OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Disney's Hollywood Studios

Disney's Hollywood Studios és un parc temàtic localitzat a Walt Disney World, prop d'Orlando, Florida. Va obrir les portes el maig de 1989 i té una extensió de 546 000m². El tema del parc són les pel·lícules realitzades a Hollywood i programes de televisió. El parc s'anomenava originalment Disney-MGM Studios però es va canviar el nom l'1 de gener de 2008 a Disney's Hollywood Studios. L'única relació que tingué amb la Metro-Goldwyn-Mayer va ser a través d'un contracte que va permetre a l'empresa Disney utilitzar el seu nom i logo. El parc compta amb servei d'autobús, de vaixells i de telefèric per accedir-hi.
En aquest parc hi destaca les dues àrees de Toy Story Land i Star Wars Galaxy's Edge per la seva magnitud. Aquestes zones temàtiques formen part de l'expansió del parc que començà l'any 2018.

## Atraccions

En aquest parc temàtic hi trobem atraccions com:
* The The Twilight Zone Tower of Terror
* Rock and Roller Coaster
* Mickey and Minnie's Runaway Railway
* Alien Swirling Saucer
* Slinky Dog Dash
* Toy Story Mania
* The Rise of The Resistance
* Millenium Falcon's Smugglers Run
* Star Tours
* Mupet Vision 3D

### Atraccions en construcció: (2021)

*Actualment no hi ha cap atracció en construcció en aquest parc temàtic.

## Referències

* ↑ Smith, Dave. Disney A to Z: The Updated Official Encyclopedia (en anglès), p. 148.
# Boja acadèmia de policia

Boja acadèmia de policia (títol original: Police Academy) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Hugh Wilson, estrenada l'any 1984. Ha estat doblada al català.
Es tracta del primer lliurament de la sèrie de les Police Academy.

## Argument

Sota l'impuls de l'alcalde, l'acadèmia de policia obre les portes a tot ciutadà que vol inscriure-s'hi, sense examen d'entrada prèvia. El jove i problemàtic Carey Mahoney s'hi veu enviat obligat i farà tot per ser-ne expulsat. Hi troba una galeria de individus, uns i altres igual de bojos.

## Repartiment

* Steve Guttenberg: Cadet Carey Mahoney
* Kim Cattrall: Cadet Karen Thompson
* G. W. Bailey: Tinent Thaddeus Harris
* Bubba Smith: Cadet Moses Hightower
* Donovan Scott: Cadet Leslie Barbara
* George Gaynes: Comandant Eric Lassard
* Andrew Rubin: Cadet George Martín
* David Graf: Cadet Eugene Tackleberry
* Leslie Easterbrook: Sergent Debbie Callahan
* Michael Winslow: Cadet Larvell Jones
* Marion Ramsey: Cadet Laverne Hooks
* Debralee Scott: Mrs. Fackler
* Bruce Mahler: Cadet Douglas Fackler
* Ted Ross: Capt. Reed
* Scott Thomson: Cadet Chad Copeland
* Brant von Hoffman: Cadet Kyle Blankes
* Georgina Spelvin: la prostituta

## Al voltant de la pel·lícula

* Aquesta pel·lícula ha llançat la carrera d'un bon nombre d'actors com Steve Guttenberg, Kim Cattrall o Michael Winslow i les seves increïbles imitacions d'efectes sonors.
* Bubba Smith, David Graf, Ted Ross i George Gaynes són morts tots quatre.

## Referències

* ↑ esadir.cat. Boja acadèmia de policia. esadir.cat.
* ↑ «Police Academy». The New York Times.
# Ajuria Enea

Ajuria Enea és un palau a Vitòria (País Basc) que constitueix la residència oficial del Lehendakari. El seu nom prové de la separació en dues paraules d'"Ajuriaenea", cognom de la família que construeix el palau, els Ajuria.
La decisió de convertir el Palau d'Ajuria Enea en residència oficial del lehendakari es va prendre basant-se en els valors arquitectònics de l'edifici, acord a la funció política a la que estava destinat. Fou el 13 d'octubre de 1980 quan el Govern Basc formalitzà l'adquisició dels terrenys a la seva antiga propietària, la Diputació Foral d'Àlaba. Aquell mateix any, Carlos Garaikoetxea, primer president del País Basc de la democràcia, ocupà oficialment l'edifici.

