OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Miserere (Pärt)

Miserere és una obra coral escrita pel compositor estonià Arvo Pärt entre 1989 i 1992. Combina la lletra de dos himnes litúrgics tradicionals: el Miserere i el Dies irae. La peça comença amb repetides súpliques de pietat, acompanyades de pauses dramàtiques, que condueixen a l'arribada del dia de la ira, senyalitzat per un potent repic de tambors. El tambor inicia cada nou vers mentre el cor canta les paraules més terrorífiques de la litúrgia cristiana. Després d'haver enfrontat la catàstrofe, el cor ascendeix a altures radiants sobre la ressonància profunda de l'orgue, el tam-tam i la campana. Les interpretacions del Miserere solen durar uns 35 minuts.

## Referències

* ↑ «Universal Edition Music Notes». [Consulta: 17 setembre 2016].
* ↑ Burrows, John. Classical Music (Visual Reference Guides Series). 1st. Metro Books, 2010, p. 488. ISBN 978-1435121270.
* ↑ Clarke, David The Musical Times, 134, 1810, 1993, pàg. 680–684. DOI: 10.2307/1002929. JSTOR: 1002929.
# Patriotes de Rússia

Patriotes de Rússia (en rus: Патриоты России, Patrioty Rossii) va ser un partit polític nacionalista d'esquerra a Rússia. Va ser establert l'abril de 2005 per Gennady Semigin, que va ser expulsat del Partit Comunista de la Federació Russa després de fracassar en una lluita pel poder amb Gennadi Ziugànov.

## Història

El partit va néixer al 2004 després de la celebració d'un 10è Congrés alternatiu del Partit Comunista, agrupant grups dissidents en l'anomenat "Congrés de Patriotes de Rússia". Aquests el van constituir oficialment aprofitant l'estructura d'un partit minoritari del 2002 anomenat Partit Laborista, modificant el nom a Patriotes de Rússia en el seu 2n Congrés en el qual Gennadi Semigin va ser elegit president.
Poc després de la seva fundació, al 2006, els Patriotes es van unir a la facció Rodina a la Duma. Però fruit de tensions internes i diferències polítiques, un cop la coalició es va transformar en Rússia Justa, van declarar la seva intenció de retirar-se del nou partit i presentar-se a les eleccions de 2007, en les quals obtindrien només 639,119 vots i prop de l'1%, sense cap representació a la Duma. A les següents eleccions legislatives van mantenir resultats, però a les de 2016 van veure reduït el seu suport en gairebé la meitat respecte les anteriors, amb 310.015 vots i el 0.59%. A nivell presidencial van donar suport a Vladímir Putin a les eleccions de 2012 i 2018.
Més endavant, el 22 de febrer de 2021, el partit retornaria a Rússia Justa refundant-la amb el nom Rússia Justa: Patriotes, per la veritat.

## Resultats electorals
### Eleccions presidencials

| Any | Candidat | 1a volta | 1a volta | 2a volta | 2a volta | Resultat |
| Any | Candidat | Vots | % | Vots | % | Resultat |
| 2008 | No va participar | No va participar | No va participar | No va participar | No va participar | No va participar |
| 2012 | Suport a Vladímir Putin | 46,602,075 | 63.60 | N/A | N/A | 1 Elegit |
| 2018 | Suport a Vladímir Putin | 56,430,712 | 76.69 | N/A | N/A | 1 Elegit |

### Eleccions legislatives

| Any | Líder | Resultats | Resultats | Resultats | Resultats | Pos. | Govern |
| Any | Líder | Vots | % | Escons | +/– | Pos. | Govern |
| 2007 | Gennadi Semigin | 615,417 | 0.89 | 0 / 450 | Nou | 9è | Extraparlamentari |
| 2011 | Gennadi Semigin | 639,119 | 0.97 | 0 / 450 | = | 6è | Extraparlamentari |
| 2016 | Gennadi Semigin | 310,015 | 0.59 | 0 / 450 | = | 12è | Extraparlamentari |

