OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Almazna

Almazna (en ucraïnès Алмазна, en rus Алмазная, Almàznaia) és una ciutat de la província de Luhansk a Ucraïna, situada actualment a zona ocupada per la República Popular de Luhansk de la Rússia. Està situada a 6 quilòmetres al nord-oest de Brianka, a 7 quilòmetres al sud-oest de Kadíivka i a 65 km de Luhansk. La seva població és de 4.148 habitants (2022).
Des del 2014, Almazna està sota el control efectiu de l'autoproclamada República Popular de Luhansk.

## Economia

Les indústries dins d'Almazna inclouen la metal·lúrgia i la fabricació; una mina de carbó també es troba a prop de la ciutat. La principal empresa d'Almàzna és una fàbrica de formigó armat. La fàbrica siderúrgica OAO Almaznianski Metallurguitcheski Zavod (en rus: ОАО Алмазнянский металлургический завод), fundada el 1898, va ser tancada el 1999.

## Referències

* ↑ Error: hi ha arxiuurl o arxiudata, però calen tots dos paràmetres.«м Алмазна, Луганська область». Офіційний Офіційний Офіційний Офіційний повнійний породий України, 13-04-2016. [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ «[http://db.ukrcensus.gov.ua/PXWEB2007/ukr/publ_new1/2022/zb_%D0%A1huselnist.pdf Number of Present Population of Ukraine, as of January 1-2022]» (en anglès). STATISTICS UKRAINE, 2022. [Consulta: 23 desembre 2024].
* ↑ «Численность населения по состоянию на 1 октября 2015 года по Луганской Народния по состоянию на 1 октября 2015 года по Луганской Народнской Народной Народной Народной Рлескуй Рлескуй Рлескуй Рлескуй Рлескуй República]]» (en russian). Arxivat de l'original el 4 de febrer 2016. [Consulta: 21 desembre 2015].
* ↑ Columbia University Press. The Columbia Gazetteer of the World: A to G, 2008, p. 91. ISBN 9780231145541.
# Roca de la Moixa

El Roca de la Moixa és una muntanya de 2.048 metres que es troba a la serra de la Moixa. Situat en parc natural Cadí-Moixeró.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Els Pous de l'Estret

Els Pous de l'Estret o Pou del Batlle Vell és un pou de glaç del segle xvii del municipi de Vilaverd (Conca de Barberà). Està ubicat al lloc conegut com l'estret de la Riba, molt a prop de la C-14, just a la confluència del terme de Vilaverd amb la Riba. Fou realitzat, com tantes construccions d'origen popular, amb pedra seca. Té un diàmetre d'uns 7 metres, amb una profunditat d'uns 9,5 metres. És una obra protegida com a bé cultural d'interès local.

## Referències

* ↑ «Els Pous de l'Estret o Pou del Batlle Vell». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* ↑ «Els Pous de l'Estret». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Can Bonastre (Piera)

Can Bonastre és una urbanització al municipi de Piera, a la comarca de l'Anoia. Té poc més de mil habitants. La seva festa major se celebra al mes d'agost.
El territori que envolta Can Bonastre és ple d'història. A la rodalia s'han trobat restes prehistòriques com, per exemple, eines de sílex a La Fortesa i al Forn d'en Galí, ceràmica montserratina a les Coves del Bruc, destrals i puntes de fletxa a Sant Jaume Sesoliveres, enterraments a La Fortesa i a la Cova de la Ventosa…). També fou territori d'ibers (testimoniat per restes de ceràmica ibera a Mas Bonans, el Bedorc, Can Marrugat, les Planes d'en Borràs…). Durant l'edat mitjana i la moderna el Camí Reial que unia Barcelona amb Igualada passava pel costat d'on segles més tard hi hauria la urbanització, just a mig camí de Piera i Masquefa. Se sap que ben a prop, al segle xvi, s'hi construí una masia anomenada Can Bonastre, la que donà nom a la urbanització actual. Aquesta va néixer com a urbanització residencial a mitjans del segle xx, quan les capes mitjanes emergents de la societat industrial cercaven una segona residència lluny de les grans ciutats. Com d'altres urbanitzacions del municipi, Can Bonastre va néixer amb una total manca de planificació i de serveis, cosa que s'anà arreglant en els anys de la democràcia. Així entre els anys 2008 i 2009, Can Bonastre es dotà de clavegueram mentre reformava voreres i asfaltava de nou els seus carrers.
# Hispanic Society of America

