OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Carbonell i Verdaguer

Joan Carbonell i Verdaguer (Barcelona, 24 de gener de 1906 - Barcelona, 12 de gener de 1991), més conegut com Nelo Carbonell, va ser un jugador de bàsquet que jugava ala posició de defensa. Va jugar als següents clubs: CADCI, UE Sants, Club Esportiu Laietà i FC Barcelona.
És un dels pioners del bàsquet espanyol. Va començar jugant al CADCI l'any 1927, tot i que va completar gairebé tota la seva carrera esportiva al FC Barcelona, al qual va arribar el 1928. No cobrava res però disposava d'alguns avantatges. Li pagaven la samarreta, els pantalons i els mitjons, que en la resta de clubs havien de pagar i disposava d'un carnet per anar gratis al futbol. Es va retirar el 1936 a causa de l'inici de la guerra civil. En el mes d'octubre de 1940 el Barcelona li va retre un homenatge aprofitant la inauguració de la nova pista a Les Corts.
Va ser sis vegades internacional. Va participar en el Campionat d'Europa de bàsquet celebrat a Suïssa l'any 1935 on va obtenir la primera medalla en una competició oficial per a Espanya, la plata. Els seus companys en aquesta fita van ser els germans Alonso, Emilio i Pedro, (nascuts a Cuba, de pares bascos), Rafal Martín i Rafael Ruano, (d'origen centreamericà), Cayetano Ortega, (d'origen caribeny), el també català Armand Maunier, i l'aragonès establert a Catalunya, Ferran Muscat. El seleccionador era Mariano Manent, nascut a l'Argentina de pares espanyols, i establert a Catalunya.

## Referències

* ↑ «HISTORIAS 2014: Con el “más sincero afecto” de Nelo Carbonell» (en castellà). [Consulta: 30 setembre 2018].
* ↑ Espín, Manuel «"Nelo" Carbonell, uno de "Los de Ginebra"». El Mundo Deportivo, 08-08-1980 [Consulta: 2 gener 2025].
* ↑ «Joan "Nelo" Carbonell - Veterans de bàsquet del FCB». Veterans de bàsquet del FCB.
* ↑ Espín, Manuel «El homenaje a Juan Carbonell» (en castellà). El Mundo Deportivo, 19-10-1940 [Consulta: 29 març 2020].
* ↑ «ACB.COM - Ginebra'35. Los primeros héroes». Arxivat de l'original el 2013-10-04. [Consulta: 30 setembre 2018].
* ↑ hemeroteca.mundodeportivo Recuerdo a la primera medalla española 32 años después, consultat octubre de 2012
* ↑ hemeroteca.mundodeportivo Se homenajea a los héroes de Ginebra 50 años después, consultat octubre de 2012
# Ancylostoma duodenale

Ancylostoma duodenale és una espècie paràsita de l'embrancament dels nematodes, de l'ordre dels etrongílides, causant d'una de les parasitosis mes prevalents al món, en particular en països en desenvolupament amb clima càlid i humit, coneguda com a ancilostomosi, la qual pot causar diarrea, dolor intestinal i anèmia.

## Història

Se sap que en l'antic Egipte es reconeixia la uncinariosi, descrita en 1600 aC en els papir Ebers: clorosi tropical o d'Egipte. Angelo Dubini va publicar en 1843 la descripció i li va donar el nom a l'organisme. Pocs anys després, a la fi del segle xix, Arthur Loss va descriure el cicle de vida correctament.

## Morfologia

Ancylostoma duodenale és un cuc rodó, de fins a 2 cm de llarg. Com la resta dels nematodes són organismes amb sexes separats. Manquen de llavis però la boca està proveïda d'una càpsula amb quatre ganxos o dents tallants amb les quals s'adhereix a les pilositats de la mucosa de l'intestí.