## Detalls arquitectònics

Situat en el passeig Fray Francisco de Vitòria, el Palau d'Ajuria Enea fou construït el 1920 per l'arquitecte suís Alfred Baeschlin i el contractista Hilarión San Vicente, a instàncies d'un industrial vitorià anomenat Serafín Ajuria Urigoitia.
El seu aspecte exterior presenta tots els elements arquitectònics de l'art neobasc: doble arquería a la planta baixa, tres finestrals centrals unificats amb buits balconats i elements heràldics al primer pis, finestres d'arc de mig punt junt als esquinals cilíndrics coronats en arcbotants de la planta superior i un ampli aler acabat en pinacles alçats cap al cel a la coberta.

## Història

Després de convertir-se el 1920 en la residència de la família Ajuria, l'edifici fou traspassat el 1966 a l'orde religiós de les Mares Escolàpies, quines la transformaren en un centre d'ensenyament. Sis anys després, el 1972, fou adquirit per la Diputació Foral d'Àlaba per convertir-lo en el Museu d'Art Basc. El centre obrí les portes el 1978 i durant els dos anys següents, milers de persones en visitaren les seves exposicions.
Una vegada presa la decisió de convertir-lo definitivament en la residència oficial del Lehendakari, es realitzà una remodelació interna de l'edifici consistent en la transformació de l'última planta en habitatge i l'adequació de la resta del palau a les funcions d'un president de govern. La titularitat definitiva del Palau d'Ajuria Enea passà a mans de la comunitat autònoma el 14 de març de 1989.
# Numidi

El numidi o líbic era un conjunt de llengües i dialecte, parlat pels númides i libis al nord d'Àfrica a l'antiga regió de Líbia, estretament relacionada amb les llengües amazigues.
Hi ha escassos testimonis de la llengua i només es pot identificar amb seguretat com a pertanyent a la família de llengües afroasiàtiques. Com que els massilis eren ètnicament amazics, se suposa que el numidi oriental era, per tant, una llengua amaziga. La branca amaziga afroasiàtica de vegades es diu líbico-berber, ja que no és clar si aquest numidi cauria dins de les modernes llengües amazigues o en formaria una branca germana. De fet, se suposa àmpliament que constitueix un grup propi, ja que no hi ha rastre dels casos substantius, sistema compartit per les modernes llengües amazigues. No obstant això, s'ha teoritzat que el protoberber tampoc tenia cap cas.
El líbic utilitzava un alfabet estrictament consonàntic, l'escriptura líbica (avantpassada del tifinagh actual). Les inscripcions numídies que han sobreviscut són principalment funeràries i privades, però hi ha inscripcions públiques bilingües púnico-líbiques (com la inscripció de Masinissa a Thugga) o líbico-llatines. En contrast amb això no hi ha rastre de literatura i el numidi es basa principalment en les tradicions orals amb tècniques molt elaborades de transmissió de la llengua. Tot i alguns senyals bilingües i afiliacions potencials amb les llengües existents, els experts no podien desxifrar aquesta llengua més que parcialment, pel que se sap de la forma oriental, probablement és influenciada pel púnic. La forma occidental, que inclou 13 lletres addicionals, seria més primitiva.
Hi ha registrada una supervivència de la llengua com a mínim fins al final del període romà, amb inscripcions que daten del 201 a les parets de la fortalesa de Bu Njem, al sud-est de Labiod Medjadja, o els senyals gravats en un gerro de Tiddis al segle iv. Aquesta persistència s'explica pel fet que els romans tenien problemes per entendre i parlar el numidi. Es parla en aquesta època del neolíbic, amb motiu de l'evolució de la llengua, especialment sota la influència púnica.

## Vegeu també

* Mausoleu libico-púnic de Dougga

## Referències

* ↑ « Écriture libyco-berbère » in Anne Zali et Annie Berthier, L'aventure des écritures, Bibliothèque nationale de France & Réunion des musées nationaux, 2002.
* ↑ citat per Plini el Vell a Naturalis Historia, V, 1)

## Bibliografia

* Dominique Casajus, « L'alphabet touareg », Paris, CNRS Editions, 2015, 256 pages contient plusieurs chapitres sur le libyque
* Lionel Galand, « Le berbère et l'onomastique libyque », in L'onomastique latine, Paris, 1977, p. 299-304.
* René Rebuffat, « Aires sémantiques des principaux mots libyques », in MEFRA 118/1, 2006, p. 267-295
* Otto Rössler: Die Sprache Numidiens. In: Sybaris: Festschrift Hans Krahe zum 60. Geburtstag am 7. February 1958, dargebracht von Freunden, Schülern und Kollegen. Otto Harrassowitz, Wiesbaden 1958 (Deutungsversuch der libyschen Morphologie)
# Teodora de Trebisonda

Teodora Comnena fou la vuitena emperadriu de Trebisonda, que va governar després d'usurpar el tron al seu mig germà Joan II.

