OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Rectoria (Premià de Dalt)

La Rectoria és una obra de Premià de Dalt (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici civil. Casa adaptada al pendent del carrer. Formada per una planta baixa, un pis i unes golfes i coberta amb teulada de dues vessants amb el carener perpendicular a la façana. A la part posterior de l'edifici presenta un cos adossat. Conserva un portal rodó dovellat i les finestres del primer pis i la planta baixa amb les llindes, brancals i ampits realitzats amb carreus de pedra, igual que els angles de l'edifici. Sobre la façana hi ha un rellotge de sol esgrafiat amb una llegenda bastant deteriorada. L'entrada principal no queda a ran de carrer sinó que s'hi accedeix a través de tres esglaons.
L'actual rectoria havia estat anteriorment el primer Ajuntament de Premià de Dalt.

## Referències

* 1 2 3 4 «La Rectoria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Jordi Adroher i Mas

Jordi Adroher i Mas (Ribes de Freser, 22 de novembre de 1984) és un jugador d'hoquei sobre patins català, que juga en la posició de davanter esquerrà.
Nascut el 22 de novembre de 1984 a Ribes de Freser, municipi del Ripollès, va iniciar-se en la pràctica de l'hoquei sobre patins al seu poble natal. No obstant, es va formar al SHUM Maçanet, equip amb el qual va debutar a la Divisió d'Honor quan encara era júnior. En aquesta categoria va aconseguir ser campió d'Europa de 2002. Més endavant, va jugar en altres clubs com el Club Hoquei Lloret (2002-06), el Club Patí Vic (2006-09), el Futbol Club Barcelona (2009-11), que l'havia fitxat el 2004 però el tenia cedit, el Reus Deportiu (2011-14), l'Hockey Breganze (2014-15), l'SL Benfica (2015-20) i l'Hockey Club Liceo (des de 2020). Va ser el màxim golejador de la fase regular de la Lliga espanyola 2008-2009.

## Palmarès
### CP Vic

* 1 Copa del Rei / Copa espanyola (2009)

### FC Barcelona

* 1 Copa d'Europa (2009/10)
* 1 OK Lliga / Lliga espanyola (2009/10)

### Associazione Sportiva Dilettantistica Hockey Breganze

* 1 Copa italiana (2014/15)

### SL Benfica

* 1 Copa d'Europa (2015/16)
* 1 Lliga portuguesa (2015/16)

### Selecció espanyola

* 2 Campionats del Món "A" (2009, 2017)
* 2 Campionats d'Europa (2010, 2018)

## Referències

* 1 2 «Jordi Adroher i Mas». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Jordi Adroher es el segundo refuerzo del Benfica» (en castellà). HockeyAsturias.com. [Consulta: 16 maig 2016].
* ↑ «Jordi Adroher se convierte en el segundo fichaje del Liceo» (en castellà). La Voz de Galicia. [Consulta: 5 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Perfil al web del FC Barcelona
# Santa Cecília de Torallola

Santa Cecília de Torallola, és una ermita romànica del poble de Torallola, pertanyent al municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà. Fins al 1969 formava part del terme municipal de Toralla i Serradell. És 1,2 quilòmetres al sud-est del poble, ran de la carretera que des de Sant Joan de Vinyafrescal mena a Torallola. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Ermita petita d'una nau amb volta de canó. Absis semicircular a llevant i porta amb arcada de mig punt. Campanar de cadireta amb dos ulls a ponent.
Murs de carreus de pedra reblats i coberta amb lloses de pedra.

## Referències

* 1 2 «Santa Cecília de Torallola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2017].

## Bibliografia

* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sant Antoni de Cervera

Sant Antoni de Cervera és una obra de Cervera (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església d'una sola nau amb capelles laterals, realitzada en pedra, carreus i paredat. Presenta contraforts exteriors amb pilars adossats, a l'interior, volta de canó amb llunetes, amb arcs de mig punt i apuntats, de vuit trams. Cor als peus. La portada està situada als peus, arc de deprimit amb dues columnes adossades, una per banda, amb cariàtides que sostenen capitells corintis. Damunt la porta hi ha un medalló de forma ovalada, emmarcat per sumptuoses volutes que representa una escena de la crucifixió. Un altre element, més alt, és una mena de fornícula amb una estrangulació central, a la que sembla mancar-li una imatge.
A l'altar major es pot observar la figura d'un Sant Crist crucificat, de fusta, realitzat al segle xiv.

