OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# BLUE (Marca de Micròfons)

Blue Microphones (legalment Baltic Latvian Universal Electronics, LLC) és una empresa de producció d'àudio nord-americana propietat de Logitech que dissenya i produeix micròfons, auriculars, eines d'enregistrament, processadors de senyal i accessoris musicals per a professionals de l'àudio, músics i consumidors.

## Història

BLUE Microphones va ser fundada l'any 1995 pel músic nord-americà Skipper Wise i l'enginyer de gravació letó Mārtiņš Saulespurēns. El nom de l'empresa és un backrònim de Baltic Latvian Universal Electronics. L'empresa es va iniciar a Letònia, amb el desenvolupament dels primers prototips allà, i ara té la seu a Westlake Village, Califòrnia, Estats Units.
La primera creació de BLUE Microphones va ser la "bottle", un micròfon XLR d'estudi versàtil que inclou càpsules intercanviables seleccionades per aïllar signatures sonores per a qualsevol aplicació que es va fer servir àmpliament entre els músics de gravació professionals. El concepte d'això va sorgir de la filla de Skipper, Jessica, una aspirant a cantant als 12 anys, va suggerir a Skipper que creés un micròfon per enviar enregistraments d'àudio a través d'Internet. La perspectiva de BLUE Microphones era col·laborar amb altres aspirants a creatius en línia, sinònim de les necessitats del món de consum de tecnologia en desenvolupament als anys 90. Amb un impuls d'Apple Inc., la companyia de Westlake Village va crear un micròfon de condensador de baix cost anomenat Snowball per utilitzar-lo amb el programari d'enregistrament de música, GarageBand. Aquest micròfon es va fer popular entre els aspirants a músics professionals i els aficionats dedicats com a alternativa a llogar temps en un estudi de gravació.
El primer micròfon BLUE es va crear l'any 1995 a Riga, Letònia.
* Yeti color negre
* Micròfon estil Bola de neu
* Micròfon estil Libélula

## Premis

* Electronic Musician 2000 Editor's Choice Micròfon de l'any - Micròfon de condensador Blueberry
* RetailVision 2009 Millor perifèric de maquinari - Mikey i Eyeball 2.0
* BeatWeek (anteriorment iProng) Best in Show 2009, 2010
* Blue Yeti X va ser guardonat per a la innovació el 2020 pel CES (Consumer Technology Association)

## Referències

* ↑ Olivarez-Giles, Nathan. «Mic maker turns up the volume» (en anglès americà). Los Angeles Times, 21-07-2009. [Consulta: 6 gener 2023].
* 1 2 «10 Best Cheap Microphone For Streaming And Gaming» (en anglès americà). GamingFYI, 18-02-2022. Arxivat de l'original el 2022-03-10. [Consulta: 10 març 2022].
* ↑ «Blue Microphones turns up the volume». Los Angeles Times, 21-07-2009 [Consulta: 17 març 2019].
* ↑ , 26-05-2009. Arxivat 15 de juliol 2011 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2011-07-15. [Consulta: 5 gener 2023].
* ↑ , 09-01-2009.
* ↑ «Innovation Award Honorees - CES 2022».
# Manuel Ribas i Perdigó

Manuel Ribas i Perdigó (Barcelona, 27 de febrer de 1859 - Barcelona, 8 de juliol de 1927) fou un metge barceloní, president de l'Acadèmia de Medicina de Barcelona.
Fou professor clínic de la facultat de Medicina de la Universitat de Barcelona (1884-1902). Publicà treballs sobre patologia digestiva, neurologia, pneumologia, entre d'altres. Fou president de la Reial Acadèmia de Medicina de Barcelona. El 1888, Manuel Ribas i Perdigó es casa amb Carme Casas i Güell, i van tenir nou fills, dos dels quals van ser metges: Joan Ribas Casas, oftalmòleg, i Antoni Ribas Casas (1902-1982), otorrinolaringòleg, i un va ser arquitecte: Josep Maria Ribas i Casas.