## Cicle vital

Ancylostoma duodenale és un paràsit intestinal dels humans que pot penetrar en l'hoste per via cutània i per via oral. Viu fixat per la càpsula bucal a la mucosa del duodè i el jejú, i s'alimenta de sang, per la qual cosa sol provocar anèmia. La femella produeix ous amb només quatre blastòmers, que continuen la segmentació al medi extern i alliberen una larva rabditoide (del primer estadi), que passa a estrongiloide (del segon estadi) i, finalment, a estrongiloide embeinada (del tercer estadi), molt resistent, ja que pot arribar a viure fins a deu mesos al sòl, i fins a divuit mesos en l'aigua. Aquest últim estadi és el que penetra per via cutània, (especialment a través dels peus de les persones que caminen descalces en sols infectats) o també bucal. A través del reg sanguini migra fins als pulmons, d'allà passa a la tràquea, l'esòfag i finalment al duodè, on s'instal·la; passa dues mudes i es transforma en adult.

## Epidemiologia

A. duodenale és prevalent al sud d'Europa, nord d'Àfrica, l'Índia, Xina, sud-est asiàtic, petites àrees dels Estats Units, illes del Carib i Amèrica del sud. Aquest cuc és conegut en l'àmbit de la mineria ja que la humitat i la temperatura de les mines esdevenen un hàbitat ideal per als ous i el desenvolupament dels estadis juvenils. S'estima que al món hi ha mil milions d'infectats. La manera com les larves penetren en el cos humà es va descriure als anys 1880, arran d'una epidèmia d'ancilostomosi entre els treballadors que excavaven el túnel de Gotthard a Suïssa, en unes condicions de calor i humitat.

## Referències

* ↑ «Els nematodes». enciclopèdia.cat. GEC. [Consulta: 17 març 2020].
* ↑ Bugnion, E. «On the epidemic caused by Ankylostomum among the workmen in the St. Gothard Tunnel». British Medical Journal, 1, 1054, 1881, pàg. 382. DOI: 10.1136/bmj.1.1054.382. PMC: 2263460. PMID: 20749811.
* ↑ Peduzzi, R.; Piffaretti, J.-C. «Ancylostoma duodenale and the Saint Gothard anaemia». British Medical Journal, 287, 6409, 1983, pàg. 1942–5. DOI: 10.1136/bmj.287.6409.1942. PMC: 1550193. PMID: 6418279.
# Refugi de Tucarroya

El Refugi de Tucarroya, és un refugi no guardat d'alta muntanya al terme municipal de Bielsa a 2.666 m d'altitud. Fou construït pel Club Alpí Francès de Lourdes en 1893, essent el refugi més antic del Pirineu, restaurat en 1999, marca la línia fronterera amb França. Es tracta de dos barracons units d'uns 30 m2 útils, a l'interior disposa de dues taules i bancs de fusta, llar de llenya, extintor i ràdio socors, així com lliteres amb mantes. Té una capacitat per a 12-15 persones en lliteres i disposa de menjador. Fou construït just en el pas estret de la Forqueta de Tuca Roia, entre el Parc Nacional d'Ordesa i Mont Perdut i el Parc Nacional dels Pirineus, al costat de l'Ibón de Marboré.

## Accés

Una de les vies d'accés des del vessant francès és des de l'embassament de Gloriettes, a la carretera cap al Circ de Troumouse, Pel vessant aragonès l'accés és a través del Circ de Pineta, fins al Balcó de Pineta, vorejant l'ibón de Marboré i per un corredor pedregós s'arriba al refugi.

## Referències

* ↑ «Patrimonio Mundial en Sobrarbe». [Consulta: 29 setembre 2017].
* ↑ «Refugio de Tucarroya». [Consulta: 29 setembre 2017].
* ↑ «Un enclave de alojamiento: el Refugio de Tucarroya « en Nonstop» (en castellà). Nonstop, 28-09-2012.
* 1 2 «Refugio de Tucarroya». [Consulta: 29 setembre 2017].
* ↑ «Refuges, cabanes et abris des Pyrénées». [Consulta: 29 setembre 2017].
# Tirà crestat de Wied

El tirà crestat de Wied (Myiarchus tyrannulus) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el bosc obert, matolls i manglars des del sud-est de Califòrnia i sud de Nevada, sud-oest de Utah, Arizona, sud-oest de Nou Mèxic i sud de Texas, cap al sud, a través de Mèxic, incloent la Península de Yucatán, les illes Tres Marías, Cozumel i Cancun, fins Guatemala, Belize i nord d'Hondures i El Salvador. Pel vessant del Pacífic a Nicaragua i nord-oest de Costa Rica. A les terres baixes, des del nord i est de Colòmbia, Veneçuela, incloent les illes des d'Aruba. cap a l'est fins Tobago i Trinitat, i Guaiana, cap al sud, a través del Brasil, nord i est del Perú i Bolívia fins al nord de l'Argentina i Paraguai.