## Història

Església construïda al segle xviii al lloc ocupat anteriorment per una altra del segle xiii dedicada al mateix Sant en devoció a una relíquia duta a Viena del Delfinat, en terres de França i en atenció a les curacions que li foren atribuïdes del "mal de foc", una epidèmia que causà moltes víctimes. Aquesta plaga originà la creació d'un ordre hospitalari dedicat a tenir cura dels malalts i sembla que el primer establiment peninsular fou el de Cervera. Tant l'hospital com l'església foren protegits pels reis d'Aragó. La vida pacífica de la institució durà fins al segle xv. L'any 1401 entrà en decadència la Casa de Cervera. El segle xviii l'Ordre dels antonians hospitalers de Cervera fou extingida. L'any 1738 es van repartir els béns dels antonians i el règim de l'església va quedar en mans dels capitans de l'administració del Sant Crist.
L'any 1787 es va construir la façana actual, a càrrec dels Administradors del Sant Crist i per això van fer representar damunt el portal el relleu al·lusiu al Sant Crist que s'hi venera, tallat, segons la llegenda per pelegrins angèlics. Les cariàtides de la façana, datades de l'any 1598, procedeixen d'alguna obra anterior. Hi ha també una làpida que conté el text de la consagració de l'església de l'any 1347 amb la relació de les capelles que hi havia en aquella data.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Antoni de Cervera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Can Ninu

Can Ninu és una obra de Llambilles (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia de planta rectangular. Estructura en tres crugies perpendiculars a la façana i accés central. Parets de pedra morterada i façanes arrebossades i pintades, deixant a la vista els carreus de les obertures i les cantonades. La coberta és de teules a dues vessants i ràfec de filera doble format per rajols plans i teula girada. La porta principal i les finestres tenen la llinda de pedra d'una sola peça. Enfront de la façana principal del mas es conserva un paller prou interessant.
El paller és un edifici de planta rectangular amb parets de pedra morterada. Coberta feta amb cairats i teules a dues vessants. És de destacar una columna lateral formada per peces de pedra cilíndriques ben tallades, amb basament i capitells de planta quadrada. L'embigat de la coberta és de tirada doble amb jàssera central, suportada per dues encavallades de gran senzillesa.
A la llinda de la porta principal es pot veure la inscripció "MICHAEL SITGES" i la data 1633.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Ninu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2016].
# Masia del Sot

La Masia del Sot és una masia situada al sud del nucli de Pradell al municipi de Preixens, a la comarca catalana de la Noguera a 295 metres d'altitud.

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya» (pdf). www.gencat.cat. Departament de Política Territorial i Obres Públiques, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 2018-05-16. [Consulta: 18 setembre 2017].
* ↑ «Masia del Sot». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Lleó XII

Lleó XII (en llatí: Leo XII) és el nom que el cardenal Annibale della Genga va prendre en ser escollit Papa.
Pertanyia a la família dels comtes de la Genga i de jove va estudiar a l'Acadèmia de Nobles Eclesiàstics. El 1783 va ser ordenat sacerdot. Pius VI el va nomenar el seu secretari particular i el 1793 el va nomenar bisbe de Tiro i el va enviar a Lucerna, Suïssa com a nunci apostòlic. El 1794 va ser transferit com a nunci a Colònia, però no s'hi va poder instal·lar, ja que hi havia guerra amb França. Durant les guerres napoleòniques va passar per Viena, Múnic, Dresden i Wittemberg, les principals corts alemanyes.
Amb l'ocupació dels Estats Pontificis va passar a ser presoner de Napoleó i va estar molts anys tancat a l'abadia de Monticelli, dedicant-se a la música i la caça d'aus, afició que va mantenir després de ser elegit papa. El 1816 Pius VII el va nomenar cardenal i arquebisbe de Senigallia. Quatre anys més tard el va nomenar cardenal vicari de Roma i arxipreste de Santa Maria la Major.
Es va presentar al conclave del 1823 amb l'oposició de França, que només va permetre'n l'elecció perquè es creia que estava greuement malalt i no duraria gaire. Va començar el pontificat repartint diners entre els pobres i assignant cent dots a noies escollides a l'atzar. Va desenvolupar una política econòmica destinada a retallar despeses, cosa que li va permetre abolir alguns impostos. En política exterior va arribar a acords amb molts Estats per ajudar les Esglésies locals.
Va ser un papa extremament conservador i va lluitar aferrissadament contra l'expansió del liberalisme. Va arribar a penjar seguidors dels nous corrents. Amb igual duresa va perseguir les societats secretes com els maçons o els carbonaris en publicar la butlla Quo Graviora de 1825. Dins d'aquesta repressió destaca un gest força incongruent: va treure les obres de Galileo Galilei de l'índex de llibres prohibits. Per tal de donar més força a les congregacions, va reemplaçar molts laics de l'administració civil per eclesiàstics. Va reformar l'eduació escolar seguint el consell dels jesuïtes.

