OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Bartomeu de la Vall d'Ariet

Sant Bartomeu de la Vall d'Ariet és una església romànica d'Artesa de Segre (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'ermita de Sant Bartomeu de la Vall d'Ariet es troba isolada al bell mig de la Vall d'Ariet, enmig d'un conjunt de masos dispersos, propera al nucli de població de la Clua. Es tracta d'un edifici aïllat consistent en una sola nau, coberta amb una volta de canó de perfil apuntat, suportada per dos arcs formers de poc relleu, adossats als murs nord i sud, reforçada per un arc toral, també de perfil apuntat, que arrenca de dues semicolumnes amb capitells geomètrics i àbacs bisellats.
Pel que fa a l'estructura, es tracta d'una església d'una sola nau. L'arc toral i les seves semicolumnes assenyalen l'inici de la capçalera, formada per tres absis semicirculars en trèvol. La volta mostra importants deformacions estructurals, especialment visibles en l'absidiola lateral sud i en el costat de ponent, on es fan paleses importants reparacions (construcció de dos arcs torals de reforç de la volta que alteren els arcs formers).
La façana, mancada d'ornamentació llevat d'un senzill ràfec bisellat, compta amb un aparell de carreus petits, ben tallats i situats en disposició molt ordenada en filades uniformes i regulars. La porta, resolta en arc de mig punt, s'obre a la façana de ponent, que és coronada per un campanar d'espadanya de dos ulls, en el qual s'obre una finestra cruciforme.
L'interior és totalment emblanquinat i no presenta cap resta visible de decoració.
El sostre està cobert per lloses de pissarra.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Bartomeu de la Vall d'Ariet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 juny 2020].

## Enllaços externs

* Sant Bartomeu de la Vall d'Ariet, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Serramitja (Santa Cecília de Voltregà)

Serramitja és una masia de Santa Cecília de Voltregà (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El mas Serramitja està situat a l'oest del nucli de Santa Cecília de Voltregà. Consta d'un cos principal de planta rectangular amb coberta de dos aiguavessos de teula àrab amb carener perpendicular a la façana. Aquest cos principal te adossat, a banda i banda de la façana principal dos cossos auxiliars de planta rectangular, el del costat de tramuntana té una coberta de dos aiguavessos de teula àrab i en alçada consta de planta baixa, primer i segon pis porxat. D'altra part, el cos auxiliar del costat sud consta de planta baixa i terrassa envoltada per barana de ferro i pilars.
En alçada el cos principal consta de planta baixa, primer pis i golfes. La façana principal està orientada al sud-oest, la porta principal és d'arc de mig punt amb marc de pedra i està situada al costat esquerre. Al costat dret s'observen dues finestres rectangulars amb llinda i marc de pedra. El primer pis hi ha dos balcons amb barana de ferro i finestra rectangular amb llinda i marc de pedra situades a banda i banda de la façana. A les golfes s'obren dues petites finestres rectangulars amb marc de pedra a banda i banda. Els murs del mas estan arrebossats i pintats de blanc, destaquen els carreus de pedra encadenats col·locats als vèrtexs.

## Història

La primera notícia documental del mas Serramitja és un fogatge de 1360.

## Referències

* 1 2 3 «Serramitjana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 juny 2020].
# Cal Ferreró (Alpens)

Cal Ferreró és una obra d'Alpens (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa construïda amb murs de pedra irregular i morter, amb carreus ben tallats a les cantonades dels murs. La teulada és a doble vessant lateral a la porta d'entrada que és per la façana de la Plaça Major. L'estructura de la façana principal és de planta i dos pisos amb totes les obertures amb llindes i muntants de pedra. A la part del darrere de la casa es conserva encara la cisterna.

## Història

Aquesta casa és considerada una de les cases més antigues del poble d'Alpens i està datada a la llinda de la porta amb la data 1609 i l'anagrama de Crist.