## Referències

* ↑ «Tirà crestat de Wied». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Loa loa

Loa loa és una espècie de nematode de la família Onchocercidae que parasita a l'ésser humà provocant la loaosi, una filariosi subcutània que pertany a les anomenades malalties tropicals desateses. Es tracta d'una filària que es localitza a sota pell i a la conjuntiva de l'ull. Loa loa es troba habitualment a Àfrica. Habita principalment a les selves tropicals de l'Àfrica Occidental però té els orígens a Etiòpia.

## Característiques

Els cucs Loa loa tenen una estructura senzilla que consisteix en un cap (que no té llavis), un tronc i una cua. El cos està recobert d’una cutícula amb tres capes principals formades per col·lagen i altres compostos que ajuden a protegir-los mentre es troben a l’interior de l'aparell digestiu del seu hoste. Els joves tenen un aspecte similar als cucs adults, però són significativament més petits. Els mascles adults oscil·len entre els 20 i els 34 mm de llarg i els 350 a 430 μm d’amplada. Les femelles adultes oscil·len entre els 20 i els 70 mm de llarg i poden tenir uns 425 μm d’amplada. El color.es variable.

## Cicle biològic

Les larves madures i els adults de Loa loa ocupen la capa subcutània de la pell (la capa de greix) dels humans on poden romandre entre 10 i 15 anys, causant inflamacions conegudes com a edema de Calabar. La femella diposita les microfilàries (larves joves) que es poden desenvolupar a la sang de l’hoste en un termini de 5 a 6 mesos i poden sobreviure fins a 17 anys. Les microfilàries són úniques perquè viatgen cap als pulmons a la nit i migren a la sang perifèrica durant el dia en espera que un tàvec del gènere Chrysops piqui el malalt i absorbeix les microfilàries; el tàvec infectarà altres humans picant-los.

## Referències

* ↑ Metzger, Wolfram Gottfried; Mordmüller, Benjamin «Loa loa—does it deserve to be neglected?» (en anglès). The Lancet Infectious Diseases, 14, 4, 4-2014, pàg. 353–357. DOI: 10.1016/S1473-3099(13)70263-9. PMID: 24332895.
* 1 2 Schmidt, G. et al. 2005. Foundations of Parasitology, 7th ed. McGraw Hill, New York, NY.
* ↑ Thomson, MC; Obsomer, V; Dunne, M; Connor, SJ; Molyneux, DH «Satellite mapping of Loa loa prevalence in relation to ivermectin use in west and central Africa». The Lancet, 356, 9235, 2000, pàg. 1077–1078. DOI: 10.1016/s0140-6736(00)02733-1. PMID: 11009145.
* ↑ Harris, Michael. «Loa loa» (en anglès).
* ↑ Turkington, C. & Ashby, B. 2007. Encyclopedia of Infectious Diseases. New York: Facts on File.
# Ió d'hidrur d'heli

El catió hidroheli(1+), HeH$^+$, també conegut com a ió d'hidrur d'heli o ió molecular d'hidrur d'heli, és un ió positivament carregat format per la reacció d'un protó amb un àtom d'heli en la fase de gas. Es va produir per primera vegada en laboratori l'any 1925. És isoelectrònic amb l'hidrogen molecular. És l'àcid més fort que es coneix amb una afinitat de protó de 177.8 kJ/mol. És l'ió heteronuclear més simple, i és comparable amb l'ió hidrogen molecular, H+ 2. El seu moment dipolar calculat és 2.26 o 2.84.