## Formació acadèmica

Estudià medicina, igual que el seu germà Joan, dos anys més gran, a la Universitat de Barcelona. Es va llicenciar el 1880 amb premi extraordinari, i es va doctorar el 1881. Amplià els seus estudis a Leipzig, Berlin, Viena i París.

## Trajectòria professional

El 1882 és nomenat metge de l'Hospital de Santa Creu, especialitzat com internista. El 1884, obté plaça de professor clínic a la Facultat de Medicina i auxiliar de Bartomeu Robert, de qui es converteix en la seva mà dreta, substituint-lo i donant les seves classes quan ell es dedica a les tasques polítiques. Ribas va ser un professor molt valorat pels seus alumnes com Agustí Pedro i Pons, Pere Nubiola, August Pi Sunyer, Josep M Bartrina i d'altres. Participa en el Congrés Mèdic Internacional, celebrat a Barcelona el 1888 i presenta la comunicació Papel que representan las enfermedades extracardíacas en el descubrimiento de la asistolia. També, al Congrés Mèdic Internacional de Moscou del 1894 on presenta Formas clínicas de la cirrosi hepàtica. Arran de la mort del doctor Robert el 1902, abandona la Universitat i es concentra en la medicina privada.
Va publicar, entre altres treballs, de “Tratamiento de la neuro-astenia” 1892; “Formas clínicas de la cirrosis hepática”, 1898.
Va ser un metge pràctic de gran prestigi i clientela. Va estar molt vinculat a la Reial Acadèmia de Medicina de Barcelona, que l'elegeix acadèmic numerari el 1898 i ingressa amb el discurs "Tratamiento curativo de la tuberculosis pulmonar", respost pel mateix Dr. Robert. El 1909, és l'encarregat d'inaugurar el curs amb el treball "Tratamiento general de la arterioesclerosis". El 1924, l'Acadèmia l'elegeix president i ho és només durant tres anys perquè cau malalt d'un càncer d'estómac i mor al cap de sis mesos.
Té un carrer dedicat a Badalona.

## Referències

* ↑ «Manuel Ribas i Perdigó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya
* Galeria de Metges Catalans
# La Novella Alta

La Novella Alta és un monument del municipi de Vila-sana (Pla d'Urgell) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquest conjunt arquitectònic està situat damunt d'un turó.
El cos central de la Novella, construït en pedra, amb planta baixa i dos pisos és la part més antiga de l'edifici. Aquest cos respon als pressupostos arquitectònics de masia que J. Gisbert situa com el prototipus costaner; la façana principal obeeix a les tipologies habituals de masia rural catalana dels segles XV i XVI, amb el portal adovellat, amb el balcó al damunt, el pedrís i les simetries de les obertures. Cal destacar el treball de ferro forjat del balcó i de les reixes de les finestres de la planta baixa, així com el de la porta principal, de caràcter modernista.
Els annexes posteriors (torre inclosa) són fets a partir del 1940 segons els plànols de l'arquitecte Bofill, segueixen una estructura equilibrada amb l'estil del cos antic i es basen en el tipus de masia constituïda per arcades a les parts laterals. La Novella Alta posseeix molts annexes i dependències agrícoles, però tot és posterior a l'edifici central.

## Història

La Caseria de la Novella està ubicada a ponent del terme, a la vora del riu Corb. Es divideix en Alta i Baixa Novella, cadascuna formada per petites agrupacions de cases. Antigament la Novella era un tot, on hi havia un gran casal, que fou dels Priors dels Hospitalers de Barcelona. Cap al 1690 possiblement estava deshabitada. Antigament ja existien altres construccions al mateix turó, en el qual està situat actualment aquest conjunt promogut per Manuel Balet, però desaparegueren totes excepte el cos central amb les desamortitzacions del 1837.
La Novella Alta va ser una gran masia que als volts del 1940, a l'ampliar-se la propietat per conrear, va passar a ser finca d'explotació agrària i ramadera. Emili Bofill Benessat, arquitecte del segon quart del segle xx, amb títol de professional de l'Escola de Barcelona del 1931, va realitzar els plànols dels cossos laterals i dels annexes de la Novella Alta. Aquest conjunt arquitectònic fou concebut com a centre d'una explotació agrícola i ramadera d'en Serra Balet, antic propietari. Actualment i per canvi de propietari ha estat restaurada totalment.