## Referències

* ↑ «Патриоты России. Российская политическая партия» (en rus). Lenta.ru.
* ↑ «Профсоюзы объединились в Партию труда» (en rus). Lenta.ru.
* ↑ «"Патриоты России" намерены поддержать Путина на выборах президента - ТАСС». [Consulta: 23 febrer 2024].
* ↑ Times, The Moscow. «Russian Parties Merge Ahead of Highly Anticipated State Duma Race» (en anglès), 28-01-2021. [Consulta: 23 febrer 2024].
# Sant Joan Sescloses

Sant Joan Sescloses és una ermita de Peralada (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'ermita de Sant Joan Sescloses està situada a uns dos km de Castelló d'Empúries, si bé pertany a Vilanova de la Muga. És una construcció d'una sola nau amb absis trapezial. L'edifici està arrebossat tant interior com exteriorment. Al frontis hi ha una porta i una finestra rectangulars. El contorn superior de la façana és corbat i al seu damunt hi ha un campanar de cadireta d'un sol arc. Als murs laterals de la nau no hi ha cap obertura. L'absis conserva restes d'aparell en opus spicatum probablement de la primitiva construcció preromànica.

## Història

Les primeres notícies documentals sobre Sant Joan Sescloses daten del segle ix. L'any 866, en un precepte de Carles el Calb, la cel·la monàstica de Sant Joan era confirmada com a dependent de Sant Esteve de Banyoles. La possessió de l'església de Sant Joan va ser causa del litigi al llarg del temps entre els monestirs de Banyoles, de Sant Policarp de Rasés i posteriorment de Sant Pere de Rodes, ja que l'any 944 Lluís d'Ultramar va donar Sant Joan Sescloses al monestir de Sant Pere de Rodes. El 1064 hi ha documentada la consagració de l'església de Sant Joan. Durant el segle xiii era parròquia; fou agregada a Santa Maria de Castelló d'Empúries com a sufragània el 1596. L'interior va ser reconstruït després de la guerra del 1936-39, ja que s'havien esfondrat les voltes de la nau i de l'absis. Malgrat tot, en els murs laterals exteriors de la nau, s'han detectat reformes efectuades entre els segles XVII-XVIII. El coronament del frontis cal datar-lo entre els segles XVIII-XIX. El 1969, durant unes obres de neteja, es van descobrir estructures preromàniques amagades sota l'arrebossat, i un fragment de marbre blanc amb relleus, probablement pertanyent a un sarcòfag paleocristià.

## Referències

* 1 2 «Sant Joan Sescloses». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# That They May Face the Rising Sun

That They May Face the Rising Sun és una pel·lícula irlandesa del 2023 dirigida per Pat Collins. És una adaptació de la novel·la de John McGahern (2022). La pel·lícula va guanyar 11 premis: Entre ells, el de la millor pel·lícula als Irish Film & Television Awards 2024.

## Sinopsi

Als anys vuitanta, una parella jove, Joe i Kate, van marxar de Londres cap a Irlanda per viure al Comtat de Leitrim, lloc de naixement de Joe.

## Repartiment

* Barry Ward: Joe
* Anna Bederke: Kate
* Lalor Roddy: Patrick
* Ruth McCabe: Mary
* Phillip Dolan: Jamesie
* Sean McGinley: Johnny
* Brendan Conroy: Bill

## Producció

L'adaptació de la novel·la de John McGahern de 2002 és dirigida i coescrita per Pat Collins, que ja va realitzar un documental sobre l'escriptor, John McGahern: A Private World (2005). El guió va ser coescrit per Eamon Little. El repartiment compta amb Barry Ward, Anna Bederke en els papers principals i també inclou Lalor Roddy, Sean McGinley, Ruth McCabe i l'actor debutant Phillip Dolan.
Va ser rodada principalment a Conamara, al comtat de Galway, al llarg de la frontera de Mayo.

## L'estrena

Es va projectar per primera vegada al Festival de Cinema de Londres el 2023.

## Recepció

La pel·lícula va ser nominada a 11 premis. Va guanyar el de la millor pel·lícula als Irish Film & Television Awards al 2024.

