloses dins aquesta subfamilia es deuen al fet que solen tenir conductes laticífers.
A les liguliflors pertanyen espècies ornamentals, per a perfumeria i comestibles; entre les espècies catalogades en aquest tàxon revesteixen una certa importància econòmica el gira-sol, l'enciam, l'escarola o la carxofera.

## Característiques principals

* Els capítols on s'agrupen les flors estan formats només per lígules.
* Hi ha làtex a les tiges i a les fulles.
* Flors sovint grogues però algunes vegades blaves.
* En els gèneres de les liguflors taraxacum i hieracium el sistema reproductiu que empren dona lloc a moltes microespècies i, per tant, la taxonomia resulta molt complicada.

## Tribus

* Arctotidae
* Cardueae
* Eremothamneae
* Cichorieae o Lactuceae
* Liabeae
* Mutisieae
* Tarchonantheae
* Vernonieae

## Referències

* 1 2 Carreras, Jordi. «Les asteràcies o compostes: Les lletugues, els lletsons i altres cicoriòidies». A: Història natural dels Països Catalans. Barcelona: Fundació Enciclopèdia.
* ↑ Recasens i Guinjuan, Jordi. Botànica agrícola : plantes útils i males herbes. Lleida: Universitat de Lleida, 2000, p. 126. ISBN 978-84-8409-618-4.
# Mas Masdexeixars

El Mas Masdexeixars és un edifici d'Olot (Garrotxa) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una casa senyorial tradicional i històrica del Pla de Dalt, de volums simples amb un cos principal i un de lateral amb galeria afegida a llevant. Façana amb composició molt simple i carreus de pedra en algunes obertures i cantonades. Murs de pedra amb voltes a la planta baixa, amb porta d'accés a la façana sud. Planta noble organitzada a partir de la gran sala, amb galeria tancada a la façana oest. Una data de 1870, en un carreu a la cantonada sud-oest indica possiblement el segle quan fou arranjada en la seva forma actual i les petites reformes a l'eixida sobre les cavallerisses, no han desvirtuat aquest gran mas del segle xvii.

## Referències

* ↑ «Mas Masdexeixars». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Pal·lades

Pal·lades, en llatí Palladas, en grec antic Παλλαδάς, fou un poeta grec autor de gran nombre d'epigrames que consten a l'Antologia grega, que alguns erudits consideren els millors de la col·lecció, però altres no comparteixen aquesta posició i els creuen inútils. En realitat són d'una elegant mediocritat. Uns quants epigrames més, quasi un centenar, els recull l'Antologia palatina.
Tot el que se sap del poeta resulta dels mateixos epigrames. Segons els manuscrits conservats al Vaticà era nadiu d'Alexandria. El gramàtic bizantí Joan Tzetzes el situa entre Procle i Agàties i, per tant, hauria viscut entre el segle iv i el segle v. En un dels seus epigrames parla de la filòsofa Hipàcia, filla de Teó, encara viva al escriure el poema. Hipàcia va morir l'any 415. Pal·lades tenia formació com a gramàtic i mestre d'escola, professió que diu que va seguir degut a la seva pobresa, i a la que devia renunciar, sembla, en algun moment. Altres poemes fan al·lusió a la seva esposa, de la que es queixa amargament en els seus versos i diu que era una busca-raons.
S'ha discutit si Pal·lades era cristià o pagà, perquè els seus epigrames no són del tot clars en aquest tema. Té un dístic sobre els convents dels monjos en to molt càustic, però que l'hauria pogut escriure un cristià. Hi ha un altre epigrama, irònic, on explica que les estàtues de les divinitats paganes es reconverteixen en sants cristians, un testimoni important d'aquesta pràctica. Però l'epigrama 70 dona la informació més clara de que era pagà, ja que parla amargament de l'Edicte de Teodosi ordenant la destrucció dels temples i els ídols pagans.

## Referències

* ↑ Palladas a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 94
# Paradoxa del penjat

La paradoxa del penjat apareix a l'obra El Quixot de Miguel de Cervantes, concretament al capítol LI de la segona part. Allà li plantegen un cas a Sancho Panza quan està actuant com a governador que és una paradoxa.

## Paradoxa

Un riu divideix dues poblacions i per passar el pont cal declarar a un guàrdia què es vol fer. Si la declaració és certa, la persona pot creuar el pont, en cas contrari, és immediatament condemnada a morir a la forca que s'ha instal·lat en un dels extrems. Un dia, arriba un home que declara que vol passar per morir penjat en aquella forca. El guàrdia no sap què fer, ja que si l'home diu la veritat, ha de viure i seguir el seu camí, cosa impossible si se'l penja. Però si menteix i no creua per morir, ha de morir igualment penjat.