## Regnat

Teodora era filla de l'emperador Manuel I i de la georgiana Rusudan. No és clar si la seva mare era la segona esposa de Manuel o si només era una concubina. Tampoc hi ha proves suficients per determinar si aquesta Teodora i una princesa de Trebisonda del mateix nom que apareix a la Crònica del bisbe Esteve, casada amb un noble o rei de Geòrgia, siguin la mateixa persona o si, anteriorment al seu regnat va ser monja, com va passar amb Anna Anacoutlou al segle següent.
El 1284, amb el suport militar del rei David VI de Geòrgia, va aconseguir usurpar el tron al seu mig germà, l'emperador Joan II. Probablement Joan II es va refugiar a Tripolis. Uns mesos després Joan va recuperar el tron. A la Crònica de Miquel Panaret aquest fet és resumit dient que Teodora "va desaparèixer de sobte", que potser es podria interpretar com que va fugir sense oposar resistència quan va veure venir Joan amb un exèrcit decidit a recuperar el tron.
Encara que el regnat va ser breu, va tenir temps per fer encunyar monedes amb el seu nom; se'n conserven uns quants tipus d'aspers, la moneda de plata més emprada a l'Imperi de Trebisonda. En tota la història d'aquest imperi va ser l'única dona el nom de la qual està present en monedes.

## Referències

* ↑ Kuršanskis, 1975, p. 198.
* ↑ Kuršanskis, 1975, p. 200.
* ↑ Miller, 1969, p. 30.
* ↑ Kuršanskis, 1975, p. 203.
* ↑ Wroth, 1911, p. LXXX, 277.
* ↑ Retowski, 1977, p. 132-134.

## Bibliografia

* Kuršanskis «L'usurpation de Théodora Grande Comnène». Revue des études byzantines, 33, 1975.
* Miller, William. Trebizond: The Last Greek Empire. Chicago: Argonaut Publishers, 1969.
* Miquel Panaret. Original-Fragmente, Chroniken, Inschiften und anderes Materiale zur Geschichte des Kaiserthums Trapezunt, part 2 (en grec). Abhandlungen der historischen Classe der königlich bayerischen Akademie 4, 1844 g.
* Miquel Panaret. Original-Fragmente, Chroniken, Inschiften und anderes Materiale zur Geschichte des Kaiserthums Trapezunt, part 2 (en alemany). Abhandlungen der historischen Classe der königlich bayerischen Akademie 4, 1844 a.
* Retowski. Die Münzen der Komnenen von Trapezunt. Braunschweig: Klinkhardt & Biermann, 1974.
* Wroth, Warwick. Catalogue of the Coins of the Vandals, Ostrogoths and Lombards and of the Empires of Thessalonica, Nicaea and Trebizond in the British Museum. Londres: Trustees of the British Museum, 1911.
# Muhàmmad ibn Abi-Bakr

Muhàmmad ibn Abi-Bakr as-Siddiq (àrab: محمد بن أبي بكر الصديق, Muḥammad b. Abī Bakr aṣ-Ṣiddīq) (632-658/659) fou fill del primer califa Abu-Bakr as-Siddiq i governador d'Egipte. Era quraixita del clan Tamim ibn Murra.
Era a Egipte quan, aliat amb Muhàmmad ibn Abi-Hudhayfa, va manifestar oposició al califa Uthman ibn Affan, es va negar a fer campanya a les ordes del governador Abd-Al·lah ibn Sad ibn Sarh al-Amirí (646-656) i va presentar una llista de suposats crims del califa. Rebels egipcis es van dirigir a Medina per enderrocar al califa i els va donar suport i llavors era a Medina (no se sap si hi era o va arribar amb els rebels). Assassinat Uthman (656), va donar suport a Alí ibn Abi-Tàlib. Fou nomenat governador d'Egipte però no és clar si va succeir a Qays ibn Sad ibn Ibada al-Ansarí o a al-Àixtar Màlik ibn al-Hàrith al-Nakhei (aquest podria haver estat el seu successor), ja que els esdeveniments són comentats de manera contradictòria a les fonts primàries i no s'ha pogut arribar a una conclusió segura. Muàwiya ibn Hudayj as-Sakuní, oposat a la revolta contra Uthman, que inicialment fou lleial a Ali però finalment es va passar a Muàwiya I i al general Amr ibn al-As; aquest darrer va derrotar les forces de Muhàmmad ibn Abi-Bakr a un lloc anomenat al-Musannat on fou derrotat i en la fugida fou capturat per Ibn Hudayj i mort. Una altra tradició diu que fou destituït per manca d'habilitat política i substituït per al-Àixtar, que no va arribar a prendre possessió del govern, ja que va morir el 658 o 659 enverinat amb una beguda amb mel pel seu djayastar (logistarius).