La Hispanic Society of America és un museu i biblioteca per l'estudi de les arts i cultures d'Espanya, Portugal, i Llatinoamèrica fundada el 1904 per Archer Milton Huntington. Institució lliure i oberta al públic, la seva seu original es troba a l'edifici Beaux Arts a Audubon Terrace (al carrer 155è de Broadway) al barri de Washington Heights dins el borough de Manhattan de la Ciutat de Nova York, Estats Units. El lloc va ser designat com a fita Nacional Històrica el 2012.
L'abril de 2015 la Societat va anunciar l'anomenament de Philippe de Montebello per presidir el Board of Overseers i ser punta de llança per doblar la mida del museu i renovar l'ara vacant edifici adjacent de Belles Arts, seu anterior del Museu de l'Indi americà.
L'escultura exterior de la societat inclou obra d'Anna Hyatt Huntington i nou alleujaments importants de l'escultor suís-americà Berthold Nebel, realitzades en deu anys.
El 2017 fou guardonat amb el Premi Princesa d'Astúries de Cooperació Internacional.
L'any 2017 va tancar les portes per poder-hi dur a terme una profunda renovació. La reobertura és prevista per a l'any 2019. Mentrestant, una mostra dels seus fons s'ha presentat al Museu del Prado (2017)

## Col·leccions de museu

El museu conté obres de Diego Velázquez, Francisco de Goya, El Greco, i Joaquim Sorolla i Bastida, entre d'altres.
Un component important d'aquest museu és la sala Sorolla que fou reinstal·lada el 2010. Mostra les 14 pintures de gran format anomenades Visió d'Espanya, que Sorolla va realitzar de 1911 a 1919, per un encàrrec d'Archie Huntington. Aquestes pintures envolten la sala i descriuen escenes de diversos llocs de la península ibèrica (13 d'Espanya i un de Portugal).
La biblioteca de llibres rars manté 15.000 llibres impresos abans de 1700, incloent una primera edició d'El Quixot. També disposa del manuscrit Llibre Negre d'Hores Horae Beatae Virginis Mariae ad usum Romanum (c. 1458), un dels pocs exemplars existents.

## Referències

* ↑ Lee, Felicia R. «An Outpost for Old Spain in the Heights». The New York Times, 11-11-2011. [Consulta: 21 abril 2013]. «The Hispanic Society of America is perhaps New York’s most misunderstood institution.»
* ↑ «New Chairman Hopes to Boost Profile of Often-Overlooked Museum». Wall Street Journal, 20-04-2015 [Consulta: 23 abril 2015].
* ↑ (castellà)Premio Princesa de Asturias de Cooperación Internacional 2017
* ↑ «Tesoros de la Hispanic Society of America. Visiones del mundo hispánico - Exposición - Museo Nacional del Prado». [Consulta: 27 agost 2017].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
* Una Col·lecció en context: La Societat hispànica d'Amèrica pel Centre de Mitjans d'Història de l'Art, Universitat de Colúmbia
# Roca Tiraval

La Roca Tiraval és una muntanya de 1.453 metres que es troba al municipi de Bagà, a la comarca catalana del Berguedà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Roques d'Empalomar

Les Roques d'Empalomar és una muntanya de 1.483 metres que es troba al municipi de Vallcebre, a la comarca catalana del Berguedà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Salga Aguda

La Salga Aguda és una muntanya de 1.172 metres que es troba al municipi de la Quar, a la comarca catalana del Berguedà.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* ↑ «Salga Aguda». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
# Serra de Biure

La Serra de Biure és una serra situada al municipi de Sagàs a la comarca del Berguedà, amb una elevació màxima de 645 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Puig Morera

El Puig Morera és una muntanya de 123 metres que es troba al municipi de Mont-ras, a la comarca catalana del Baix Empordà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ziua

Ziua (en català "El dia") és un diari en romanès d'informació general de pagament i de distribució matinal publicat a Bucarest (Romania).
La seva edició nacional es publica en la seva majoria en romanès, essent un dels més importants diaris que es publiquen en aquesta llengua, tot i que existeix una secció en anglès de bastant qualitat i que sovint conté informació d'importància.
Ziua fou fundat l'any 1930, però amb l'arribada dels comunistes al poder l'any 1947 el diari va haver de tancar les portes. L'any 1994 una nova edició de Ziua va sortir gràcies a l'impuls de Sorin Roşca Stănescu que encara es manté com a Director del diari.
Ziua és un diari amb clara orientació política conservadora, potser la que més de tots els principals diaris romanesos, compartint sovint els seus punts de vista amb el Partit Nacional Cristià Democràtic, tal com es recull a les seves editorials.
La seva plana web oficial, a més d'oferir els continguts de l'edició romanesa del diari que es publica en format paper, també ofereix una selecció diària dels articles traduïts a l'anglès.
A més de l'edició nacional que es publica a Bucarest, existeixen altres edicions regionals en format paper: Ziua edició Estats Units, Ziua de Vest, Ziua de Iaşi, Ziua de Constanţa, i Ziua de Cluj.
# Jutjat de Pau (Ripollet)

El Jutjat de Pau és una obra del monumentalisme academicista de Ripollet (Vallés Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular situat entre mitgeres amb planta baixa i una altura, coronat per balustres de pedra. Totes les obertures presents a la façana són allindades: dues portes a la planta baixa, amb motllura superior en forma de timpà (la porta de la dreta dona accés a la planta baixa i la de l'esquerra al primer pis), flanquegen una finestra amb ampit que mostra un element decoratiu de pedra al bell mig de la llinda on es pot llegir la data de 1859 (any de la fundació de la Caixa de Sabadell), les inicials C.A. i l'emblema de la Caixa de Sabadell (una guardiola). Aquestes obertures mostren reixes de forja. Una cornisa assenyala el nivell superior, on podem veure una gran finestra balconera amb balustrada de pedra i motllures a la llinda, on de nou apareix l'element decoratiu en forma d'escut però aquí és llis. El mur del segon nivell presenta una decoració de línies horitzontals a banda i banda de la finestra. La coberta és plana.

## Història

Cal Lluís Fuster era l'habitatge que originalment ocupava aquest solar. La Caixa d'Estalvis de Sabadell va adquirir l'immoble després de la Guerra Civil i en va reformar la façana per donar-li una fesomia monumental més acord amb la d'una sucursal bancària, tot mantenint l'estructura de caseta entre mitgeres de planta baixa i pis. El resultat, que en l'actualitat encara es pot apreciar, fou una versió en petit de les grans seus bancàries construïdes als carrers de l'Eixample de Barcelona. Les oficines es van situar al pis de baix, i alguns anys després, el 23 d'abril de 1957, al pis de dalt, s'inaugurava la primera biblioteca pública de Ripollet. Als anys 70 la biblioteca va tancar les portes. L'ajuntament va adquirir l'edifici i durant uns anys va funcionar com a seu del Centre Municipal de Salut Pública. L'últim destí d'aquest edifici ha estat el de Jutjat de Pau.

## Referències

* 1 2 «Jutjat de Pau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 29 juliol 2019].
# Llibreria Viladrich

La Llibreria Viladrich és una llibreria de Tortosa (Baix Ebre), ubicada al carrer Cristòfol Despuig, 22, cantonada amb el carrer Berenguer IV. Es coneix la seua existència des de l'any 1760, encara que és possible que ja existís abans i va funcionar de forma continuada fins al 31 de desembre de 2005, quan va tancar les portes a la seva antiga ubicació del carrer Nou del Vall. Se la considera la llibreria més antiga de Catalunya, juntament amb les llibreries Fabre (Barcelona, 1860) i la Geli (Girona, 1879). El 23 d'abril de 2006, la llibreria va tornar a reprendre la seva activitat, aquesta vegada amb el nom de La 2 de Viladrich.
La primera propietat que es coneix és de la família Oliveres i Tió, més tard la propietat passaria a Ramón Prades, qui la portaria durant 15 anys fins al 1891 que passaria a mans del matrimoni Mestre-Ferrús. Antigament estava ubicada al carrer de la Rosa de Tortosa i es deia Libreria Científica, Religiosa y literària, propietat del membre de la Renaixença Francesc Mestre i Noè i regentada per Enriqueta Ferrús i Ribes. En 1918 va passar a mans dels que havien estat treballadors de la l'antiga llibreria els germans Fermín i Claudio Viladrich.
Gràcies a la seva llarga trajectòria, la Llibreria Viladrich ha rebut diferents premis, entre els quals cal destacar:
* Premi Atlàntida 2020, que atorga el Gremi d'Editors de Catalunya
* Premi Nacional dels Establiments Comercials Centenaris 2019, que atorga la Generalitat de Catalunya.

## Referències

* 1 2 Albet Guinart, Marcel «La 2 de Viladrich, llibreria fundada a Tortosa el 1760». Blog de l'Escola de Llibreria, 26-08-2014 [Consulta: 10 desembre 2020].
* ↑ «Cierra la librería Viladrich de Tortosa, una de las más antiguas de Europa» (en castellà). La Vanguardia, 30-12-2005. [Consulta: 10 desembre 2020].
* 1 2 «El Gremi d’Editors de Catalunya guardona la llibreria La 2 de Viladrich amb el Premi Atlàntida 2020». Ebredigital.cat, 09-12-2020. [Consulta: 10 desembre 2020].
* ↑ Menasanch i Martí, Núria. Francesc Mestre i Noè: l'estímul associatiu ebrenc (1886-1936). 1ª Ed.. Benicarló: Onada Edicions, juny de 2016, p. 105. ISBN 978-84-16505-51-7.
* ↑ Regolf Cazorla, Roser «Llibreria Viladrich, més de 250 anys entre llibres». Diari de Tarragona, 09-12-2019 [Consulta: 10 desembre 2020].
* ↑ «La Generalitat premia la tortosina Llibreria Viladrich pels seus més 150 anys d’història». Ebredigital.cat, 14-11-2019 [Consulta: 10 desembre 2020].

## Enllaços externs

* Web de la llibreria
# Tórtora capgrisa

La tórtora capgrisa (Streptopelia tranquebarica) és una tórtora, per tant un ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita selves, boscos i terres de conreu de l'Àsia meridional i l'Arxipèlag Malai, des del Pakistan, l'Índia, Bangladesh i Xina, cap al sud, a través del Sud-est Asiàtic fins a les illes Andaman, Península Malaia, Taiwan, Hainan i Filipines septentrionals.
# Can Revitllat

Can Revitllat és una masia del terme municipal de Castellterçol, al Moianès.
Està situada a prop al sud de la vila de Castellterçol, al sud-est del Castell de Sant Miquel, al sud-oest del Casuc i al sud-est de Cal Pere Anton.

## Enllaços externs

* Can Revitllat en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Marga Almirall

Marga Almirall (la Floresta, 1989) és una realitzadora i muntadora audiovisual, cineasta catalana. És responsable dels projectes educatius de la cooperativa de cinema Drac Màgic.
És llicenciada en Comunicació Audiovisual per la Universitat Autònoma de Barcelona i va cursar el Postgrau en Muntatge audiovisual de la Universitat Pompeu Fabra. Ha cursat també el Laboratori de Documental Feminista de La Bonne (2019-2020) i cursos de teoria i crítica cinematogràfica.
Des de 2016 és corresponsable de continguts de la cooperativa promotora de mitjans audiovisuals Drac Màgic on coordina el projecte educatiu de formació en llenguatges audiovisuals «Construir Mirades», per posar en contacte la mainada i el jovent amb films destacats de la història del cinema, fer-los conèixer com funciona la fotografia i quins són els fonaments bàsics del vídeo. Juntament amb Marta Nieto van dur el projecte fora de Catalunya; el van presentar al Festival Punto de Vista, que va tenir lloc a Pamplona, on van impartir tallers educatius per a escolars.
Almirall col·labora amb la distribuïdora de pel·lícules infantils Pack Màgic, que ofereix una alternativa al cinema infantil, amb pel·lícules d'alt valor artístic i pedagògic i que solen tenir cura dels rols de gènere i de les diferents realitats familiars. També col·labora amb la Mostra Internacional de Films de Dones de Barcelona; com a representant de l'esmentada Mostra, va ser membre del jurat internacional de l'Internationales Frauen Film Fest (Festival Internacional de Films de Dones) de Dortmund-Koln de 2021. Com a cineasta treballa amb el muntatge d’apropiació i ha realitzat el vídeo-assaig Estimada (vida) diària (2016) i els curtmetratges Ho vull veure tot (2018), Elena Universo (2019) i El que encara balla en mi (2021).
Conjuntament amb Marta Nieto ha realitzat els assajos per a Soy Cámara: La carcajada de la medusa (2018) i De un cuerpo a esta parte (2019).

## Referències

* ↑ «Marga Almirall.». Mostra de Films de Dones de Barcelona. [Consulta: 10 desembre 2021].
* ↑ Maestre, Ana. «Marga Almirall: "Els valors no estan només en el contingut sinó en la forma. La violència pot ser estètica"». Rosa Sensat, 01-07-2019. [Consulta: 27 desembre 2021].
* ↑ Alejos, Nerea. «Educando miradas» (en castellà). Consejo Escolar de Navarra, 13-03-2018. [Consulta: 28 desembre 2021].
* ↑ «International Feature Film Competition for Women Directors» (en anglès). Internationales Frauen Film Fest Dortmund + Köln, 18-05-2021. [Consulta: 28 desembre 2021].
* ↑ «Marga Almirall». CCCB, 10-11-2016. [Consulta: 13 desembre 2021].
* ↑ «Elena Universo» (en castellà). Manlleu Film Festival, 18-06-2019. Arxivat de l'original el 2021-12-28. [Consulta: 27 desembre 2021].
* ↑ «Marga Almirall i Julia Gaitano en residència audiovisual a La Bonne», 31-05-2021. [Consulta: 10 desembre 2021].
* ↑ La Bonne Dossier del Laboratori Feminista de Creació Documental, 2021, pàg. 7.
# T'ien Wu

T'ien Wu, també conegut com a Tian Wu —en xinès: 田五; en pinyin: Tián Wǔ— (?-1784) fou un líder musulmà de llengua xinesa, mestre de religió, imam de mesquita i comandant del districte de Yen-ch'a-ting, a la província de Gansu. Fou deixeble del fundador de l'orde sufí naqxbandita djahrita de la Xina, Ma Ming-hsin, conegut com a Ibrahim Wikayat Allah (1718-1781), al costat del qual es va posar quan aquest va retornar d'Aràbia. La reforma consistia a purificar els elements religiosos sincrètics i algunes cerimònies, i foren coneguts com els djahriyya per distingir-los dels khufiyya o antics. Les querelles entre les dues fraccions van començar el 1769 però l'enfrontament armat no va esclatar fins al 1780; els imperials van donar suport als khufiyya, ja que consideraven als djahriyya com herètics, i així els khufiyya van aconseguir la victòria el 1781. Ma Ming-hsin i altres líders (incloent el successor designat Su Ssu-shi-san foren executats i els djahriyya massacrats o exiliats al Yunnan, Turquestan Oriental i Tibet. En aquests territoris van estendre els seus ensenyaments. T'ien Wu va agafar el comandament del moviment de la gihad dahriyya; el 30 de maig de 1784, amb el suport de Chang Wen-ch'ing, nebot de Ma Ming-hsin, es va aixecar en armes. En un dels primers combats el 8 de juny, T'ien Wu fou ferit i va morir d'aquestes ferides. Chang Wen-ch'ing va agafar el comandament i van establir el seu campament a la regió de Siao-san, al poble de Shih-feng-pao, i el moviment es va estendre per tot el Gansu; cada batalla que lliuraven els djahriyya, amb un fort esperit combatiu, derrotaven als manxús fins que aquests van subornar a alguns caps djahrites i llavors van començar a patir derrotes i les seves forces es van desintegrar; un exèrcit manxú va ocupar llavors el seu quarter general i va fer una massacre (uns 11.000 djahrites) i la reste foren empresonats o exiliats, i les dones i nens venuts com esclaus per tota la Xina. El moviment djahriyya fou prohibit; va subsistir clandestinament i va reaparèixer entre 1862 i 1874, estant a l'origen de la revolta de Ma Hualong.