## Referències

* 1 2 «Cal Ferreró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 juny 2020].
# Molí de la Llavina

El Molí de la Llavina és una obra de Centelles (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El complex de la Masia de la Llavina està format per tres edificis en filera a la part superior, dos ortogonals i un altre d'aïllat a la part inferior, en els quals es conserven un molí fariner i un altre de draper. El conjunt d'edificis separen el nivell superior, on hi ha la bassa del molí fariner, del nivell inferior, on hi ha la bassa del molí draper i que recull l'aigua sobrant del superior.
El primer cos, situat a tocar de la bassa de dalt, al cantó de ponent, conserva el molí fariner amb els mecanismes encara en funcionament. Seguidament hi ha un altre edifici que culmina amb una torre, i el començament del tercer edifici. Per acabar, un edifici exempt al costat de la bassa de baix allotjava el molí draper.
L'estructura és de parets de càrrega de maçoneria i tàpia, mentre que els sostres són generalment de fusta. Les parets i les voltes són de carreus de pedra, però els acabats de la façana són arrebossats. La coberta és de teula aràbiga a diverses vessants. Pel que fa al coronament, aquest es compon per ràfecs amb cornises ceràmiques i barbacanes amb colls de fusta.
Pel que fa a la cronologia, l'edifici del molí fariner és la part més antiga del complex, i es creu que seria del segle xv o anterior. Aquest espai conserva una volta apuntada de carreus de pedra, tot i que és bastant austera si es compara amb els arcs carpanells dels dos pisos de la part de baix, dels segles XVII-XVIII. La torre, d'altra banda, va ser construïda al segle xix.
En resum, les parts més importants conservades d'aquesta masia són els molins, sobretot el fariner, que es manté en la seva totalitat a l'interior de la masia i inclou les basses i els mecanismes hidràulics. Del molí draper, d'altra banda, només se'n conserven les basses.

## Història

Les primeres notícies de la Masia provenen d'un document de Sant Pere de Casserres de l'any 1331, malgrat que es creu que el mas ja estaria en funcionament des del segle xi. No obstant això, els primers Llavina es farien càrrec de la seva explotació vora l'any 1400. D'altra banda, cal remarcar que el conjunt d'edificis està ple de llindes de pedra datades moltes d'elles del segle XVII: com la del portal principal, de 1652; la de la finestra de l'edifici central o una del XIX a l'edifici de baix del molí draper.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Masia del Molí de la Llavina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 juny 2020].
# Cal Moliner (Taradell)

Cal Moliner és un conjunt d'edificis de Taradell (Osona) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Situat al sector nord del barri de la Vila, molt proper a les vies d'accés al municipi i a la Riera de Tomba. Conjunt de dues cases annexades, de secció quadrangular, integrades en una parcel·la que ocupa la cantonada entre el carrer de Vic i el carrer de Guillem de Mont-Rodon. Les edificacions compten amb una petita plaça al davant, delimitada per un mur de pedra de poca alçada, per salvar el desnivell del terreny, i algunes parts enjardinades. El parament d'ambdues cases és arrebossat i està pintat en un to beix però deixa visibles els carreus que conformen les cadenes cantoneres i alguns emmarcaments de les obertures.
A la part baixa, el sòcol està format per una filera de blocs de pedra paral·lelepípedes buixardats. Les cobertes són de teula àrab i a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana principal. Tanmateix, aquestes, presenten un ampli ràfec acabat amb una imbricació de rajols i teules ceràmiques. Pel que fa a la distribució dels volums, un, més avançat que l'altre i amb la porta d'accés a la zona de la placeta, té la planta en forma de "L" invertida, i compta amb planta baixa i primer pis. L'altre, amb l'accés al carrer de Guillem de Mont-Rodon, té planta quadrada i disposa de planta baixa, primer i segon pis.
Al centre d'amdós volums, hi ha un petit pati interior de secció rectangular. En conjunt, la composició és de tres eixos vertical amb les obertures simètriques, amb l'emmarcament d'amplis carreus i ampits motllurats. A la planta baixa del cos davanter, hi ha la porta d'accés al centre i aquesta està flanquejada per dues finestres a la façana principal i dues a la façana lateral. L'altra façana lateral, de dimensions molt reduïdes, té una porta individual que dona accés a un petit espai pavimentat, de secció rectangular i estret, delimitat pel sòcol i una barana de ferro forjat.
Al primer nivell, damunt la porta d'accés, s'hi obre un balcó flanquejat per dues finestres. El volum annex, té tres obertures a la planta baixa, dues idèntiques i l'altra més petita. Les primeres, de secció quadrangular i més gran, corresponen a portes enrotllables de malla i donen pas als garatges. L'altra, situada en un extrem del mur, s'obre en profunditat i és més estreta, i dona accés a dos esglaons que porten fins a la porta d'accés, elevada respecte el nivell del terra. Les altres dues plantes de l'edifici, amb la mateixa distribució, tenen un balcó, que queda sobre la porta d'accés, i dues finestres. En conjunt, totes les finestres són amb persiana de llibret de fusta i les baranes dels balcons, de ferro forjat amb formes ondulades.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa al carrer Vic». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 juny 2020].