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, VII, 394-395.
# Isoniazida

La isoniazida, també coneguda com a hidrazida de l'àcid isonicotínic (INH), és un antibiòtic utilitzat per al tractament de la tuberculosi. Per a la tuberculosi activa s'utilitza sovint juntament amb rifampicina, pirazinamida i estreptomicina o etambutol. Per a la tuberculosi latent, s'utilitza sovint sola, per si mateixa. També es pot utilitzar per a tipus atípics de micobacteris, com ara M. avium, M. kansasii, i M. xenopi. Se sol prendre per via oral, però es pot utilitzar per injecció en el múscul.
Els efectes secundaris habituals inclouen un augment dels nivells sanguinis d'enzims hepàtics i entumiment a les mans i als peus. Els efectes secundaris greus poden incloure inflamació hepàtica i insuficiència hepàtica aguda. No és clar si l'ús durant l'embaràs és segur per al nadó. L'ús durant la lactància materna és probable que sigui segur. Es pot administrar piridoxina per reduir el risc d'efectes secundaris. La isoniazida actua en part interrompent la formació de la paret cel·lular del bacteri, que provoca la mort cel·lular.
La isoniazida es va fabricar per primera vegada el 1952. Es troba a la llista de medicaments essencials de l'Organització Mundial de la Salut. L'Organització Mundial de la Salut classifica la isoniazida com a fonamental per a la medicina humana. La isoniazida està disponible en alguns països com a medicament genèric, a Espanya, en la forma oral, està comercialitzat associat a la piridoxina amb el nom comercial de Cemidon.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Isoniazid». The American Society of Health-System Pharmacists. Arxivat de l'original el 20 desembre 2016.
* ↑ WHO Model Formulary 2008. World Health Organization, 2009, p. 136. ISBN 9789241547659.
* 1 2 «Isoniazid (Nydrazid) Use During Pregnancy». Arxivat de l'original el 20 desembre 2016.
* ↑ Hamilton, Richart. Tarascon Pocket Pharmacopoeia 2015 Deluxe Lab-Coat Edition. Jones & Bartlett Learning, 2015, p. 49. ISBN 9781284057560.
* ↑ Walker, S. R.. Trends and Changes in Drug Research and Development. Springer Science & Business Media, 2012, p. 109. ISBN 9789400926592.
* ↑ World Health Organization model list of essential medicines: 21st list 2019. Geneva: World Health Organization, 2019. WHO/MVP/EMP/IAU/2019.06. License: CC BY-NC-SA 3.0 IGO.
* ↑ Critically important antimicrobials for human medicine. 6th revision. Geneva: World Health Organization, 2019. ISBN 9789241515528.
* ↑ «Centro de Información online de Medicamentos de la AEMPS - CIMA». Madrid: AEMPS. Ministerio de Sanidad, Servicios Sociales e Igualdad, 2021.
# Uklonskovita

La uklonskovita és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el seu nom del mineralogista Alexandr Sergeievich Uklonskii (1888-), qui va estudiar els dipòsits de minerals de l'Àsia central.

