OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anton Praetorius

Anton Praetorius (Lippstadt, Rin del Nord-Westfàlia, 1560 - Lautenbach, 6 de desembre de 1613) va ser un pastor i teòleg calvinista alemany combatent dels processos contra les bruixes i la tortura. Fill de Matthes Schulze, amb vint anys va llatinitzar el seu patroními en Praetorius, també utilitza el pseudònim Johann Scultetus.
Aquest valent predicador protestant no és gaire conegut en països de tradició catòlica. En una època en la qual la terrible persecució de bruixes va assolir el seu clímax, Anton Praetorius es va posicionar públicament contra la tortura, l'empresonament sota condicions inhumanes i els processos de bruixes, una pràctica que va criticar amb duresa.
El 1597 va fer interrompre reeixir alliberar de la tortura la darrera de quatre dones acusades de bruixeria. Com a conseqüència Wolfgang Ernst, comte de Büdingen i Birstein el va fer saltar del càrrec de predicador de la cort. A la nova destinació, a la parròquia de Laudenbach, va escriure un llibre en contra dels judicis de bruixes, titulat Gründlicher Bericht über Zauberey und Zauberer (Informe exhaustiu sobre bruixeria, mags i bruixes). Va publicar el llibre primer el 1598 signant amb el pseudònim Johann Scultetus. El 1602 el va publicar signant amb el seu nom real.

## Obres (alemany i llatí)

* Von Zauberey und Zauberern Gründlicher Bericht
* De sacrosanctis novi foederis Iesus Christi Sacramentis. 1602
* De pii magistratus officio, iure ac potestate in religione et ecclesiis ad verbi Dei normam reformandis. 1596

## Referències

* ↑ Ulrichs, Karl Friedrich. «Prätorius, Anton». A: Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (en alemany). VII. Herzberg: Verlag Traugott Bautz, p. 906-907. ISBN 3-88309-048-4.
* ↑ Praetorius, Antonius. Von Zauberey und Zauberern Gründlicher Bericht (en alemany). Heidelberg: Johann Lancellot & Andreas Cambier, 1613.
* ↑ Praetorius, Anton; Schmanck, Burghard (trad.). De pii magistratus officio, iure ac potestate in religione et ecclesiis ad verbi Dei normam reformandis (en llatí, alemany). Heidelberg: Christophorus Leon, 1596.

## Bibliografia

* Hegeler, Hartmut. Anton Praetorius : Kämpfer gegen Hexenprozesse und Folter ; zum 400jährigen Gedenken an das Lebenswerk eines protestantischen Pfarrers (en alemany). Unna: Eigenverl, 2002, p. 264. ISBN 3-00-009225-0.
* Hegeler, Hartmut; Wiltschko, Stefan. Anton Praetorius und das 1. Große Fass von Heidelberg (en alemany). Unna: Traugott Bautz Verlag, 2003.
* Praetorius, Anton; Schmanck, Burghard (trad.); Hegeler, Hartmut (intro). De Sacrosanctis Novi Foederis Iesu Christi sacramentis : eine reformatorische Sakramentenlehre von 1602 über die hochheiligen Sakramente des Neuen Bundes Jesu Christi (en alemany, traduït del llatí). Nordhausen 2010: Bautz Verlag, p. 600. ISBN 978-3-86945-191-6. OCLC 889255214. Arxivat 2015-05-19 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Hegeler, Hartmut. «Anton Praetorius» (en alemany).
# Cercopitec de bigotis

El cercopitec de bigotis (Cercopithecus cephus) és una espècie de primat de la família dels cercopitècids. Viu a Angola, el Camerun, la República Centreafricana, la República del Congo, la República Democràtica del Congo, Guinea Equatorial i el Gabon.

## Referències

* ↑ Oates, J. F., Gippoliti, S. i Bearder, S. Cercopithecus cephus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 4 gener 2009.
# Robert Malm

Robert Malm (Dunkerque, 21 d'agost de 1973) és un exfutbolista togolès de la dècada de 2000.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Togo amb la qual participà a la Copa del Món de futbol de 2006.
Pel que fa a clubs, destacà a Nîmes Olympique, Montpellier HSC i AS Cannes.

## Referències

* ↑ «FIFA World Cup Germany 2006 – List of Players» (PDF). Fédération Internationale de Football Association (FIFA). Arxivat de l'original el 10 de juny 2019. [Consulta: 9 juny 2019].
* ↑ Robert Malm a National-Football-Teams.com (anglès)
# Zeuxíades

Zeuxíades és el nom dels següents personatges:
* Zeuxíades (escultor), escultor
* Zeuxíades (artista), pintor de vasos
# Boninita

Les boninites són un grup de roques volcàniques màfiques riques en magnesi que corresponen a andesites primitives. Es considera que provenen de la fusió parcial del mantell terrestre metasomatitzat. Les boninites agafen el nom de l'arc insular de les Bonin, un grup d'illes al sud del Japó. Constitueixen una part minoritària d'alguns arcs d'illes i ofiolites.
Les roques plutòniques de l'Arqueà semblants a les boninites trobades en cratons s'anomenen sanukitoids.

## Exemples

Exemples de Boninites :
| Nom | Lloc | Edat | Comentaris |
| Illes Bonin | Oceà Pacífic | Eocè | Majoritàriament bretxes volcàniques i pillow lava |
| Cap Vogel | Papua Nova Guinea | Paleocè | |
| Muntanyes Troodos | Xipre | Cretaci | Pillow laves de la part superior d'un complex ofiolític |
| Guam | Oceà Pacífic | Paleògen | Eocè superior Oligocè inferior |
| Setouchi | Japó | Miocè | sanukitoides, 13 Ma d'antiguitat |
| Baixa Califòrnia | Mèxic | Miocè | 14-12 Ma |
| Nova Caledònia | Oceà Pacífic | Mesozoic | Permià-Triàsic i Cretaci |
| Fossa de les Marianes | Oceà Pacífic | Eocè | |
| Al NE de la Conca de Lau | Oceà Pacífic | Actual | Erupció a l'any 2009 |

## Referències

* 1 2 3 4 Boninite. ChemEurope. Consultat el 29 de maig del 2015.
* 1 2 boninitt Store norske leksikon.Consultat el 29 de maig del 2015.
* ↑ A. J. Crawford, (1989) Boninites, London, Unwin Hyman, ISBN 0-04-445003-6
# 238è Esquadró de la RAF

El 238è Esquadró de la Royal Air Force va ser un esquadró que serví en diversos papers durant la seva carrera, fins que va ser dissolt el 1948. L'esquadró 238è va ser format a l'agost de 1918, a partir dels Vols 347, 348 i 349 a l'estació d'hidroavions de Cattewater, Plymouth, realitzant patrulles anti-submarins amb alguns Felixstowe F2As i F3s fins al final de la I Guerra Mundial, sent reduït a un quadre el 15 de maig de 1919. Seguí com a magatzem fins que va ser dissolt el 20 de març de 1922.
El 16 de maig de 1940 va ser reformat a Tangmere com a esquadró de caces amb Spitfires, els quals van ser substituïts per Hurricanes al juny. El 2 de juliol esdevingué un esquadró operatiu i durant la batalla d'Anglaterra operà enquadrat a l'estructura del Grup 11, destinat a Middle Wallop i a Saint Eval, fins a traslladar-se a Chilbolton al setembre de 1940,
Al maig de 1941 l'esquadró abandonà el Middle East per embarcar-se a bord del HMS Victorious per dirigir-se cap a l'Illa de Malta, mentre que el component terrestre hi arribà passant pel cap de Bona Esperança. Després de carregar combustible a Malta, els Hurricanes volaren fins al Desert Occidental, on s'uniren al 274è Esquadró, pendents de l'arribada de les tripulacions terrestres. A finals de juliol, el 238è tornava a estar operatiu, realitzant missions d'escorta i patrulles de caces durant la campanya del desert fins després de la batalla d'El Alamein. A continuació es retirà a Egipte per a tasques de defensa aèria, i al setembre de 1943 va ser equipat de nou amb Spitfies IX.
Al març de 1944 l'esquadró va ser traslladat a Còrsega per realitzar incursions sobre el nord d'Itàlia i, a l'agost, cobrí els desembarcaments aliats al sud de França. Dos mesos després va ser retirat a Nàpols i dissolt el 31 d'octubre de 1944.
L'1 de desembre de 1944 el 238è Esquadró va ser reformat a Merryfield com a esquadró de transport, dotat amb Albemarles. El gener de 1945 rebé Dakotas i el 14 de febrer, la primera onada de 10 avions es dirigí cap a l'Índia, on començà a realitzar missions de llançament de subministraments i evacuació de ferits a Birmània. Al juny l'esquadró es traslladà a Austràlia per proveir de transport a la Flota britànica del Pacífic, i va ser dissolt allà oficialment el 27 de desembre de 1945. Els avions que restaven van ser enviats a Singapur el 9 de febrer de 1946, tot i que alguns havien estat enviats al Regne Unit durant el mes de gener.
L'1 de desembre de 1946, el 525è Esquadró va ser renumerat com a 238è Esquadró, tornant a ser renumerat 10è Esquadró el 4 d'octubre de 1948, durant el pont aeri de Berlín.
L'esquadró tornà a ser format el 2007 en rebatejar la línia de vols d'entrenament a l'Acadèmia d'Enginyeria Aeronàutica de Defensa de Cosford.

## Enllaços externs

* El 238è Esquadró a la pàgina de la RAF Arxivat 2012-10-14 a Wayback Machine. (anglès)
* El 238è Esquadró a rafweb.org Arxivat 2012-04-06 a Wayback Machine. (anglès)
* Rickard, J (11 July 2011), No. 238 Squadron (RAF): Second World War (anglès)
# Batalla d'Adrianòpolis (718)

La batalla d'Adrianòpolis del 718 va ser un enfrontament del setge de Constantinoble durant l'expansió de l'islam.

## Antecedents

L'any 705 l'emperador romà d'Orient Lleonci II fou assassinat per Justinià II, que al seu torn fou assassinat en 711 i va començar un període d'inestabilitat en què un general prenia el poder fins que era derrotat per un altre. El primer va ser Filípic, el va seguir Anastasi II, que va designar un militar anomenat Lleó l'Isauri com a comandant de les tropes romanes d'Orient a Anatòlia. Aquest general era un militar brillant. Solimà, desitjós de dur a terme la conquesta de Constantinoble, el 715 va enviar dos exèrcits que van partir del Taure i van penetrar a Romania. Un d'ells, que anava comandat per un general anomenat Solimà, va avançar per Anatòlia i va arribar fins a Amòrion, al nord del Llac Akşehir, però Lleó la va defensar amb èxit. L'altre exèrcit àrab estava comandat per Màslama ibn Abd-al-Màlik ibn Marwan, fill d'Abd-al-Màlik ibn Marwan. Va avançar per Capadòcia i va tractar de capturar Lleó, però també va fracassar.

## Batalla

Els búlgars van matar 22.000 àrabs i que va suposar la fi del Setge de Constantinoble (717-718). Segons explica el cronista romà d'Orient Teòfanes va ser una batalla decisiva al sud d'Adrianòpolis on els búlgars van matar 22.000 àrabs. Per augmentar el terror es va difondre el rumor que un exèrcit franc s'estava preparant per defensar, en terra i per mar, als cristians.

## Conseqüències

Amb aquesta batalla s'eliminà l'amenaça d'una invasió a gran escala de la península Balcànica i l'exèrcit musulmà es desmoralitzà. El desastre va fer que el califa Úmar ibn Abd-al-Aziz ordenés a Màslama que aixequés el setge de Constantinoble, un fet que va succeir el 15 d'agost del 718, just un any després del seu inici.
Màslama va embarcar les restes del seu exèrcit i el va traslladar a la costa asiàtica del mar de Màrmara. La seva flota es va dirigir a l'Hel·lespont, però una tempesta la va destruir, i es diu que de les 2.560 naus que la componien només se'n van salvar cinc. La victòria de Lleó III Isàuric va ser decisiva en la preservació de l'imperi.

## Referències

* ↑ Norwich, John Julius. Byzantium: The Early Centuries (en anglès). Penguin, 1990, p. 337. ISBN 0-14-011447-5.
* ↑ Smith, William. «Justinianus». A: Dictionary of Greek and Roman biography and mythology (en anglès). vol.2. C.C. Little and J. Brown, 1846, p. 677.
* ↑ Guilland, Rodolphe «L'Expedition de Maslama contre Constantinople (717-718)» (en francès). Études byzantines. Publications de la Faculté des Lettres et Sciences Humaines de Paris [París], 1959, pàg. 110-111. OCLC: 603552986.
* ↑ «Primer Imperio Búlgaro». Todoatlas. [Consulta: 11 setembre 2013].
* ↑ Treadgold, 1997, p. 346–347.
* ↑ Zepponi, Cristiani. «Prima Sconfitta Musulmana». Instoria. [Consulta: 11 setembre 2013].

## Bibliografia

* Treadgold, Warren. A History of the Byzantine State and Society (en anglès). Stanford, California: Stanford University Press, 1997. ISBN 0-8047-2630-2.
# Sasaki Rui

    En aquest nom japonès, el cognom és Sasaki.
Sasaki Rui (佐々木 累) fou una experta en kenjutsu de principis del període Edo (segle xvi). Fou coneguda com la «estranyament vestida mestre de l'espasa».

## Vida

Sasaki nasqué al domini de Koga, ubicat a la provicia de Shimōsa (actualment Koga (Ibaraki)), si bé la data de naixement és desconeguda. El seu pare, Sasaki Uōto fou un samurai membre d'un clan de mestres de kenjutsu al servei de Doi Toshikatsu i es trobava profundament versada en les arts marcials. Com que Rui no tenia germans i els seus intents de prendre un marit van acabar en divorci, a la mort del seu pare per malaltia, el nom del clan Sasaki es va extingir.
Rui va anar a Edo, on va llogar una casa en l'actual Asakusa i va començar a ensenyar les arts marcials. Al mateix temps que la seva docència es feia molt coneguda, va començar a ser famosa pel seu vestit insòlit: sortiria de la casa amb una crep Haori de seda negra. (una peça de roba masculina d'aquell temps) amb l'emblema de la família Sasaki, amb un pentinat recollit en un estil interior ple de pinces per al cabell i amb l'espasa curta i l'espasa llarga pròpies dels samurais. En aquella època, hi havia nombroses bandes conegudes com a kabukimono or hatamoto yakko per la regió d'Edo i Rui va començar a lluitar amb la colla "Shiroe", entre d'altres grups. En el període (1650-1659) en el qual Ishigaya Sadakiyo va servir com a comissionat al districte nord d'Edo, convocà a Rui i li va preguntar si el seu comportament no era indigne de la seva condició de filla d'una família de samurais, retreguent-li que si romania fadrina, era perquè vestia de manera estranya i perquè les seves baralles amb els hatamoto yakko la feien poc atractiva (amb l'objectiu era que preservés el llegat del seu pare com a samurai al servei de la família Doi casant-se amb un samurai). Aquest incident arribà a l'oïda de Kano Motokatsu, comissionat del districte sud d'Edo, i, a causa de la seva valentia, el mateix Doi Takahatsu es va interessar per trobar-li un marit. (Tenint en compte que havia mort el 1644, però, pot ser que el nom del comissari nord es registrés incorrectament.) Rui va prendre com a marit Kosugi Konoshikono, el segon fill de Kosugi Sanesoimon, vassall dels Doi, i va reviure el clan Sasaki.
També es desconeix la data de la seva mort, així com l'edat que tenia en aquell moment.

## En la cultura popular actual

El 1969, el conte de Shōtarō Ikenami "Myōonki" tenia com a protagonista a una espadatxina,"Sasaki Rui ". A la seva novel·la de 1972 'Kenkaku Shōbai' apareixia la mestre d'arts marcials "Sasaki Saitō" disfressada d'home.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 佐々木累、朝日日本歴史人物事典、コトバンク、2012年8月1日閲覧。
* 1 2 3 4 5 6 7 佐々木累、デジタル版 日本人名大辞典+Plus、コトバンク、2012年8月1日閲覧。
* 1 2 3 4 5 6 実録、p.53-55.
* ↑ http://www.worldcat.org/identities/lccn-n82-006176/

## Vegeu també

* Onna-bugeisha
# Al-Walid II

Al-Walid ibn Yazid o al-Walid II —àrab: الوليد بن يزيد, al-Walīd ibn Yazīd— (mort el 16 d'abril de 744) fou un califa omeia marwànida que va governar des de 743, quan va succeir el seu oncle Hixam ibn Abd-al-Màlik fins a la seva mort, quan el succeí el seu cosí Yazid III. Era fill de Yazid II ibn Abd-al-Màlik i d'Umm-al-Hajjaj Zàynab bint Muhàmmad ibn Yússuf al-Thaqafí. Tenia entre 37 i 45 anys quan va pujar al tron.
El seu pare Yazid l'havia designat com a hereu del seu germà Hixam i aquest va tenir al començament certa simpatia pel seu nebot però aviat va quedar decebut per la vida de disbauxa que portava; alguns dels amics del príncep foren castigats i les quantitats assignades al príncep reduïdes. Al-Walid va deixar la cort i es va establir lluny, a una residència a l'estepa, potser l'actual Kasr al-Tuba a Jordània.
La seva vida li havia donat fama d'immoral, per la qual cosa va trobar forta oposició al seu nomenament com a califa. però finalment, a la mort del seu oncle, va pujar al tron. Va rebre la baya a Damasc però va tornar a la residència de l'estepa. Es diu que bevia molt de vi encara que això podria haver estat exagerat, però la seva absència mantenia la remor i feia créixer l'oposició.
Un cop al càrrec, va començar una dura repressió contra tots els que se li havien oposat, creixent així l'aversió que ja hi havia contra ell. Encara que les seves mesures socials eren populars (va fer grans donatius pels discapacitats i va posar esclaus al servei de cecs i paralítics), la seva política no va fer més que crear-li enemics. Va donar suport als kaysites mudarites i als seus parents materns thakafites. Després de confirmar com a governador del Khurasan a Nasr ibn Sayyar (738-748), va rebre un suborn del thakafita Yússuf ibn Úmar ibn Hubayra i el va mantenir com a governador de l'Iraq (738-744). Aquest va nomenar al seu oncle matern Yusuf ibn Muhammad ibn Yusuf al-Thakafi com a governador de l'Hedjaz.
Al-Walid va perseguir a alguns prínceps omeies. Sulayman ibn Hisham va ser fuetejat i enviat a l'exili a Amman. Aquest i altres fets van fer possible una coalició d'enemics en la qual hi havia prínceps omeies, els parents de Khalid ibn Abd Allah al-Kasri (governador deposat i perseguit de l'Iraq) i altres caps iemenites. Com a cap es va escollir a Yazid ibn al-Walid, cosí del califa. Els rebels es van apoderar de Damasc sota el comandament de Sulayman ibn Hixam ibn Abd-al-Màlik i van enviar una expedició cap al palau del califa ara establert a al-Bakhra al sud de Tadmur, dirigida per Abd al-Aziz ibn al-Hajjaj ibn Abd al-Malik. Després d'un curt setge el califa va morir a la lluita el 15 d'abril de 744
Fou també un poeta d'una qualitat i originalitat considerable.

## Notes

* ↑ Al-Tabari

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, XI, 140 i 141
# Lèmur mostela dels Holland

El lèmur mostela dels Holland (Lepilemur hollandorum) és una espècie de primat que, com tots els lèmurs, viu a Madagascar. L'espècie fou descrita per primera vegada l'any 2008. El seu nom és en honor dels filantrops Dick i Mary Holland, pel seu suport a joves científics malgaixos. Amb un pes d'aproximadament un quilogram, es tracta d'una de les espècies més grosses de lèmurs mostela.
# Tarser de Horsfield

El tarser de Horsfield (Cephalopachus bancanus) és una espècie de primat de la família dels tarsers (Tarsiidae) originari de Brunei, Indonèsia i Malàisia. Com gairebé tots els tarsers, és nocturn i insectívor (tot i que a vegades s'alimenta de petits vertebrats). Viu a la jungla. Té els ulls més grossos que qualsevol altra part del cos, a més de l'oïda i l'olfacte molt ben desenvolupats.

## Subespècies

* C. b. bancanus
* C. b. borneanus
* C. b. saltator

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 127. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* ↑ Brandon-Jones, D., Eudey, A. A., Geissmann, T., Groves, C. P., Melnick, D. J., Morales, J. C., Shekelle, M., Stewart, C.-B. 2004. Asian Primate Classification. International Journal of Primatology 25(1): 97-164.
* ↑ Beard J. M., Goodman M. 1976. The Hemoglobins of Tarsius bancanus [in] Molecular Anthropology: Genes and Proteins in the Evolutionary Ascent of the Primates, Springer US, Boston: 239-255.
* ↑ Niemitz, C. 1979. Outline of the Behavior of Tarsius bancanus. [In]: Doyle, G.A., Martin, R.D. (eds). The Study of Prosimian Behavior. Nova York, Academic Press, 742 pages, p. 631-661.
* ↑ Niemitz, C. 1979. Outline of the Behavior of Tarsius bancanus. [In]: Doyle, G.A., Martin, R.D. (eds). The Study of Prosimian Behavior. Nova York, Academic Press, 742 pages, p. 631-661.
# Mona de nit de Spix

La mona de nit de Spix (Aotus vociferans) és una espècie de primat originari de Sud-amèrica. Aquesta mona de nit viu al Brasil, Colòmbia, l'Equador i el Perú.
# Tití de Hoffmanns

El tití de Hoffmanns (Plecturocebus hoffmannsi) és una espècie de primat del gènere Plecturocebus, dins la família dels pitècids (Pitheciidae). Com tots els titís, és un primat relativament petit, amb el pelatge espès i suau. Aquesta espècie viu a l'est de la conca de l'Amazones, al Brasil. Es troba a la regió en què el riu Tapajós s'uneix amb l'Amazones, al sud de l'Amazones i l'oest del Tapajós. El seu hàbitat són els boscos densos. Aquest tàxon fou anomenat en honor del naturalista alemany Wilhelm Hoffmanns.

## Referències

* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 193. ISBN 978-0801893049.
# Tití vermellós

El tití vermellós (Plecturocebus cupreus) és una espècie de primat platirrí de Sud-amèrica. Aquest tití viu a les regions amazòniques del Brasil, el Perú i possiblement Bolívia.

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 142-143. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
# Cercopitec de Lowe

El cercopitec de Lowe (Cercopithecus lowei) és una espècie de primat del gènere dels cercopitecs (Cercopithecus), dins de la família dels cercopitècids. És un parent molt proper del cercopitec de Campbell i sovint se'l classifica com a subespècie d'aquest últim.
Té una llargada corporal de 35-55 cm i pesa uns 2,5-6 kg. Els mascles són bastant més pesants que les femelles.
Aquest tàxon fou anomenat en honor del naturalista i explorador britànic Willoughby Prescott Lowe.

## Referències

* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 248. ISBN 978-0801893049.
# Cercopitec de De Brazza

El cercopitec de De Brazza (Cercopithecus neglectus) és una espècie de primat catarrí de la família dels cercopitècids àmpliament distribuït per les selves de diferents països de l'Àfrica central tropical i equatorial, des d'Etiòpia i Kenya fins al Camerun i Angola, especialment en àrees inundables fins a 2.000 msnm.
Presenta un marcat dimorfisme sexual. Els mascles tenen una llargada corporal de fins a 60 cm i les femelles de 40 cm, amb una cua de 48-67 cm de llargada. Els mascles pesen una mitjana de 7 kg i les femelles 4,5 kg.
# Mangabei àgil

El mangabei àgil (Cercocebus agilis) és una espècie de primat catarrí de la família dels cercopitècids que viu als boscos pantanosos de l'Àfrica central, a Guinea Ecuatorial, el Camerun, el Gabon, la República Centreafricana, la República del Congo i la República Democràtica del Congo. Fins al 1978 se'l considerà una subespècie del mangabei del riu Tana. Més recentment, el mangabei de ventre taronja ha sigut considerat com a espècie pròpia, en lloc de com a subespècie del mangabei àgil.

## Referències

* 1 2 Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 153. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* ↑ Rowe, Noel. The Pictorial Guide to the Living Primates, 1996, p. 144. ISBN 0-9648825-0-7.
# Gibó de Kloss

El gibó de Kloss (Hylobates klossii) és una espècie de primat hominoïdeu de la família dels gibons (Hylobatidae). Viu a les illes Mentawai a l'oest de Sumatra. Igual que el siamang, té un sac gular que li permet vocalitzar els seus crits.

## Referències

* ↑ Geissmann, Thomas. «Gibbon Systematics and Species Identification» (en anglès). [Consulta: 13 abril 2006].
# Còlob vermell occidental

El còlob vermell occidental (Piliocolobus badius) és una espècie de primat de la subfamília dels colobins. Assoleix una llargada corporal de 45–67 cm, amb una cua que pot arribar a mesurar fins a 80 cm. Pesa 5–11 kg i els mascles pesen una mica més que les femelles.
Es tracta d'un animal esvelt amb extremitats llargues i relativament primes. El pelatge és negre o gris a la part superior, mentre que els braços, les cames i el cap són de color marró gris. El ventre i la regió genital són blancs. Com en tots els còlobs, els polzes no són més que monyons.
El 1994, micos còlobs vermells occidentals van infectar molts ximpanzés amb el virus d'Ebola en ser caçats i menjats pels ximpanzés.

## Referències

* ↑ «Ebola Cote d'Ivoire Outbreaks».