## Referències

* ↑ Hunter, Allan. «‘That They May Face The Rising Sun’: London Review». Screen Daily, 08-10-2023. [Consulta: 21 abril 2024].
* ↑ «Trailer for 'That They May Face The Rising Sun'». Irish Central, 29-12-2023. [Consulta: 21 abril 2024].
* ↑ Whittington, Paul. «John McGahern’s That They May Face the Rising Sun on film: ‘It’s a trip down memory lane’». Independent.ie. [Consulta: 21 abril 2024].
* ↑ Korossi, Georgia. «Pat Collins on his John McGahern adaptation That They May Face the Rising Sun». BFI.org, 09-10-2023. [Consulta: 21 abril 2024].
* ↑ Szalai, Georg. «Cillian Murphy, ‘Kin’ Season 2 Among Irish Film & Television Awards Winners», 20-04-2024. [Consulta: 20 abril 2024].
# The Sweet East

The Sweet East és una road movie surrealista satírica estatunidenca del 2023 dirigida per Sean Price Williams en el seu debut com a director a partir d'un guió de Nick Pinkerton. És protagonitzada per Talia Ryder, Earl Cave, Simon Rex, Ayo Edebiri, Jeremy O. Harris, Jacob Elordi i Rish Shah. S'ha subtitulat al català.
Es va exhibir per primer cop a la Quinzena de Cineastes del Festival de Canes el 18 de maig de 2023, i es va estrenar als cinemes l'1 de desembre de 2023 amb la distribuïdora Utopia.

## Referències

* ↑ «The Sweet East». Goita què fan, ara!. [Consulta: 16 desembre 2024].
* ↑ Keslassy, Elsa. «Cannes' Directors Fortnight Unveils 2023 Lineup, Including Films by Hong Sang-soo, Michel Gondr». Variety, 18-04-2023. [Consulta: 18 maig 2023].
* ↑ «Sean Price Williams, Talia Ryder, Simon Rex & More on The Sweet East, Problematic Characters, and Trust». New York Film Festival, 12-10-2023. [Consulta: 15 octubre 2023].
# György Sárosi

György Sárosi (Budapest, 16 de setembre de 1912 - Gènova, 20 de juny de 1993) va ser un destacat futbolista hongarès dels anys 30.

## Trajectòria

Sárosi va néixer el 15 de setembre de 1912 a Budapest i va morir a Gènova el 20 de juny de 1993. Considerat un dels millors futbolistes hongaresos d'abans de la Segona Guerra Mundial, la seva versatilitat li va permetre jugar a diverses posicions. Essencialment jugava de davanter, però també ho va fer de defensa central. Defensà els colors del Ferencváros TC amb el qual guanyà cinc lligues hongareses entre 1932 i 1941. Amb la selecció de futbol d'Hongria disputà les fases finals de les copes del món de 1934 (on marcà un gol) i 1938, on, com a capità, portà la seva selecció a la final, marcant 5 gols al campionat.
Un cop retirat es traslladà a Itàlia on fou entrenador de diversos clubs, com ara la Juventus FC, l'AS Bari o l'AS Roma. També dirigí la selecció de futbol de l'Iran.

## Referències

* ↑ «IFFHS' Century Elections».
* 1 2 «Switzerland - Trainers of First and Second Division Clubs».
* ↑ «The versatile virtuoso of Hungary & FTC». FIFA. Arxivat de l'original el 9 September 2015. [Consulta: 16 desembre 2015].
* ↑ 62 Caps and 42 Goals for Hungary
# Metall natiu

Un metall natiu és qualsevol metall que es troba en la seva forma metàl·lica, ja sigui pur o aliatge, en la naturalesa. Els metalls que es poden trobar com mineral natiu, inclouen alumini, antimoni, arsènic, bismut, cadmi, crom, cobalt. indi, ferro, manganès, molibdè, níquel, reni, seleni, tàntal, tel·luri, estany, titani, tungstè, vanadi i zinc, així com dos grups de metalls: el grup d'or, i grup de platí. El grup d'or consisteix en or, coure, plom, alumini, mercuri i plata. El grup de platí està format per platí, iridi, osmi, pal·ladi, rodi i ruteni. Entre els aliatges trobats en estat natal s'han trobat bronze, plata alemanya, osmiridi, electrum, or blanc, i amalgama de mercuri de plata i mercuri d'or .
Només l'or, la plata, el coure i els metalls de platí es produeixen en la natura en grans quantitats. Sobre escales de temps geològiques, molt pocs metalls poden resistir els processos de degradació natural com l'oxidació, per la qual cosa solament els metalls menys reactius com l'or i el platí es troben com a metalls nadius. Les altres solen produir-se com a parcel·les aïllades on un procés químic natural redueix un compost o mineral comú del metall deixant enrere el metall pur com petits flocs o inclusions.
Els elements no metàl·lics que es produeixen en l'estat natiu inclouen carboni i sofre. El silici, un semi-metall, s'ha trobat a l'estat natal en rares ocasions com petites inclusions en or.
Els metalls nadius eren l'únic accés previ a l'home prehistòric del metall, ja que el procés d'extracció de metalls dels seus minerals, fusió, es creu que va ser descobert al voltant del 6500 abans de Crist. Tanmateix, només es podien trobar en quantitats relativament petites, de manera que no es podien utilitzar de forma extensiva. Així, mentre el coure i el ferro es coneguessin molt abans de l'edat del coure i l'edat del ferro, no tindrien un gran impacte en la humanitat fins que la tecnologia fosificaria dels seus minerals i, per tant, els apareixien en massa.

## Referències

* ↑ Silicon, Mindat.org

## Enllaços externs

* The Native Elements Class
# Oscar Otte

Oscar Otte (Colònia, 16 de juliol de 1993) és un tennista professional alemany.
Ha desenvolupat la major part de la seva carrera en els circuits ATP Challenger i ITF Futures. El seu lloc més alt mai al rànquing individual de l'ATP va ser el número 129, aconseguit el 16 d'octubre de 2017, i al rànquing de dobles el 161, aconseguit el 15 de maig de 2017. Ha format part de l'equip alemany de Copa Davis esporàdicament.

## Palmarès
### Dobles masculins: 1 (0−1)

* Llegenda
* Grand Slams (0−0)
* ATP Finals (0−0)
* ATP World Tour Masters 1000 (0−0)
* ATP World Tour 500 (0−0)
* ATP World Tour 250 (0−1)
* Títols per superfície
* Dura (0−1)
* Gespa (0−0)
* Terra batuda (0−0)
| Resultat | Núm. | Data | Torneig | Superfície | Parella | Oponents | Marcador |
| Finalista | 1. | 2 d'octubre de 2022 | Sofia, Bulgària | Dura (i) | Fabian Fallert | Rafael Matos D. Vega Hernández | 6−3, 5−7, [8−10] |

## Trajectòria
### Individual

| Torneig | 2017 | 2018 | 2019 | 2020 | 2021 | 2022 | 2023 | 2024 | Títols | V − D |
| Open d'Austràlia | A | Q1 | Q3 | Q1 | Q1 | 2R | 1R | A | 0 / 2 | 1 – 2 |
| Roland Garros | Q3 | 1R | 2R | Q2 | 1R | 1R | 1R | A | 0 / 5 | 1 – 5 |
| Wimbledon | Q1 | Q1 | Q2 | NC | 2R | 3R | 2R | A | 0 / 3 | 4 – 3 |
| US Open | A | Q1 | Q2 | A | 4R | 1R | A | A | 0 / 2 | 3 – 2 |
| Total Victòries−Derrotes | 0−0 | 1−2 | 1−3 | 2−2 | 4−4 | 19−26 | 6−14 | | 33 – 52 | 33 – 52 |
| Rànquing a final d'any | 131 | 167 | 163 | 140 | 101 | 76 | 252 | | | |
| Llegenda: G: Guanyador; F: Finalista; SF: Semifinalista; QF: Quarts de final; Q: Qualificació; A: Absent; RR: Round Robin; |||||||||||

## Enllaços externs

* Oscar Otte a l'ATP (anglès)
* Oscar Otte al web de la Federació Internacional de Tennis (anglès)
* Oscar Otte a la Copa Davis (anglès)
# Carmen Gracia Tesán

Carmen Gracia Tesán (La Puebla de Híjar, Terol, 20 d'octubre de 1914 o 21 d'octubre de 1923 - Ginebra, 13 de març de 2003) fou una soprano coloratura aragonesa.
Segons una declaració d'entrada als Estats Units d'Amèrica del 1949, va néixer el 21 d'octubre de 1923, però segons la Reial Acadèmia de la Història ho va fer el 20 d'octubre de 1914, atès el registre civil de La Puebla de Híjar. De molt petita es trasllada amb la família a Barcelona on després d'un complet aprenentatge i gràcies als seus dots musicals, va tenir l'oportunitat de debutar al Gran Teatre del Liceu l'any 1939, participant en les representacions de l'òpera Chopin de Giacomo Orefice, sota la direcció del mestre Josep Sabater. L'any següent va cantar a partir del 25 de desembre de 1940 el paper de Gilda de Rigoletto de Giuseppe Verdi amb bones crítiques. Uns mesos abans havia cantat amb la Banda Municipal de Barcelona en un acte celebrat al Saló de Cent.
El mateix any, 1940, i al costat del baríton Pau Vidal i Guinovart, representaria al Liceu i amb la mateixa acceptació Il barbiere di Siviglia. I en el mes d'octubre, al Teatre Principal de Saragossa, interpretà Lucia di Lammermoor i compartint novament l'escenari amb l'esmentat Vidal, així com amb altres cantants i cors del Liceu.
Molt aviat va destacar i els seus majors triomfs, amb un ampli repertori d'òperes, els va obtenir en les dècades dels anys 1940 i 1950, època en què va actuar als millors escenaris de tot el món, entre ells La Scala de Milà i el Metropolitan de Nova York. Va fixar la seva residència a Ginebra (Suïssa) i allà va néixer la seva única filla, fruit de la seva relació amb un italià. Des de la seva retirada dels escenaris, es dedicà a donar classes de cant a l'esmentada ciutat.

## Referències

* ↑ Declaració d'arribada a Nova York amb la companyia Colonial Airlines.
* ↑ Barreiro, Javier. «Carmen Gracia Tesán» (en castellà). Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 1r febrer 2022].
* ↑ «Teatros - Liceo - Rigoletto». La Vanguardia, 27-12-1940, pàg. 3.
* ↑ A. R. «Gran Teatro del Liceo - Rigoletto». El Noticiero Universal, 26-12-1940.
* 1 2 «Gracia Tesán, Carmen» (en castellà). Gran Enciclopedia Aragonesa (GEA), 2003. Arxivat de l'original el 2016-09-06. [Consulta: 1r febrer 2022].
* ↑ «La IV reunión nacional de dermatólogos españoles». Diario de Barcelona, 21-10-1940, pàg. 4.
* ↑ Biografia a El Mundo
# Joan Albert II de Mecklenburg

Joan Albert de Mecklenburg - Johann Albrecht von Mecklenburg (alemany) - (Waren, Mecklenburg, 5 de maig de 1590 - Güstrow, 23 d'abril de 1636) fou un noble alemany que regnà sobre els ducats de Mecklenburg-Schwerin (1608-36) i de Mecklenburg-Güstrow (1610-36). Quan va morir el seu pare, amb només dos anys, conjuntament amb el seu germà Adolf Frederic, va ser posat sota la tutela del seu oncle Carles de Mecklenburg-Schwerin. Des del 16 d'abril de 1608 va començar a governar una part del ducat de Mecklenburg-Schwerin. A la mort del seu oncle Carles, el 1610, també va obtenir els territoris de Mecklenburg-Güstrow.
Ell va mostrar-se neutral en la Guerra dels Trenta Anys, però en secret va ajudar el rei Cristià IV de Dinamarca, de manera que es va veure involucrat en el conflicte. El seu regne va ser enderrocat per les tropes de l'emperador Ferran II i el ducat va passar a ser controlat per Albrecht von Wallenstein. En 1631, amb el suport dels suecs, va aconseguir recuperar els seus dominis.

## Família

fill del duc Joan VII de Mecklenburg-Schwerin (1558-1592) i de Sofia de Schleswig-Holstein-Gottorp (1569-1634). El 9 d'octubre de 1608 es va casar a Estocolm amb Margarida Elisabet de Mecklenburg (1584-1616), filla del duc Cristòfol de Mecklenburg (1537-1592) i de la princesa sueca Elisabet Vasa (1549-1597). Fruit d'aquest matrimoni en nasqueren:
* Joan Cristòfol (1611-1612)
* Elisabet Sofia (1613-1676), casada amb August de Brunsvic-Lüneburg (1579-1666)
* Cristina Margarida (1615-1666), casada primer amb Francesc Albert de Saxònia-Lauenburg (1598-1642) i després amb Cristià Lluís I de Mecklenburg.
* Carles Enric (1616-1618)
Havent enviudat, el 26 de març de 1618 es casà a Kassel amb Elisabet de Hessen-Kassel (1596-1625), filla de Maurici I de Hessen-Kassel (1572-1632) i d'Agnès de Solms-Laubach (1578-1602). Aquest segon matrimoni va tenir un fill:
* Jordi (1620-1675), casat primer amb Caterina d'Halberstadt, i després amb Margarida de Lowtzow.
Joan Albert es casà per tercera vegada el 7 de maig de 1626 a Güstrow amb Elionor Maria d'Anhalt-Bernburg (1600-1657), filla de Cristià I d'Anhalt-Bernburg (1568-1630) i d'Anna de Bentheim-Tecklenburg (1579-1624). D'aquest tercer matrimoni en nasqueren:
* Anna Sofia (1628-1666), casada amb Lluís IV de Liegnitz.
* Joan Cristià (1629-1631)
* Elionor (1630-1631)
* Gustau Adolf (1633-1695), casat amb Magdalena Sibil·la de Schleswig-Holstein-Gottorp 1631-1719.
* Lluïsa (1635-1648)

## Enllaços externs

* Casa de Mecklenburg Arxivat 2012-02-08 a Wayback Machine.
* www.genealogie.free.fr Arxivat 2008-04-12 a Wayback Machine.
# Yohei Kajiyama

Yohei Kajiyama (Tòquio, 24 de setembre de 1985) és un futbolista japonès.

## Selecció japonesa

Va formar part de l'equip olímpic japonès als Jocs Olímpics d'estiu de 2008.

## Referències

* ↑ «FIFA». Arxivat de l'original el 2017-11-16. [Consulta: 16 novembre 2017].
# Yukari Kinga

Yukari Kinga (近賀 ゆかり, 2 de maig de 1984) és una futbolista japonesa.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 2005. Va disputar 100 partits amb la selecció del Japó. Ha disputat Copa del Món de 2007, 2011, 2015, Jocs Olímpics d'estiu de 2008 i 2012.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 2005 | 1 | 0 |
| 2006 | 2 | 0 |
| 2007 | 16 | 0 |
| 2008 | 18 | 1 |
| 2009 | 3 | 1 |
| 2010 | 15 | 2 |
| 2011 | 17 | 0 |
| 2012 | 15 | 1 |
| 2013 | 1 | 0 |
| 2014 | 4 | 0 |
| 2015 | 5 | 0 |
| 2016 | 3 | 0 |
| Total | 100 | 5 |

## Referències

* ↑ Japan Football Association(japonès)
* ↑ 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016 Japan Football Association(japonès)

## Enllaços externs

* Yukari Kinga, Fitxa a Soccerway
# Ayumi Kaihori

Ayumi Kaihori (海堀 あゆみ, 4 de setembre de 1986) és una exfutbolista japonesa.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 2008. Va disputar 53 partits amb la selecció del Japó. Ha disputat Copa del Món de 2011, 2015, Jocs Olímpics d'estiu de 2008 i 2012.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 2008 | 3 | 0 |
| 2009 | 3 | 0 |
| 2010 | 7 | 0 |
| 2011 | 14 | 0 |
| 2012 | 7 | 0 |
| 2013 | 6 | 0 |
| 2014 | 6 | 0 |
| 2015 | 7 | 0 |
| Total | 53 | 0 |

## Referències

* ↑ Japan Football Association(japonès)
* ↑ 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015 Japan Football Association(japonès)

## Enllaços externs

* Ayumi Kaihori, Fitxa a Soccerway
# Nora Gjakova

Nora Gjakova (Peć, Iugoslàvia, 17 d'agost de 1992) és una judoka kosovar que competeix en la categoria de pes lleuger (actualment -57 Kg). Ha participat en 2 Olimpíades, guanyant 1 medalla d'or en els Jocs Olímpics de Tòquio 2020. A més, ha guanyat 1 medalla de bronze en els Campionats del Món i 8 medalles (1 d'or) en els Campionats d'Europa.