## Característiques

La uklonskovita és un sulfat de fórmula química NaMg(SO₄)F·2H₂O, prèviament considerada NaMg(SO₄)(OH)·2H₂O, amb OH en lloc de F. L'estructura d'una mostra italiana va donar la fórmula NaMg(SO₄)F·2H₂O. Actualment no és clar si existeixen els termes extrems amb OH i F, o si l'anàlisi química del material de tipus rus era incorrecta. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Es troba en forma de cristalls prismàtics aplanats, allargats al llarg de [010], de fins a 2 mm, en forma de flocs i agulles. Pot tractar-se d'un producte d'alteració supergènica de la kononovita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la uklonskovita pertany a «07.DF - Sulfats (selenats, etc.) amb anions addicionals, amb H₂O, amb cations de mida mitjana i grans» juntament amb els següents minerals: caïnita, natrocalcita, metasideronatrita, sideronatrita, despujolsita, fleischerita, schaurteïta, mallestigita, slavikita, metavoltina, lannonita, vlodavetsita, peretaïta, gordaïta, clairita, arzrunita, elyita, yecoraïta, riomarinaïta, dukeïta i xocolatlita.

## Formació i jaciments

És un mineral de molt rara ocurrència, que es troba en cavitats en argiles per sobre de l'estrat de sal, com en el cas de la seva localitat tipus. També es troba en guixos, com a sulfat derivat de sulfurs oxidants. Sol trobar-se associada a altres minerals com: glauberita, polihalita, jurbanita, rostita, tamarugita, ferrinatrita o sideronatrita. Va ser descoberta l'any 1964 al dipòsit de sal de Kushkanatau, al baix Amudarià, Karakalpakistan (Uzbekistan).

## Referències

* ↑ «Uklonskovite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 juliol 2016].
* ↑ «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC). New minerals and nomenclature modifications approved in 2016». Mineralogical Magazine, 80(7), 34, 12-2016, pàg. 1315 – 1321.
* ↑ Sabelli, C. «Uklonskovite, NaMg(SO 4)F. 2H 2 O: new mineralogical data and structure refinement». Bulletin de la Société française de Minéralogie et de Cristallographie, 108, 1985, pàg. 133–138.
* 1 2 «Uklonskovite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 3 juliol 2016].
# Antípatre de Tars

Antípatre de Tars （grec antic: Ἀντίπατρος, llatí: Antipater) fou un filòsof estoic grec deixeble i successor de Diògenes de Babilònia i mestre de Paneci de Rodes. Plutarc en parla com un dels principals estoics, juntament amb Zenó de Cítion, Cleantes i Crisip de Soli. Ciceró remarca la seva agudesa. De la seva vida no se sap res.
Les poques cites existents de les seves doctrines filosòfiques no són prou per atribuir-li una gran reputació, si no fos per les opinions posteriors. Sembla que va prendre el lideratge en les discussions entre la seva pròpia escola i l'Acadèmia, encara que es diu que, com que no podia rebatre les argumentacions dels seus oponents, es va limitar a escriure; per això Plutarc l'anomena καλαμοβόας ('el que crida escrivint'). Segurament va escriure un tractat sobre els déus, i dos llibres sobre endevinació, un tema comú entre els estoics, on demostrava la veritat de la ciència del coneixement i la benevolència de la divinitat. Deia que els somnis eren premonicions del futur, i va recopilar anècdotes sobre aquest tema atribuïdes a Sòcrates. Segons Estobeu, Antípatre deia que el destí era un déu, encara que no és clar què volia dir realment. Ateneu de Nàucratis li atribueix un tractat titulat Περὶ Δεισιδαιμονίας ('sobre les supersticions').

## Referències

* ↑ Plutarc. Moralia. XIV, 8
* ↑ Ciceró. De divinatione I, 3
* ↑ Antipater a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 203-204
# Eógan mac Muiredaig

Eòganán mac Muiredaich va ser un pretendent o rei dels escots de Dál Riata del 736 al 739.
Era fill del rei Muiredach mac Ainbcellaich. No és clar si va ser un pretendent exiliat al tron de Dalriada o un rei vassall del poderós monarca picte Óegus I. Eógan va desaparèixer al cap de 3 anys i la sobirania dels pictes sobre els escots es va mantenir fins al voltant del 750.
Eógan no apareix en cap dels annals irlandesos supervivents, ni apareix al Duan Albanach, que passa de Muiredach a Áed Find. Només la Crònica dels reis de Dál Riata, que anomena Eógan fill de Muiredach com a rei després de Muiredach, i la llista de reis de la Crònica de Melrose l'inclouen.

## Referències

* 1 2 Cronica de Melrose.