## Referències

* ↑ Belchem, John. Diccionario Akal de Historia del siglo XIX (en castellà). Madrid: Akal, 2007, p. 274. ISBN 9788440618483.
* ↑ Bárcena, Alberto. Iglesia y Masonería: Las dos ciudades (en castellà). Madrid: Ediciones San Román, 2021. ISBN 9788417463212.
# Sèrra d'Espiargo

La Sèrra d'Espiargo és una serra situada al municipi de Naut Aran a la comarca de la Vall d'Aran, amb una elevació màxima de 2.258 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cisteller del Cipó

El cisteller del Cipó (Asthenes luizae) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Hàbitat i distribució

Viu als matolls dels vessants rocoses del sud-est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Cisteller del Cipó». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/04/2021(català)
# Can Xarrié

Can Xarrié és una masia de Premià de Dalt (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Masia que ha patit notables transformacions en la seva estructura. Es tracta d'una construcció inicialment formada per una planta baixa, un pis i unes golfes, a la qual s'ha rebaixat part del vessant dret i se li han adossat nombroses construccions gairebé per totes bandes.
Entre els elements més importants cal destacar els que formen l'eix central de l'edifici: el portal rodó amb grans dovelles, la finestra realitzada amb carreus de pedra i el matacà situat a l'altura de les golfes.
Aquest eix central de l'edifici queda culminat en la part superior per uns merlets que oculten el carener de la teulada i donen un aspecte de torre fortificada a l'edifici.
És una part important del nucli antic de la població.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Xarrié». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# El Soler de Clariana

El Soler de Clariana és una masia de Clariana de Cardener (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

La masia es troba a la part central-est del terme municipal, al nord del nucli de Clariana. Presideix, junt amb la masia de Garrigó, els extensos camps de conreu de les carenes del marge esquerre del Cardener, entre la rasa del Soler i la de Garrigó. A uns 400 metres a llevant de la masia es troba la capella romànica de Santa Maria del Soler.
S'hi va des de la carretera de Manresa (C-55). Al nucli de Clariana (41° 56′ 04″ N, 1° 37′ 26″ E﻿ / ﻿41.934424°N,1.623930°E﻿ / 41.934424; 1.623930) es pren la carretera asfaltada direcció "Canet - Garrigó - Soler" que, en direcció nord, baixa a trobar el riu. Als 1,7 km. es passa pel pont del Molí de Canet, es creuen les cases de Canet i es puja als plans on trobem primerament Garrigó i després, als 3,4 km, el Soler. Està ben senyalitzat.

## Descripció

Masia de planta rectangular i teulada a dos vessants. Orientada d'oest a est, de planta baixa i dos pisos. Té la façana principal a la cara sud, amb porta d'arc de mig punt adovellada. Adossada a la cara sud i amb orientació nord-sud hi ha una edificació de planta rectangular que comunica per la part superior, interiorment, amb la casa. Una gran arcada dona pas a la porta principal i, damunt de l'arcada, hi ha una petita espitllera allindada.
El parament és de carreus irregulars excepte a les cantonades que són de pedra picada i tallada. En la cara est, s'hi veuen algunes restes, molt deteriorades, d'opus spicatum.
Adossat a la cara est hi ha un cobert de construcció posterior.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* 1 2 3 «El Soler de Clariana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 abril 2015].
# Seasons of a Life

Seasons of a Life (en català, Temporades d'una vida) és una pel·lícula de drama legal de Malawi, realitzada l'any 2010, dirigida per Shemu Joyah i produïda per FirstDawn Arts. La pel·lícula és protagonitzada per Bennie Msuku en el paper principal juntament amb Neria Chikhosi, Flora Suya i Tapiwa Gwaza van fer papers secundaris.
Aquest drama legal es va centrar en una treballadora domèstica abusada sexualment pel seu empresari que lluita per empoderar-se i millorar la seva vida. La pel·lícula es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Göteborg a Suècia el 31 de gener de 2010. La pel·lícula també ha estat nominada a premis als festivals de cinema de Kenya, El Caire i Zanzíbar. Va ser nominat en 8 categories als 6th Africa Movie Academy Awards, incloses les nominacions a Millor guió i Millor banda sonora original. L'actriu Tapiwa Gwaza va guanyar un premi Nollywood a la millor interpretació d'una actriu secundària.

## Repartiment

* Bennie Msuku com a Kondani
* Neria Chikhosi com a Thoko
* Flora Suya com a Sungisa
* Tapiwa Gwaza com a Tabitha

## Referències

* ↑ Seasons of a Life a Internet Movie Database (anglès)
* 1 2 «Seasons of a life – The movie». Firstdawnarts.com. [Consulta: 20 octubre 2020].
* ↑ «Seasons of a Life (2010)». filmaffinity. [Consulta: 20 octubre 2020].
* ↑ «Seasons of a Life (2010): Directed by Charles Shemu Joyah». allmovie. [Consulta: 20 octubre 2020].
* ↑ «SEASONS OF A LIFE». Rotten Tomatoes. [Consulta: 20 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Seasons of a Life a YouTube
# Hernialde

Hernialde és un municipi de Guipúscoa, de la comarca del Tolosaldea.

## Eleccions municipals 2007

Dos partits es van presentar com candidats a l'ajuntament, un grup independent, i el PP. Aquests van ser els resultats:
* Independents per Hernialde : 195 vots. (7 escons)
* Partit Popular : 0 vots. (0 escons)
Això va donar com vencedor a l'actual alcalde del municipi, Igaro Balda Izaguirre, per part del partit independent, i fent que el Partit Popular no assolís cap escó a causa del fet que no va rebre ni un sol vot en tota la localitat.

## Topònim

Hernialde podria traduir-se de l'euskera al català com la zona de l'Hernio, la vessant de l'Hernio o al costat de l'Hernio, depenent del context. En qualsevol cas el nom del poble al·ludeix a la seva ubicació en el vessant oriental de l'emblemàtica muntanya Hernio. El nom de la muntanya sol escriure's de forma indistinta amb hac o sense, encara que és més habitual la forma sense hac (Ernio), mentre que el nom del poble tradicionalment s'ha escrit i se segueix escrivint amb hac.
# Mas Solsona

El Mas Solsona és un mas situat al sud-est del municipi de Vallfogona de Balaguer, a la comarca catalana de la Noguera a la riba de la Sequia Segona del Canal d'Urgell a 226 metres d'altitud.

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya» (pdf). www.gencat.cat. Departament de Política Territorial i Obres Públiques, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 2018-05-16. [Consulta: 18 setembre 2017].
* ↑ «Mas Solsona». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Bony d'Arquer

El Bony d'Arquer és una muntanya de 2.306,2 metres d'altitud que es troba a cavall dels termes municipals de Rialb, a l'antic terme de Surp, i de Sort, a l'antic terme de Llessui, a la comarca del Pallars Sobirà.
Està situat a la part nord de tots dos termes, nord-est del de Llessui i nord-oest del de Surp, a migdia del Colletó de la Portella i del Planell d'Arquer i al nord-oest de la Roca de Peralba, al capdamunt, extrem septentrional, del Serrat d'Arquer.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya

## Enllaços externs

* El Bony d'Arquer, en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Mare de Déu dels Dolors (Vilallonga de Ter)

La Mare de Déu dels Dolors és una capella als afores de Vilallonga de Ter (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La capella dels Dolors, malgrat les citades es remunten al segle xvii, té un aspecte molt més primitiu. És d'una sola nau de pedra, amb un absis orientat cap a llevant. La façana té una porta central amb dues finestres laterals i un ull de bou petit sobre la porta. La coberta està formada per cavalls que suporten l'embigat, damunt del qual hi ha llates de fusta i teules àrabs, essent els extrems dels vessants de llicorella. Aquesta coberta és l'original i està totalment apuntalada, ja que amenaça runa.
Sobre la llinda de la porta hi ha una data, 1712, i una inscripció posterior d'acció de gràcies, per no haver sofert danys durant la guerra dels carlins. La capella es va salvar de la destrucció del 1936, perquè en aquella època va ser cedida a un paleta com a magatzem d'eines, la qual cosa l'ha portat a l'abandó actual, ja que encara continua essent magatzem dels malendreços, estant oberta i abandonada.