## Enllaços externs

* «Cal Moliner». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
# Escales de la Catedral de Tarragona

Les Escales de la Catedral de Tarragona és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Les escales de la Catedral de Tarragona es coneixen també amb el nom de "Grasses de la Seu". Tenim testimonis escrits de la seva existència al segle xiv i sabem que es van construir amb els carreus de pedra que formaven el Pla de Sant Fructuós. El 1798 s'hi construeixen dues fonts que encara es conserven.

## Referències

* ↑ «Escales de la Catedral de Tarragona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 juny 2020].
# Font de la Teula (el Pinell de Brai)

La Font de la Teula és una obra del Pinell de Brai (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La font es troba al carrer del Bonaire, sota mateix del carrer del Pilonet, just davant del Celler Cooperatiu i a la vora mateix dels safaretjos, en el camí que baixa fins al barranc del Pinell.
Font formada per un mur llis de carreus de 9,5 de llarg i 2,15 m d'alçada, rematat a la part superior per una cornisa motllurada de 15 cm i per uns abeuradors a la part baixa, al llarg de tot el mur. Segons una foto antiga, darrere el mur hi ha un dipòsit de pedra amb volta de canó que serveix per emmagatzemar l'aigua que després raja per un dels quatre brolladors de la font.
L'abeurador està format per tres cossos: el principal (7,15 m llarg x 40 cm ample x 40 cm fondària) és el lloc on va a parar l'aigua dels brolladors, amb un mur de pedra de 20 cm de gruix que el separa del carrer; d'aquest, l'aigua passa a un segon cos (100 cm llarg x 70 cm ample x 50 cm fondària), i finalment mitjançant un canal de desguàs fet amb pedra, l'aigua va a parar als safaretjos situats a continuació.
Destaca la pedra amb l'escut de Pinell de Brai esculpit -un pi emmarcat per un requadre de 6 cm- i la inscripció AÑO 1783 (que es llegeix amb dificultat).

## Història

Al barranc de Pinell hi ha una font amb abeuradors i safaretjos, anomenada "dels chorros", de molta antiguitat i d'original construcció amb teula àrab, que es va reconstruir en pedra l'any 1773.
L'aigua procedeix del barranc del Pinell, davant de l'hort d'Olesa, però antigament, el seu lloc d'origen era de la font de la Teula. Al barranc hi ha un marge que acumulava l'aigua en un dipòsit i després era conduïda a la font de Baix per una canalització dins una mina. Aquesta es va fer malbé i el dia 1 d'agost de 2014 la font va tornar a funcionar gràcies a una nova canalització entre la mina i la font.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Font de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 juny 2020].

## Enllaços externs

* «Font de la Teula». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Edifici al carrer Sant Antoni, 29 (Ginestar)

LEdifici al carrer Sant Antoni, 29 és una obra eclèctica de Ginestar (Ribera d'Ebre) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Gran casalici situat en una parcel·la de secció quadrangular delimitada pels carrers de Sant Antoni i de Carme Vidal, dins del nucli antic del municipi. L'edifici està configurat a partir de la unió de quatre volums asimètrics que compten amb una distribució de quatre nivells. La façana principal, oberta a sud, presenta el parament arrebossat i pintat d'una tonalitat beix, a diferència dels guardapols de les obertures que empren una tonalitat marronosa.
La façana està dividida en dues seccions, la dreta, més ampla i seguint una composició de tres eixos vertical; i l'esquerra, amb una composició de dos eixos vertical. A l'eix central del tram dret, hi ha el portal, d'arc deprimit còncau, amb una porta emplafonada i a l'anglesa de dos batents. Aquesta portalada, destaca per la majestuositat que li aporta tot un emmarcament de carreus ben escairats i, per damunt del bastiment, a manera de clau de volta, la decoració d'un escut i una orla adornada, a banda i banda, per dues cartel·les. Al seu torn, aquesta queda flanquejada per dues finestres d'arc de llinda i graellades, decorades amb un guardapols coronat amb un arc de punta de llança. Damunt d'aquestes finestres, s'hi obren dos balcons de barrots, d'arc a nivell i delimitats amb un guardapols de línies senzilles. El segon pis, té tres balcons de la mateixa tipologia que els del primer nivell però més grans i amb el guardapols de línies més corbes. El balcó de l'extrem dret, queda flanquejat per dues finestres cegues, d'arc de llinda i amb el mateix guardapols que els balcons.
El darrer nivell, compta amb tres obertures geminades, d'arc a nivell, emprades com a balcó d'ampit. Així mateix, seguint la tipologia del nivell de sota, l'obertura de la dreta queda delimitada per dues finestres cegues, d'arc de llinda i en conjunt, també presenten guardapols de línies senzilles. Pel que fa al tram esquerre, delimitat visualment per faixes, compta amb una porta d'accés d'arc escarser i emmarcament de maó a sardinell. Aquesta, a més a més, està flanquejada per dues finestres d'arc escarser, de petites dimensions, i una altra finestra d'arc de llinda, pràcticament a tocar de la línia d'imposta. El segon pis compta amb dos balcons de barrots, d'arc a nivell i guardapols de línies senzilles. El darrer pis, presenta una finestra i dos balcons d'àmpit, en conjunt seguint l'estil de les obertures del nivell que les precedeix. El coronament de tota la façana està delimitat per una balustrada d'obra i, al seu darrere, hi ha la coberta, de teula àrab i amb una inclinació de dos aiguavessos amb el carener paral·lel a la façana principal.

## Referències

* 1 2 3 «Edifici al carrer Sant Antoni, 29». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 5 maig 2021].
# Galobardes (Prats de Lluçanès)

Galobardes és un gran casal de Prats de Lluçanès (Osona) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran casal de planta baixa i dos pisos, de planta rectangular i cobert a dues aigües amb teula àrab i bigues de fusta. Està situat molt a prop del castell de Quer, just davant de l'església de Santa Llúcia de Galobardes. El mur és de pedra vista, carreus irregulars i sense desbastar, units amb morter. Destaca el gran nombre d'obertures. A la planta baixa hi ha l'entrada d'arc escarser i dues finestres. Al primer pis hi ha tres balcons de grans dimensions i a l'últim una sèrie de finestres d'arc rebaixat. Els carreus de la cantonades i els dels marcs de les obertures són de majors dimensions i ben escairats. A la part de darrera hi ha una llinda amb la data 1687.

## Història

Galobardes fou edificada als peus del castell, a la mateixa roca. És un gran casal reformat i ampliat per un fill del mas Galobardes, d'aquí que adoptés el mateix nom de la família.

## Referències

* 1 2 «Galobardes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 17 maig 2021].
# Cal Gasol

Cal Gasol és una obra de Cervera (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa estreta i alta, feta de carreus i d'obra i posteriorment arrebossada. Té cinc plantes. A la planta baixa hi ha una portada d'arc carpanell amb porta de ferro molt treballada. Els tres pisos següents presenten un balcó rectangular amb cantells arrodonits als que es surt per una porta d'arc de mig punt rebaixat. Les baranes són de ferro forjat molt decorades. La planta superior, o golfa, té una finestra rectangular.

## Història

Pertanyia a la família Gasol i posteriorment va ser comprada pels senyors Trulles de Cervera.

## Referències

* 1 2 «Cal Gasol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 maig 2021].
# Casa del Marquès de Capmany

La Casa del Marquès de Capmany és una obra de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Situada al carrer Major, nucli antic del municipi. Gran casal dels que foren els marquesos de Capmany, constituït per la que era la part primitiva de la casa, entre el carreró que pren el nom del seu llinatge -Sabater- i el passeig del Portalet, per una banda, i la part que dona al carrer Major, per una altra. La primera, de més grans dimensions i amb pati posterior, data de l'últim terç del segle xvii, tal com apareix a la inscripció -1680-, tot i que per la seva morfologia presenta també intervencions del segle xviii. Presenta quatre nivells d'obertures, amb planta baixa i dos pisos i un últim nivell de golfes, definides per petites finestretes quadrangulars. Avui aquesta part presenta importants afegits, de les últimes dècades del segle xx, corresponents a l'adaptació com a residència de monges de la Sagrada Família i escola bressol i d'educació infantil. D'altra banda, la part que dona al carrer Major fou construïda tot just començat el segle xix, quan el marquès de Capmany fou un dels principals amfitrions del rei Carles IV i la seva família durant la seva visita a Cervera l'any 1802. La façana del carrer Major presenta tres obertures de llinda plana a la planta baixa, realitzada en pedra ben escairada, mentre que l'aparell constructiu que trobem a la part superior, estructurada en dues plantes, combina l'arrebossat amb pilastres de carreus encoixinats. Les tres obertures d'arc escarser del primer pis estan unides per una balconada, mentre que les tres dels segon pis tenen un balcó cada una. Una cornisa motllurada remata l'edifici que ja presenta un cert aire més "modern" que les cases setcentistes que predominen al llarg del carrer.