## Anàlisi

La paradoxa és una variant de la paradoxa del mentider clàssica, on una frase conté la seva pròpia negació i, per tant, no s'hi pot assignar un valor de veritat sense caure en contradiccions. Això significa que segons els principis de la lògica, el guàrdia no podria decidir ni penjar ni no penjar l'home, ja que en ambdós casos incorreria en una infracció de la llei del pont. Es tracta d'un tipus de paradoxa semàntica, perquè és del significat i de la referència de la frase d'on sorgeix la contradicció.
La paradoxa que li plantegen a Sancho, doncs, pretén ridiculitzar-lo com a governador de la Ínsula Baratària, un dels càrrecs que somnia al llarg de tota l'obra. Però novament el camperol demostra el seu sentit comú. Primer afirma que el cas és irresoluble, evidenciant que ha entès la paradoxa. Posteriorment proposa una solució: que es parteixi l'home per la meitat, i que la meitat mentidera sigui penjada a la forca i que l'altra meitat continuï el seu camí. Aquesta solució s'inspira en el fragment bíblic del judici de Salomó, on també el rei proposa dividir una persona per la meitat, en aquell cas un nadó. Quan li fan notar a Sancho que en cas de partir l'home, moriria i que per tant és impossible salvar la meitat que representa la veritat, Sancho assenteix i afirma que en aquest cas se l'ha de deixar en llibertat, perquè igualment es comet una infracció legal (la meitat mentidera no és penjada) i en igualtat de casos, s'ha d'optar per beneficiar el pres, seguint la sentència romana del In dubio pro reo.
Sancho Panza, en definitiva, fa ús de la tradició sense conèixer-la i demostra el seu seny com a governador, vol respectar la llei però primerament defensar els seus súbdits. Els qui pretenien posar-lo en ridícul no aconsegueixen el seu propòsit, ja que ell proposa dues solucions diferents de la paradoxa, demostra que en ambdós s'incompleix la llei del pont i acaba optant per respectar la vida aliena, per la solució que demostra més misericòrdia.

## Referències

* ↑ Cervantes, Miguel. «Don Quijote de la Mancha». CVC Instituto Cervantes. [Consulta: 8 febrer 2016].
* ↑ «Liar paradox». A: Simon Blackburn. The Oxford Dictionary of Philosophy. 2008a ed. (en anglès). Oxford University Press.
* ↑ Blasi i Birbe, Ferran. «Una mentalitat jurídica». A: D'ètica i d'estetica. Barcelona: Editorial L'Abadia de Montserra, 1999, p. 147-148. ISBN 9788498831887
# Lao Khang

Lao Khang (1992) és una esportista laossiana d'ètnia hmong, originària de la vila de Nomgonnoua al districte de Nonghet. És jugadora de rugbi.
La seva primera oportunitat de practicar esport organitzat, als 20 anys (setembre de 2012), va ser a través del Projecte Juvenil Champa Ban de la Federació Laosiana de Rugbi, un programa pilot de l'ONG ChildFund Pass It Back. Actualment treballa com a funcionària de desenvolupament amb la Federació Laosiana de Rubgi, ha jugat amb la selecció de rugbi de Laos i el 2015 va guanyar un premi d'Atletes en Excel·lència de The Foundation for Global Sports Development. Juntament amb l'entrenadora estatunidenca Megan Knight, és una de les impulsores d'aquest esport entre les noies del país. En 2018 fou inclosa en la llista 100 Women BBC.

## Referències

* ↑ Lao Khang is the hidden gem
* ↑ Coach: Lao Khang Arxivat 2019-01-27 a Wayback Machine. a childfundalliance.org
* ↑ «Athlete Spotlight: Lao Khang». Arxivat de l'original el 2019-01-27. [Consulta: 26 gener 2019].
* ↑ How women are leading a rugby renaissance in Laos, with the help of Hong Kong, South China Morning Post, abril de 2018
* ↑ In Laos, women's rugby flourishes on unsuitable ground Arxivat 2019-01-27 a Wayback Machine., Reuters, 5 d'agost de 2015
* ↑ Rugby thriving in Laos thanks to the pioneering work of Khang World Rugby, 28 de desembre de 2018
* ↑ BBC 100 Women 2018: Who is on the list?, BBC, 19 de novembre de 2018
# Periegòpids

Els periegòpids (Periegopidae) són una família d'aranyes araneomorfes. Abans estava integrada en diverses famílies, la darrera la família Archaeidae, però va ser separada el 1995 a proposta de R. R. Forster i considerada una família amb entitat diferenciada.
Són aranyes haplogines i, per tant, Periegops té només 6 ulls. Els sis ulls s'agrupen en tres parelles molt separades entre sí.