## Referències

* 1 2 «Capella de la Mare de Déu dels Dolors». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 gener 2016].
# Nostra Senyora de la Cisa

Nostra Senyora de la Cisa és una església barroca de Premià de Dalt (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici religiós. Església d'una sola nau coberta amb una teulada de dues vessants. Ha estat reformada en diverses ocasions. L'obra major és de maçoneria, i totes les obertures estan realitzades amb carreus de pedra, de la mateixa manera que els angles de l'edifici.
En el conjunt destaca fonamentalment la façana de tipus barroc, encara que de gran simplicitat: una gran portada allindada amb motllures; una petita fornícula a la part superior amb una imatge de la Mare de Déu; i tres finestres, dues laterals i una rodona al centre. El tester és típicament barroc. Els esgrafiats de la façana són de l'any 1925 i dibuixen orles i garlandes.

## Història

L'església està construïda damunt restes romanes i ja es troba esmentada al segle x, quan hi havia una petita ermita romànica. El 1543 es construí un temple nou que fou incendiat per les tropes de Felip V l'any 1713.
L'actual temple data del segle xviii. La imatge de la Verge Bruna s'atribueix als segles XIII-XIV. Com a fruit de la devoció popular que al Maresme suscita aquesta Mare de Déu, se li demana la protecció dels navegants i disposa de nombrosos Goigs i pregàries populars. És la patrona de l'Arxiprestat de la Cisa, format per 12 de les parròquies properes al Santuari.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Nostra Senyora de la Cisa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
* ↑ «Goigs i pregàries a la Mare de Déu de la Cisa». [Consulta: 2018].
# Trullars (Clariana de Cardener)

Trullars o Trullàs és una masia inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya situada al municipi de Clariana de Cardener, a la comarca catalana del Solsonès.

## Situació

La masia està situada a la part sud-oest del terme municipal, a tocar del de Riner. S'alça als plans que s'estenen al cap de les costes del marge esquerre de la rasa d'Anglerill, no lluny de la masia de Villorbina, de Riner.
S'hi va per la carretera de Freixinet a Su, agafant un trencall asfaltat que es troba a 2,8 km. de Freixinet i a 2 de Su (41° 53′ 58″ N, 1° 34′ 44″ E﻿ / ﻿41.899568°N,1.578829°E﻿ / 41.899568; 1.578829). Està ben senyalitzat. Als 1,8 km es pren el camí de la dreta (el de l'esquerra porta a Villorbina) i al cap de 2,8 km. s'arriba a la masia.

## Descripció

Masia de planta rectangular, amb teulada a doble vessant. Orientada a nord-sud. Façana principal a la cara sud, amb porta d'arc de mig punt i adovellada. Hi ha petites obertures allindades a les quatre cares. Consta de planta baixa i dos pisos; la planta baixa amb sòl de pedra i coberta amb volta de canó. A la cara nord-oest, hi ha una gran terrassa a la part superior.
El parament és de carreus irregulars, no en filades. La construcció moderna és arrebossada

## Història

La zona que ocupa la masia de Trullars, pertany a la part de territori repoblat i organitzat als segles XI- XII

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* 1 2 3 «Trullars». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 abril 2015].
# Ernst Fast

Ernst Robert Efraim Fast (Estocolm, 21 de gener de 1881 - Husby-Ärlinghundra, 26 d'octubre de 1959) fou un atleta suec, especialista en curses de fons i maratons que va córrer al tombant del segle xx.
El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, en què guanyà la medalla de bronze en la Marató, en quedar per darrere dels francesos Michel Théato i Émile Champion.

## Referències

* ↑ «Ernst Fast» (en anglès). sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-01-31. [Consulta: 29 agost 2012].