## Trajectòria internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Prova |
| 2016 | Rio de Janeiro | 2a ronda | -57 Kg |
| 2020 | Tòquio | 1 | -57 Kg |
| Campionat del Món ||||
| 2009 | Rotterdam | 2a ronda | -57 Kg |
| 2010 | Tòquio | 2a ronda | -57 Kg |
| 2011 | París | 2a ronda | -57 Kg |
| 2013 | Rio de Janeiro | 7a posició | -57 Kg |
| 2014 | Txeliàbinsk | 2a ronda | -57 Kg |
| 2015 | Astanà | 1/8 final | -57 Kg |
| 2017 | Budapest | 1/8 final | -57 Kg |
| 2018 | Bakú | 7a posició | -57 Kg |
| 2019 | Tòquio | 7a posició | -57 Kg |
| 2021 | Budapest | 3 | -57 Kg |
| 2023 | Doha | 7a posició | -57 Kg |
| Campionat d'Europa ||||
| 2013 | Budapest | 2a ronda | -57 Kg |
| 2015 | Bakú | 3 | -57 Kg |
| 2016 | Kazan | 3 | -57 Kg |
| 2017 | Varsòvia | 3 | -57 Kg |
| 2018 | Tel-Aviv | 1 | -57 Kg |
| 2019 | Minsk | 2 | -57 Kg |
| 2021 | Lisboa | 3 | -57 Kg |
| 2023 | Montpeller | 3 | -57 Kg |

## Referències

* ↑ «Perfil oficial» (en anglès). Federació Internacional de Judo. [Consulta: 9 juliol 2024].
* ↑ «Nora Gjakova of Kosovo wins first judo gold medal» (en anglès). NBC Olympics.
* ↑ «Perfil olímpic» (en anglès). Olympics.com. [Consulta: 9 juliol 2024].
* ↑ «Resultats oficials» (en anglès). Federació Internacional de Judo. [Consulta: 9 juliol 2024].
# Odette Giuffrida

Odette Giuffrida (Roma, 12 d'octubre de 1994) és una judoka italiana, que competeix en la categoria de pes semi lleuger (actualment -52Kg). Ha participa en 2 Olimpíades, guanyant 2 medalles. A més, ha guanyat 2 medalles (1 d'or) en els Campionats del Món i 3 medalles (1 d'or) en els Campionats d'Europa.

## Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Categoria |
| 2016 | Rio de Janeiro | 2 | -52 Kg |
| 2020 | Tòquio | 3 | -52 Kg |
| 2020 | Tòquio | 1a ronda | Equips mixt |
| Campionat del Món ||||
| 2013 | Rio de Janeiro | 1/8 final | -52 Kg |
| 2014 | Txeliàbinsk | 1/8 final | -52 Kg |
| 2015 | Astanà | 5a posició | -52 Kg |
| 2017 | Budapest | 1/8 final | -52 Kg |
| 2018 | Bakú | 2a ronda | -52 Kg |
| 2019 | Tòquio | 1/8 final | -52 Kg |
| 2022 | Taixkent | 1/8 final | -52 Kg |
| 2023 | Doha | 3 | -52 Kg |
| 2024 | Abu Dhabi | 1 | -52 Kg |
| Campionat d'Europa ||||
| 2013 | Budapest | 5a posició | -52 Kg |
| 2014 | Montpeller | 1a ronda | -52 Kg |
| 2015 | Bakú | 5a posició | -52 Kg |
| 2016 | Kazan | 2a ronda | -52 Kg |
| 2017 | Varsòvia | 5a posició | -52 Kg |
| 2019 | Minsk | 5a posició | -52 Kg |
| 2020 | Praga | 1 | -52 Kg |
| 2021 | Lisboa | 2 | -52 Kg |
| 2022 | Sofia | 7a posició | -52 Kg |
| 2023 | Montpeller | 5a posició | -52 Kg |
| 2024 | Zagreb | 2 | -52 Kg |

## Referències

* ↑ «Perfil oficial» (en anglès). Federació Internacional de Judo. [Consulta: 8 juliol 2024].
* ↑ «Perfil olímpic» (en anglès). Olympics.com. [Consulta: 8 juliol 2024].
* ↑ «Resultats oficials» (en anglès). Federació Internacional de Judo. [Consulta: 8 juliol 2024].