## Referències

* 1 2 3 4 «La Novella Alta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].
# Torre del Xatmar

La Torre del Xatmar és un monument del municipi de Vila-sana (Pla d'Urgell) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Cal Xamar és una masia que comprèn dues cases adossades com a edificació principal. Són gairebé simètriques i estan construïdes amb pedra i maó i amb les cantonades de pedra. El recinte compte amb una terrassa lateral que queda fora del mur que tanca el barri. A més de l'edifici principal hi ha diversos annexes destinats a l'emmagatzematge. A la part posterior de la masia hi ha una gran galeria coberta amb terrassa balustrada a la part superior.

## Història

Els primers propietaris foren la família Galtés i Ribera de Barcelona. Concebien la Torre del Xamar (edificis i propietat) com una extensa unitat d'explotació vitícola. L'any 1881 es va construir la primera casa, els edificis destinats a emmagatzematge i les cases dels treballadors. Poc després s'hi edificà un annex que de fet, fou una segona casa. L'explotació econòmica de la masia ha sofert canvis profunds.

## Referències

* 1 2 «Torre del Xatmar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].
# Sant Pere de Lligordà

Sant Pere de Lligordà és un monument del poble de Lligordà, actualment del municipi de Beuda (Garrotxa) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Sant Pere és l'església parroquial del veïnat de Lligordà; es tracta d'una construcció romànica del segle xii, malgrat que es disposen de dades anteriors. Té una sola nau, amb volta de canó apuntada i una cornisa recorre els murs interiors. L'absis, semicircular està situat al costat de llevant. La porta d'accés al temple és a migjorn i està formada per tres arcs en gradació, una llinda i un timpà amb una creu en relleu. La porta té els batents decorats i reforçats amb aplicacions de ferro forjat dels segles XII o XIII: unes cintes planes que acaben en doble voluta als extrems; el forrellat té un cap de serp a l'extrem del passador.
El campanar, a la façana de ponent, mostra l'antiga espadanya, convertida en torre, sobrealçada al segle xviii, amb teulat a dues vessants. Al nord, unit amb el temple, hi ha construccions annexes.

## Història

Sant Pere de Lligordà ve citada documentalment l'any 1079, quan el vescomte de Bas i la seva esposa Ermessendis la donaren al monestir de Sant Joan les Fonts. L'actual temple, és del segle xii. El nom del lloc, unit amb el del temple, ve documentat com "Longordani" (1079), "Longorzano" (1106), "Longordano" (1175), "Lugurciano (1178), "Ligurciano (1231) i "Lligordano" (1362), fins a convertir-se més endavant en Lligordà.
L'església, que conserva part del seu caràcter original, havia guardat fins ben entrada la vintena centúria un retaule del segle xvi, fet per Pere Mates, amb escenes de la vida del Sant titular del temple. L'any 1933, el retaule ja no era al temple i s'ignorava el destí que se li havia donat.
Els Goigs que aquesta parròquia canta a Sant Pere, diuen: "Lligordà lo poble nostre, us honora en eix altar, és la gent devota vostre, que amb amor us el va alçar, sempre els feu tot benefici, doncs sóu Vós el seu Patró...".

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Pere de Lligordà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 setembre 2013].
* ↑ «Goigs a Sant Pere de Lligordà». [Consulta: 2016].
# Recompensa (videojocs)

La recompensa, trofeu o desafiament és, en el llenguatge dels videojocs, qualsevol progrés tangible que s'aconsegueix durant el transcurs o a la fi d'una partida o missió. Són un factor determinant en el disseny i l'èxit del videojoc i sovint es distribueixen en capes de dificultat, temps i risc. Permeten, d'altra banda, estimular la competitivitat i alhora bonificar la classificació dels jugadors en línia d'un mateix videojoc.
Les recompenses són un vector de jugabilitat que permet eixamplar les possibilitats d'un joc concret. Ofereix al jugador el fet no només de completar-lo, sinó també de descobrir-ne el ventall de detalls, de secrets i de nivells d'exigència. Són desafiaments que s'insereixen al llarg de l'edició o bé perquè sorgeixin aleatòriament, o bé com a reptes que defineixin la compleció d'un nivell o d'un objectiu secundari. També n'hi ha que depenen del temps jugat, com ara la repetició d'una mateixa acció un nombre concret de vegades, la visualització d'un vídeo publicitari —en el cas de jocs gratuïts— o la compleció d'un nivell determinat en un període de temps determinat. Endemés, alguns trofeus fan referència a d'altres prèvies, és a dir, que sigui indispensable haver-ne obtingut altres abans.
A diferència del desbloquejament de secrets, que més aviat aporta beneficis directes com ara característiques addicionals de joc, els desafiaments amb recompensa no atribueixen característiques especial als jugadors, sinó que apel·len a l'impacte sensorial i emocional del jugador. Són obtinguts generalment fora de l'entorn de joc i formen part del perfil en línia del jugador (Gamertag per Live Anywhere de Microsoft, tant pels títols de Xbox 360 i Games for Windows - Live suport en jocs per PC, PSN ID per PlayStation Network (PSN)) o per un personatge en particular (els punts de les recompenses en World of Warcraft). La motivació pel jugador per obtenir recompenses, radica en la maximització de la seva pròpia puntualització i obtenir el reconeixement per la seva constància.

## Referències

* ↑ Tost, Gina; Boira, Oriol. Vida Extra: Els videojocs com no els has vist mai. Barcelona: Columna, p. 96-97. ISBN 978-84-664-1932-1.
# Ratpenat cuallarg d'orelles amples

El ratpenat cuallarg d'orelles amples (Eumops bonariensis) és una espècie de ratpenat de la família dels molòssids pròpia de Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ Barquez, R.; Díaz, M.; González, E. Eumops bonariensis. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 26 gener 2017.
Espècies vivents de molòssids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Molossoidea :
Subfamília Molossinae :
Subfamilia Tomopeatinae :
# Cantó de Carbon Blanc

El cantó de Carbon Blanc és un cantó francès del departament de la Gironda, situat al districte de Bordeus. Té sis municipis i el cap és Carbon Blanc.

## Municipis

* Ambarés e la Grava
* Carbon Blanc
* Senta Eulalia
* Sent Lobés
* Sent Sulpici e Camairac
* Sent Vincenç de Pau

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1951-1968 | René Cassagne | SFIO |
| 1968- | Philippe Madrelle | SFIO, després PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 13.425 | 17.566 | 21.420 | 26.132 | 30.657 | 34.092 | 37.171 |
# One Piece Gold

One Piece Gold (ワンピース フィルム ゴールド, Wan Pīsu Firumu: Gorudo) és la tretzena pel·lícula de One Piece, basada en el manga homònim d'Eiichirō Oda. És un dels productes cinematogràfics amb més èxit de Toei Animation a escala internacional i japonès, superant la seva predecessora, One Piece Film: Z (2012). Està dirigida per Hiroaki Miyamoto i escrita per Tsutomu Kuroiwa. Va ser anunciada per primer cop després de l'especial "Episode of Sabo" el 22 d'agost de 2015, i la seva data d'estrena al Japó va ser el 23 de juliol de 2016. Es va confirmar la seva llicència en Europa, cosa que va fer augmentar la seva estrena en 33 països. La versió doblada al català es va estrenar el 4 de novembre de 2016. També es va estrenar en altres països com França, Alemanya, Itàlia, els Estats Units, Canadà, Singapur, Xina, Corea del Sud i Mèxic.

## Trama

La pel·lícula tracta sobre un vaixell de 10 quilòmetres, considerat pel Govern Mundial com una nació independent, que alberga la ciutat d'entreteniment més gran del món governada per Gild Tesoro, posseïdor de la fruita Goru Goru no Mi (Fruita Or Or), que li proporciona habilitats relacionades amb l'or. La banda del Barret de Palla és convidada a aquest vaixell per a divertir-se, però s'acaben torçant les coses...

## Personatges i doblatge

| Personatge | Doblatge japonès | Doblatge català |
| Monkey D. Ruffy | Mayumi Tanaka | Carlos Lladó |
| Roronoa Zoro | Kazuya Nakai | Marc Zanni |
| Nami | Akemi Okamura | Elisabet Bargalló |
| Usopp | Kappei Yamaguchi | Miquel Bonet |
| Sanji | Hiroaki Hirata | Josep Maria Mas |
| Tony Tony Chopper | Ikue Ōtani | Neus Sendra |
| Nico Robin | Yuriko Yamaguchi | Montse Puga |
| Franky | Kazuki Yao | Antoni Forteza |
| Brook | Chō | Xavier Cassan |
| Gild Tesoro | Kazuhiro Yamaji Takahiro Sakurai (Jove) | Ramón Canals |
| Carina | Hikari Mitsushima | Elisa Beuter |
| Tanaka | Gaku Hamada | Joan Pera |
| Baccarat | Nanao | Marta Barbará |
| Raise Max | Kin'ya Kitaōji | Domènech Farell |
| Rikka | Chika Sakamoto | Núria Trifol |
| Sabo | Tōru Furuya | |
| Koala | Satsuki Yukino | Marta Moreno |
| Akainu | Fumihiko Tachiki | |
| Rob Lucci | Tomokazu Seki | |
| Spandam | Masaya Onosaka | Iván Cánovas |
| Alba | Nanase Nishino | |
| Bit | Ayaka Miyoshi | |
| Camael | Masakazu Mimura | |
| Curve | Ryō Narita | |
| Dice | Kendo Kobayashi | |
| Stella | Gi Ryoko | |
| Double Down | Naoto Takenaka | |
| Jimmy Myers | Korokke | |
| Kent Beef Jr. | Arata Furuta | |
| Kiruko | Arisa Sato | |
| Long Long | Wataru Takagi | |
| Morkin | Nadal | |
| Pork | Arata Furuta | |
| Repre | Rena Takeda | |
| Whitejack | Naoto Takenaka | |
| Mad Treasure | Shun Oguri | |

## Referències

* ↑ «One Piece Film Gold Movie Opens in Japan on July 23» (en anglès). Anime News Network, 03-12-2015. [Consulta: 13 juny 2021].
* ↑ «One Piece Gold». Base de Dades Cinema en Català. [Consulta: 23 maig 2022].
* ↑ «One Piece Film Gold Adds 5 Models to Its Guest Cast Lineup» (en anglès). Anime News Network, 29-05-2016. [Consulta: 13 juny].

## Enllaços externs

* One Piece Gold a Goita què fan, ara!
# Cantó de Castilhon de Dordonha

El cantó de Castilhon de Dordonha és un cantó francès del departament de la Gironda, situat al districte de Liborna. Té 14 municipis i el cap és Castilhon de Dordonha.

## Municipis

* Belvés de Castilhon
* Castilhon de Dordonha
* Gardegan e Tortirac
* Senta Coloma
* Senta Tèrra
* Sent Estèfe de Liça
* Sent Genès de Castilhon
* Sent Polit
* Sent Laurenç de las Comas
* Sent Manhe de Castilhon
* Sent Pèir d'Armens
* Sent Filipe d'Aguilha
* Las Salas de Castilhon
* Vinhonet

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1970 | Robert Guichard | SFIO |
| 1970-1990 | Jacques Boyer-Andrivet | RI, després UDF |
| 1990-1994 | Daniel Thibeau | CNI |
| 1994- | Guy Marty | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 9.598 | 9.949 | 9.929 | 10.010 | 10.177 | 10.379 | 10.382 |
# Cantó de Granhòs

El cantó de Granhòs és un cantó francès del departament de la Gironda, situat al districte de Lengon. Té 10 municipis i el cap és Granhòs.

## Municipis

* Cauvinhac
* Corts
* Granhòs
* L'Abescau
* Lavasan
* L'Èrm e Musset
* Marions
* Macelhas
* Sendets
* Silhàs

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1960 | Jacques Gauthier | SFIO |
| 1960-1970 | Pierre Darcos | |
| 1970-1976 | Henri Magescas | |
| 1976-1994 | Pierre Espagnet | RPR |
| 1994-2001 | Yvon Le Yondre | PS |
| 2001-2008 | Michel Darguence | Divers droite |
| 2008- | Jean-Pierre Baillé | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 2.893 | 3.235 | 2.950 | 2.719 | 2.559 | 2.648 | 2.875 |
# Puig dels Cristians

El Puig dels Cristians és una muntanya de 385 metres que es troba al municipi de Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura, a la comarca catalana del Baix Empordà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Interval harmònic

Un interval harmònic és l'interval que es dona entre dues notes que sonen alhora; es denomina així atès que l'estudia l'harmonia i ve regulat, igualment, per les lleis i les normes de l'harmonia.
No és necessari que els dos sons comencin i/o acabin alhora. Així, una veu o un instrument pot mantenir una nota mentre una altra veu o instrument produeix diferents notes, de manera que en aquest temps els intervals harmònics formats van variant.
La classificació més habitual dels intervals harmònics és en intervals consonants o dissonants, en funció de la sensació que aquesta coincidència de sons i la relació entre ells produeixi a l'oïda. No cal dir que aquesta sensació és totalment cultural, la qual cosa fa que la teorització sobre què és consonant i què és dissonant hagi estat subjecte a canvis.
També, sol estar associat al concepte d'harmonia, que són el seguit d'intervals harmònics.
# Sant Vicenç de Maià de Montcal

Sant Vicenç és una església parroquial del poble de Maià de Montcal. Fou restaurada el 1978 coincidint amb el mil·lenari de la primera cita documental del temple. La construcció que ha arribat fins als nostres dies és, però, romànica, del segle xii.

## Arquitectura

El temple és d'una sola nau amb volta de canó apuntada i capcer semicircular. Una cornisa, que ressegueix tot l'edifici, marca l'alçada de l'església avanç del seu realçament. A ponent i damunt la porta principal hi ha un campanar que no és de la construcció original sinó que es va fer en la fase d'ampliació aprofitant una part de l'espadanya original; és de secció quadrada amb teulat a quatre vessants i obertures d'arc de mig punt per les campanes.
El perímetre de l'absis és recorregut per un fris sustentat per cinc mènsules esculturades que representen: un cap d'home, una gran fulla amb els nervis molt marcats, fulles d'acant, un home portant quelcom a les espatlles i un àngel amb les ales esteses.
La porta al mur de ponent i formada per arcs en degradació, llum rectangular, llinda i timpà llis, tot protegit per un guardapols semicircular. La porta guarda el forrellat fet de ferro forjat que probablement és coetani a la construcció del temple. Els dos batents de la porta estan recoberts completament per planxes de ferro subjectats i reforçats per claus; al centre es troba el passador que té l'extrem amb forma de cap de serp i les anelles que l'aguanten estan decorades amb motius de cercles.

## Història

L'església de "Sancti Vicencii in villa Maliano" s'esmenta l'any 978, en la donació feta pel comte Miró Bonfill al monestir de Sant Pere de Besalú. El topònim del lloc, al llarg del segle xi, ve documentat com a "Maliano" (1011) o "Malano" (1027), però de l'església no torna a haver-hi referències fins al 1175, citada com a "Sancti Vicencio de Maiano" en el testament d'Hug, vescomte de Bas, el qual llegà deu sous a l'esmentada parròquia. El 1362 surt com a "Santi Vicenccii de Mayano", denominació que apareix ja igualment escrita en la centúria anterior.
Les visites parroquials dels anys 1851 i 1858 fan constar el bon estat de la parròquia, això reflecteix l'ús constant que s'ha fet d'ella.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «ESGLÉSIA PARROQUIAL DE SANT VICENÇ DE MAIÀ DE MONTCAL». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 setembre 2013].