## Referències i notes

* Les dades numèriques s'han extret de Weast, R. C. (Ed.) (1981). CRC Handbook of Chemistry and Physics (62nd Edn.). Boca Raton, FL: CRC Press. ISBN 0-8493-0462-8.
* ↑ «The Ionization of Hydrogen by Electron Impact as Interpreted by Positive Ray Analysis». Physical Review, vol. 26, 1, 1925, pàg. 44–55. Bibcode: 1925PhRv...26...44H. DOI: 10.1103/PhysRev.26.44.
* ↑ Lias, S. G.; Liebman, J. F.; Levin, R. D.; Liebman; Levin «Evaluated Gas Phase Basicities and Proton Affinities of Molecules; Heats of Formation of Protonated Molecules». Journal of Physical and Chemical Reference Data, vol. 13, 3, 1984, pàg. 695. Bibcode: 1984JPCRD..13..695L. DOI: 10.1063/1.555719.
* ↑ J. Fernandez; F. Martin; Martín «Photoionization of the HeH$^+$ molecular ion». J. Phys. B: At. Mol. Opt. Phys, vol. 40, 12, 2007, pàg. 2471–2480. Bibcode: 2007JPhB...40.2471F. DOI: 10.1088/0953-4075/40/12/020.
* ↑ Coxon, J; Hajigeorgiou, PG «Experimental Born–Oppenheimer Potential for the X$_1$Σ$^+$ Ground State of HeH$^+$: Comparison with the Ab Initio Potential». Journal of Molecular Spectroscopy, vol. 193, 2, 1999, pàg. 306–318. Bibcode: 1999JMoSp.193..306C. DOI: 10.1006/jmsp.1998.7740. PMID: 9920707.
* ↑ «[ned.unifenas.br/amdias/wp-admin/apostilas/hf1s.pdf Dipole Moment Calculation to Small Diatomic Molecules: Implementation on a Two-Electron Self-Consistent-Field ab initio Program]».
* J. Chem. Phys. 41, 1646 (1964)
# Avancem

Avancem és un moviment polític catalanista i socialista que va néixer l'any 2012. Els membres més destacats són Joan Ignasi Elena, Fabian Mohedano, Glòria Plana, Jordi del Río i Pere Pladevall.
Creat el 30 juny de 2012, per diferents membres de l'òrbita del Partit dels Socialistes de Catalunya, Elena, Del Río i Pladevall eren membres destacats del corrent obiolista del PSC, amb la voluntat de treballar per construir un espai socialista que contribueixi a la recomposició del centre-esquerra a Catalunya en el context del procés independentista català.
El febrer de 2014 es constitueix com a associació. En les eleccions locals de 2015 va segellar diferents pactes municipals amb Esquerra Republicana de Catalunya per exemple, a Badalona, Cambrils, Lleida, Lloret de Mar i Riudoms, que es van repetir a les eleccions municipals de 2019 però ja no en les de 2023, i el moviment no sembla tenir activitat,

## Referències

* ↑ «El PSC expulsa definitivamente al crítico Mohedano por participar en un acto independentista» (en castellà). El Mundo, 10-04-2014. [Consulta: 21 desembre 2023].
* ↑ «Avancem es constitueix com a associació al marge del PSC i convida altres entitats a crear un nou espai socialista». VilaWeb.cat.
* ↑ «ERC es presentarà en coalició amb Avancem i MES a les municipals del 2019 a la ciutat de Lleida». 324, 28-11-2018. [Consulta: 21 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Avancem - Lloc web oficial
# Madonna del Ghisallo

La Madonna del Ghisallo és una petita església situada a Magreglio, a la província de Como, Itàlia. Aquesta església és coneguda per tots els aficionats al ciclisme pel fet que es troba en el cim del port de Ghisallo, una ascensió que forma part del trajecte tradicional de la Volta a Llombardia i, també sovint, del Giro d'Itàlia.
La Madonna del Ghisallo és particularment venerada pels ciclistes. El 1949 el papa Pius XII la va proclamar patrona universal dels ciclistes. Una torxa beneïda pel Papa, va ser portada de Roma fins al santuari per una comitiva de la qual els dos últims rellevistes foren Gino Bartali i Fausto Coppi. Al santuari s'han dipositat nombrosos records de ciclistes cèlebres, en especial les bicicletes de Bartali, Coppi i també les d'Eddy Merckx, Felice Gimondi i Francesco Moser. També es troben diverses samarretes de corredors.
Al costat del santuari hi ha un Museu del ciclisme que fou inaugurat en presència de Fiorenzo Magni el 14 d'octubre de 2006 amb motiu del Giro de Llombardia.