## Bibliografia

* Anderson, Alan Orr. Early Sources of Scottish History A.D 500–1286 (llibre). vol. 1. Stamford: Paul Watkins, 1990. ISBN 1-871615-03-8.
* Anderson, M. O.. Kings and Kingship in Early Scotland (llibre). John Donald, 2011. ISBN 9781906566302.
* Forbes Skene, William. Celtic Scotland (llibre). Forgotten Books, 2010. ISBN 978-144008053-1.
* Maney, Laurance. Erratum for Volume 20/21 of the Proceedings of the Harvard Celtic Colloquium (en anglès). 22. Proceedings of the Harvard Celtic Colloquium, 2002.

## Enllaços externs

* CELT, Corpus de textos irlandesos. (anglès)
# Nitroglicerina (fàrmac)

La nitroglicerina, també coneguda com a trinitrat de gliceril, és un medicament que s'utilitza per a l'angina de pit, la insuficiència cardíaca, la pressió arterial alta, fissures anals, menstruació dolorosa. Es pren per boca, per sota de la llengua, aplicat a la pell o per injecció en una vena.
Els efectes secundaris comuns inclouen cefalea i pressió arterial baixa. La pressió arterial baixa pot ser severa. No és clar si l'ús durant l'embaràs és segur per al bebè. No s'ha d'utilitzar juntament amb medicaments els inhibidors de la fosfodiesterasa tipus 5 (com el sildenafil) a causa del risc de pressió arterial baixa. La nitroglicerina pertany a la família dels nitrats com a medicaments. Tot i que no està del tot clar el seu funcionament, es creu que funciona dilatant els vasos sanguinis.
La nitroglicerina es va escriure fins al 1846 i va entrar en ús mèdic el 1878. Es troba a la llista de medicaments essencials de l'Organització Mundial de la Salut. El cost a l'engròs al món en desenvolupament a partir del 2014 va ser de 0,06–0,22 dòlars americans per dosi per boca. La nitroglicerina com a fàrmac és una forma diluïda de la mateixa substància química utilitzada com l'explosiu, la nitroglicerina. La dilució fa que no sigui explosiva. El 2017, va ser la 143a medicació més prescrita als Estats Units, amb més de quatre milions de receptes.

## Comercialització

Es comercialitza a l'estat espanyol com a:
* Oral: Solinitrina, Trinispray, Cafinitrina
* Com a pegats: Dermatrans, Nitroderm, Cordiplast, Epinitril, Minitran, Nitrofix, Nitroplast, Trinipatch
* Pomada rectal: Rectogesic.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Nitroglycerin». The American Society of Health-System Pharmacists. Arxivat de l'original el 21 desembre 2016. [Consulta: 8 desembre 2016].
* ↑ Fenton, Caroline; Wellington, Keri; Easthope, Stephanie E. «0.4% nitroglycerin ointment : in the treatment of chronic anal fissure pain». Drugs, 66, 3, 2006, pàg. 343–349. DOI: 10.2165/00003495-200666030-00006. ISSN: 0012-6667. PMID: 16526822.
* ↑ «Nitroglycerin as a uterine relaxant: a systematic review». Journal of Obstetrics and Gynaecology Canada, 24, 5, 5-2002, pàg. 403–9. DOI: 10.1016/S1701-2163(16)30403-0. PMID: 12196860.
* ↑ Fischer, Janos; Ganellin, C. Robin. Analogue-based Drug Discovery (en anglès). John Wiley & Sons, 2006, p. 454. ISBN 9783527607495.
* 1 2 3 Ravina, Enrique. The Evolution of Drug Discovery: From Traditional Medicines to Modern Drugs (en anglès). John Wiley & Sons, 2011, p. 153. ISBN 9783527326693.
* ↑ World Health Organization model list of essential medicines: 21st list 2019. Geneva: World Health Organization, 2019. WHO/MVP/EMP/IAU/2019.06. License: CC BY-NC-SA 3.0 IGO.
* ↑ IDPIG Staff. «Glyceryl Trinitrate». A: International Medical Products Price Guide: International Drug Price Indicator Guide (IDPIG), 2014 [Consulta: 8 desembre 2016].
* ↑ «The Top 300 of 2020».
* ↑ «Nitroglycerin - Drug Usage Statistics».
* ↑ «Centro de Información online de Medicamentos de la AEMPS - CIMA». Madrid: AEMPS. Ministerio de Sanidad, Servicios Sociales e Igualdad, 2020.