## Referències

* ↑ Yang Huai-chung, Lun Shih-pa Shih chi Che-ho-lin-yeh Mu-si-lin te Ch'i-yi (Les revoltes djahriyyes al segle xviii), Yinchuang, 1991 (en xinès)
# Wang Xiao Tong

    En aquest nom xinès, el cognom és Wang.
Wang Xiao Tong (xinès: 王孝通) (Xina, c. 580 $^{(Gregorià)}$ - Xina, c. 640 $^{(Gregorià)}$) va ser un matemàtic xinès de l'inici de la Dinastia Tang.

## Vida i Obra

No es coneix gairebé res de la seva vida. Només es conserven els comentaris autobiogràfics que va posar en el memorial dirigit a l'Emperador Gaozu de Tang en el qual sotmetia a aprovació la seva obra matemàtica. En aquest memorial explica que havia estudiat matemàtiques des de jove amb Els nou capítols de les arts matemàtiques i confesa la seva admiració per Liu Hui. En virtut dels seus mèrits va ser nomenat instructor del departament de matemàtiques i sotsdirector de l'oficina astronòmica.
La seva obra matemàtica és el 緝古算經 Jigu Suanjing (Canon Matemàtic seguint els Antics), un llibre que consta de vint-idos problemes sobre irrigació, construcció de graners i resolució de triangles rectangles. Aquest text és, aparentment, l'únic text d'aquesta època que no va ser influït per Li Chunfeng i el seu grup de matemàtics imperials.
La originalitat més notable del tractat és l'algorisme per a calcular els coeficients d'una equació de tercer grau, per un mètode anàleg al que avui es coneix com mètode de Horner o regla de Ruffini.

## Referències

* ↑ Se, 1997, p. 1002.
* ↑ Lim i Wagner, 2017, p. 1 i ss.
* ↑ Mustafa, 2020, p. 12.
* ↑ Chemla i Yiwen, 2022, p. 296.
* ↑ Lim i Wagner, 2013, p. 15.

## Bibliografia

* Chemla, Karine; Yiwen, Zhu. «Contrasting Commentaries and Contrasting Subcommentaries on Mathematical and Confucian Canons». A: Karine Chemla, Glenn W. Most (eds.). Mathematical Commentaries in the Ancient World (en anglès). Cambridge University Press, 2022, p. 278-432. ISBN 978-1-108-83957-0.
* Lim, Tina Su-lyn; Wagner, Donald B. «Wang Xiaotong on Right Triangles: Six Problems from ‘Continuation of Ancient Mathematics’ (Seventh Century AD)» (en anglès). East Asian Science, Technology, and Medicine, Vol. 37, Num. 1, 2013, pàg. 12-35. DOI: 10.1163/26669323-03701003. ISSN: 1562-918X.
* Lim, Tina Su Lyn; Wagner, Donald B. The continuation of ancient mathematics: Wang Xiaotong's Jigu suanjing, algebra and geometry in 7th-century China (en anglès). NIAS Press, 2017. ISBN 9788776942175.
* Mustafa, Ade Nandang «History of Mathematics Education in China» (en anglès). Pasundan Journal of Mathematics Education, Vol. 1, Num. 2, 2020, pàg. 1-22. DOI: 10.23969/pjme.v10i2.2434. ISSN: 2089-2055.
* Se, Ang Tian. «Wang Xiaotong». A: Helaine Selin (ed.). Encyclopaedia of the History of Science, Technology, and Medicine in Non-Western Cultures (en anglès). Dordrecht: Kluwer Academic Publishers, 1997, p. 1002-1003. ISBN 0-7923-4066-3.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Wang Xiao Tong» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# Vassílievka (Novi Oskol)

Vassílievka - Васильевка (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 28 habitants. Pertany al districte (raion) de Novi Oskol.

## Referències

* ↑ Koriakov, I. B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 24 febrer 2022].
* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).