## Port de Ghisallo

L'ascensió des de Bellagio, a la riba del llac Como, té 10,6 quilòmetres de llargada, en què se superen 552 metres de desnivell fins als 754 m, on es troba el coll. El pendent mitjà és del 5,2%, amb rampes màximes que arriben fins al 14%.

## Referències

* 1 2 3 Friebe, Daniel; Goding, Pete. Ascensiones míticas : 50 puertos de leyenda que deberías coronar. Barcelona: Lunwerg, 2012, p. 30-33. ISBN 9788497858618.
# Atelopus seminiferus

Atelopus seminiferus és una espècie d'amfibi de la família dels bufònids. Només se sap que visqui a la seva localitat tipus i als voltants al nord del Perú, entre Balsa Puerto i Moyobamba (San Martin), entre els 1.200 i 2.000 metres d'altitud. La tendència poblacional és decreixent degut principalment a la quitridiomicosi, que també compromet la supervivència de diverses espècies del gènere.
És terrestre i habita en boscos primaris de muntanya als vessants est dels Andes. Es reprodueix en rierols i es creu que és incapaç de viure en hàbitats alterats.

## Referències

* 1 2 «Atelopus seminiferus» (en anglès). IUCN Red List. Rainer Schulte, Antonio Salas, Ariadne Angulo, Stefan Lötters. 2004. [Consulta: 7 setembre 2014].
# Cuaespinós lleonat

El cuaespinós lleonat (Sylviorthorhynchus yanacensis) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Hàbitat i distribució

Habita garrigues als vessants rocosos i boscos de Polylepis als Andes, del nord-oest i sud-est de Perú i centre i sud de Bolívia.

## Taxonomia

Inclòs durant molt de temps al gènere Leptasthenura, avui es considera una espècie germana del cuaespinós de Des Murs (S. desmurii) i ha estat traslladada al gènere Sylviorthorhynchus.

## Referències

* ↑ «Cuaespinós lleonat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/03/2021(català)
* ↑ EP Derryberry, S Claramunt, G Derryberry, RT Chesser, J Cracraft, A Aleixo, J Pérez-Emán, JV Remsen Jr et RT Brumfield. 2011. Lineage diversification and morphological evolution in a large-scale continental radiation: the Neotropical ovenbirds and woodcreepers (Aves: Furnariidae). Evolution 65: 2973–2986.
# Molí de blat la Biana

El Molí de blat la Biana és una obra del municipi dels Omellons (Garrigues) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un complex format per dos edificis fets en moments constructius diferents. El més antic seria el molí, de planta rectangular amb coberta de volta apuntada que s'inicia pràcticament des del terra. Està formada per carreus regulars ben escairats. A l'estança interior s'hi conserva la pedra per moldre i alguna pica. Exteriorment els murs de tancament són gruixuts; la teulada és plana, feta de terra i pedres. La porta d'accés està orientada cap a l'est, és un arc de mig punt amb grans dovelles de pedra vista.
L'altra construcció està adossada al molí. Es desconeix l'ús que hauria tingut en origen. També està fet de pedra vista, les parets són força gruixudes, de pedra mal escairada i en part arrebossada. Tenia un pis d'alçada, avui desaparegut, i estaria cobert de forma inclinada a un vessant de teula. La portada és un arc de mig punt fet amb maons i blocs de pedra.