## Història

La casa és propietat de les Germanes de la Sagrada Família d'Urgell, però abans pertanyia al llinatge dels Sabater i d'Oluja. Entre els seus membres destacà Miquel de Sabater, que va manar construir un gran casal a l'angle del carrer que prendrà el nom de Sabater, obstruint l'antic ingrés des del carrer del Portalet i obrint un pas directe al carrer Major, encarat al gran portal de la casa.
Un altre personatge destacat d'aquesta nissaga fou Marià de Sabater (1757-1837), marquès de Capmany i catedràtic de dret de la Universitat de Cervera. A ell se li deu la gran reforma de la casa a començaments del segle xix, que culminà amb unes pintures en grisalla de temàtica històrica -per exemple, Annibal travessant els Alps- a les sales principals. Durant molt temps fou la seu del Col·legi de la Sagrada Família. Cap a l'any 2010 el col·legi va tancar i l'edifici passà a formar part de la Xarxa Catalana d'Instal·lacions Juvenils.

## Referències

* 1 2 3 «Casa del Marquès de Capmany». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 maig 2021].
# Cal Po (Cervera)

Cal Po és una obra de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa entre mitgeres amb dos cossos horitzontals -un dels quals conté dos pisos-, i un sol eix vertical d'obertures. A la planta baixa, amb parament d'arrebossat simple, la porta s'obre mitjançant un arc rebaixat de pedra del qual destaca la clau, a manera de cartel·la, decorada amb volutes. Al primer pis, hi ha un balcó amb barana de ferro sense decoracions i una finestra de petites dimensions amb una única batent. Al segon pis, hi ha un balcó amb les mateixes característiques que el del primer pis. Els balcons, disposats en un mateix eix, estan separats per una motllura senzilla i per una tarja, són de llinda plana i estan emmarcats per motllures senzilles.
El parament de la façana és arrebossat imitant un aparell de carreus. Culmina la façana una petita obertura quadrangular a la zona de les golfes, mentre dos cadenes cantoneres delimiten els extrems de la façana.

## Referències

* 1 2 «Cal Po». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 maig 2021].
# Cal Condomines

Cal Condomines és una obra de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Situat al nucli antic de la ciutat, formant part dels edificis que envolten la plaça Major, característica pels seus porxos. Edifici de planta baixa i dos pisos amb planta i coberta irregulars degut al desnivell del terreny. L'accés es fa mitjançant dues obertures d'arc rebaixat adovellades a partir de carreus ben escairats. Al mateix nivell, hi ha dues obertures rectangulars amb eix vertical, una tipus cotxera i l'altra de dimensions menors. D'aquestes, destaca l'estructura de la cotxera que compta amb uns brancals de carreus ben escairats que suporten una llinda de fusta on s'hi inscriu la data 1743. El pla de la façana, avançat a la plaça, està dividit per dos nivells horitzontals amb dues obertures cadascun, les de la primera planta unides per un únic balcó i les de la segona, amb balcons independents. Corona l'edifici una cornisa dentada. El parament està arrebossat i pintat en color salmó, fruit de la restauració efectuada als anys noranta del segle passat. Les voltes de la planta baixa estan formades a partir de pilars cilíndrics amb base i capitell de pedra, jàsseres i bigues de fusta, de les quals destaca una biga on s'hi inscriu la data 1748.

## Referències

* ↑ «Cal Condomines». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2021].
# Cal Moliner (Cervera)

Cal Moliner és una obra de Malgrat, al municipi de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Immoble de planta sensiblement rectangular que consta de planta baixa i dues plantes pis. Presenta una façana plana, de composició simètrica, amb tres obertures a cada planta, amb sengles llindes de fusta restaurades. La porta és de llinda plana, del segle xviii, i emmarcada amb carreus ben escairats que contrasten amb l'aparell de pedra calerenca i desigual de la resta de la façana.
(Text procedent del POUM)

## Referències

* 1 2 «Cal Moliner». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2021].