## Sistemàtica

Són una família molt petita i el 28 de desembre de 2018, incloïa tan sols 1 gènere i 3 espècies: Periegops Simon, 1893.
* Periegops australia Forster, 1995 — Austràlia (Queensland)
* Periegops keani Vink, Dupérré & Malumbres-Olarte, 2013 — Nova Zelanda (Illa del Nord)
* Periegops suterii (Urquhart, 1892) — Nova Zelanda (Illa del Sud)

### Superfamília Scytodoidea

Els periegòpids havien format part de la superfamília dels escitodoïdeus (Scytodoidea), al costat de drimúsids, escitòdids i sicàrids. Les aranyes, tradicionalment, havien estat classificades en famílies que van ser agrupades en superfamílies. Quan es van aplicar anàlisis més rigorosos, com la cladística, es va fer evident que la major part de les principals agrupacions utilitzades durant el segle XX no eren compatibles amb les noves dades. Actualment, els llistats d'aranyes, com ara el World Spider Catalog, ja ignoren la classificació de superfamílies.

## Referències

* ↑ (anglès) Referència World Spider Catalog : Periegopidae +base de dades . Accés el 30 de desembre de 2018
* ↑ Forster, R. R. (1995b). The Australasian spider family Periegopidae Simon, 1893 (Araneae: Sicarioidea). Records of the Western Australian Museum, Supplement 52: 91-105.
* ↑ Periegopidae
* ↑ Vink, Dupérré & Malumbres-Olarte, 2013: Periegopidae (Arachnida: Araneae). Fauna of New Zealand, vol.70, p.1-41 (text íntegre Arxivat 2019-01-26 a Wayback Machine.).
* ↑ Periegopidae a research.amnh.org.
* ↑ Vink, C.J.; Dupérré, N.; Malumbres-Olarte, J. 2013: Periegopidae (Arachnida: Araneae). Fauna of New Zealand, (70) extracte i pdf Arxivat 2020-07-14 a Wayback Machine.
* ↑ Coddington, 2005, p. 24.
* ↑ World Spider Catalog, 2018.

## Bibliografia

* Coddington, Jonathan A. Spiders of North America: an identification manual. American Arachnological Society, 2005, p. 18–24 [Consulta: 24 setembre 2015]. «Phylogeny and classification of spiders»
* World Spider Catalog. «World Spider Catalog version 19.0». Natural History Museum Bern, 2018. [Consulta: 11 juliol 2018].

## Vegeu també

* Escitodoïdeus
* Classificació de les aranyes
# Casa al carrer Olot, 3 (Tortellà)

La Casa al carrer Olot, 3 és una obra modernista de Tortellà (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa situada al carrer d'Olot núm.3, molt pròxima a la Plaça del Mercat. Els baixos estan ocupats per una botiga de queviures i no presenten res de destacable. El primer pis disposa d'un ampli balcó, sostingut per sis mènsules ornamentades amb fullatges i volutes, dona accés a dues portes emmarcades per amplis guardapols, ornats amb decoracions de flors i fulles estilitzades així com d'elements ceràmics. En mig d'aquestes obertures hi ha la següent inscripció emmarcada dins una decoració feta d'estuc i mosaic: "V. G.". Una sanefa amb motius geomètrics marca la separació amb la segona planta que disposa de dos balcons sostinguts per mènsules i les obertures que hi donen a accés estan ornamentades amb els mateixos motius descrits al primer pis. La façana està estucada i simula l'existència de carreus cantoners."

## Referències

* ↑ «Casa al carrer Olot, 3». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Pal·làntides

Els Pal·làntides són els cinquanta fills de Pal·lant i, per tant, són nets del rei d'Atenes Pandíon, nebots d'Egeu i cosins germans de Teseu.
Van creure durant molt de temps que Egeu no tenia més fills, perquè Teseu, educat lluny d'Atenes, els era desconegut, i esperaven rebre la successió i també el regne d'Atenes quan Egeu morís. Però Teseu va tornar de Trezè i va ser reconegut pel seu pare. Els Pal·làntides van oposar-se a aquest reconeixement i no van acceptar la legitimitat del seu cosí. Els atenesos no van fer cas de les raons dels Pal·làntides, i van proclamar rei Teseu. Llavors el fills de Pal·lant van llençar-se contra ell, però van ser vençuts i morts. Per purificar-se de la seva mort, Teseu i la seva esposa Fedra van estar un any exiliats a Trozen. O una altra versió explica que Teseu va ser absolt per un tribunal atenès.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 409. ISBN 9788496061972.