## Referències

* 1 2 «Molí de blat la Biana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 febrer 2016].
# Sexologia mèdica

La sexologia mèdica és un vessant de la medicina que s'ocupa del diagnòstic i tractament dels trastorns de la sexualitat humana des del punt de vista mèdic, que inclou també les vessants psicològica i social d'aquests. No és una especialitat mèdica reconeguda a Espanya. Hi ha estudis de postgrau, mestratges, universitaris per esdevenir-ne especialista. Un metge o metgessa amb un mestratge en sexologia és un sexòleg o sexòloga respectivament. La sexologia actual en general treballa en favor de la salut sexual humana, així com pel coneixement i l'aplicació arreu dels Drets sexuals.
Gran part d'especialitats mèdiques tenen relació amb la sexologia, però la sexologia mèdica treballa sobre el trastorn sexual amb una visió trandisciplinar, qüestió que en facilita l'abordatge, la planificació del tractament i la terapia pròpiament dita. Això no vol dir, però, que no calgui la interconsulta altres especialistes en algun cas concret.
# Miner ala-rogenc

El miner ala-rogenc (Geositta rufipennis) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).
Viu als vessants rocosos dels Andes, al centre i sud-oest de Bolívia, Argentina i Xile.

## Referències

* ↑ «Miner ala-rogenc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Miner gros

El miner gros ( Geositta isabellina ) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).
Viu als vessants rocosos dels Andes del nord i centre de Xile i oest de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Miner gros». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021 (català)
# Calbera

Calbera és un poble a la Baixa Ribagorça, província d'Osca, pertanyent al municipi de Beranui. En el mateix municipi hi trobem el monestir de Santa Maria d'Ovarra i els nuclis de les Ferreries, Castrocit i Morens, Vallabriga
Està situat a 1.207 m, el vessant de migdia de la serra de Pegà, prop de la ribera del riu Isàvena. El poble dorm sobre un turó que presideix el castell, del segle xi, que domina la valleta de Castrocit i la ribera de l'Isàvena, per on passava la calçada romana que portava a Benasc. Del castell només en resta un dels cossos de l'edifici i una torre rectangular, en els seus orígens protegia la part sud de l'assentament que es trobava a mig camí entre el castell de Ripacurza i els passos que portaven cap a Bonansa i Pont de Suert. L'església, dedicada a Sant Andreu, és d'estil romànic llombard amb el campanar romànic tardà, fou construïda en el segle xi i reformada al XII i al XVI, del qual datava el retaule destruït el 1936 durant la Guerra Civil. Hi ha diverses ermites: la de Sant Pau (segle XI-XII), la de Sant Valeri (segle xi) a l'altra banda del barranc de Castrocit i de Santa Maria, d'estil llombard; també les restes d'un monestir dels segles XII-XVI. A la Quadra de Calvera hi ha també una església semblant a la d'Ovarra amb una talla de la Verge. Prop del poble, la serra de la Croqueta, es trobà una làpida funerària romana del segle i aC.
Cap al 900 els comtes de la Ribagorça donaren Calbera, Castrocit i Morens al Monestir d'Ovarra.
La festa major se celebra el 15 d'agost.
En aquesta zona es parla el català en el seu dialecte ribagorçà.

## Referències

* ↑ «Calbera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Calbera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Calbera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Calbera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Calbera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Gran Geografia comarcal de Catalunya- Ed.Enciclopèdia Catalana 1995
* http://articulos.altoaragon.org/index.htm
# El Reig

El Reig és una masia a mig camí dels nuclis de Manlleu i Torelló (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

Es tracta d'una masia de planta rectangular coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana, el vessant de la qual és més prolongada que l'altre. La façana es troba orientada a llevant i portal presenta una llinda rectangular, la qual té un sobrearc de totxo. La casa està construïda damunt la pedra viva. Està bastida amb còdols de riu, totxo i paret de tàpia a la part superior. Els elements de ressalts són de pedra vista. L'edificació es troba envoltada per coberts i annexes a la casa de nova construcció. L'estat de conservació, malgrat els afegitons, és força bo.

## Història

Antic mas que trobem registrat en els fogatges de 1553 de la parròquia i terme de Sant Feliu de Torelló on consta Pere Reig com habitant del mas. Fou ampliat i reforma per Barat Reix l'any 1689 i al segle següent per Joseph Reix al 1727 com indiquen algunes de les llindes del mas, la majoria de les quals estan datades al segle xviii tant a l'interior com a l'exterior.

## Referències

* 1 2 «El Reig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 març 2019].

## Enllaços externs

* El Reig Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament