OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anatema (pel·lícula de 2006)

Anatema és una pel·lícula bèl·lica dramàtica de Kosovo de 2006 escrita i dirigida per Agim Sopi. Està basada en fets reals i fou exhibida a la XXVIII edició de la Mostra de València.

## Argument

La periodista albanesa Ema Berisha col·labora amb dos periodistes estatunidencs: Laura i David Schwartz, preparant materials del Kosovo devastat per la guerra. Quan les hostilitats comencen a amenaçar la vida dels periodistes, aquests decideixen marxar de Kosovo. Els estatunidencs intenten convèncer l'Ema perquè marxi de Kosovo amb ells, però l'Ema està decidida a quedar-se.
Malgrat l'amenaça, l'Ema decideix casar-se. La nit després de la cerimònia del casament, soldats serbis irrompen a casa d'Ema i diversos d'ells la violen. L'Ema queda embarassada. Neix una filla i li posa el nom d'Ana. Després del naixement de la seva filla, el seu marit l'abandona i els seus amics es distancian d'ella. Incapaç de tenir cura del nen, l'Ema decideix donar-lo a l'orfenat. En aquest moment, David Schwartz torna a Kosovo i aporta una remuneració a l'Ema pel seu treball. L'Ema comença a buscar el seu propi fill. S'assabenta que l'Ana va ser presa de l'orfenat i portada a un dels monestirs on la van a vendre. Amb l'ajuda d'una periodista nord-americana, una dels antics comandants de l'UÇK i amiga seva Doresa, l'Ema comença una recerca desesperada de la seva filla.

## Repartiment

* Lumnije Muçaj-Sopi com a Ema Berisha
* Doug Barron com a David Schwartz
* Blerim Gjoci com a comandant Shpati
* Enver Petrovci com el coronel Lilić
* Blerta Syla com a Laura
* Arta Muçaj com a Doresa
* Çun Lajçi com a Dani
* Kushtrim Sheremeti com el coronel Djordjević
* Bajrush Mjaku com a Stojan
* Bislim Muçaj com Isack
* Besfort Daka com a Korab
* Rikard Ljarja

## Referències

* ↑ Una película francesa sobre la perversión del deseo en la cárcel abre la Sección Oficial de la Mostra
* ↑ KOSOVO: CINEMATIC DEVELOPMENTS BETWEEN CONFLICTS AND SOCIAL TRANSFORMATION
* ↑ Anatema a Kritiken

## Enllaços externs

* Anatema a YouTube
# Conrad Son

Conrad Son (Barcelona, 1966) és un director, realitzador, productor, guionista, compositor de bandes sonores i actor català de cinema porno.
Nominat als festivals de cinema de Berlín, Brussel·les, Cannes i Barcelona com a millor director amb pel·lícules com Nikitax (1998), Les excursionistes calentes (1999), X Runners (2000), Khatar (2001) i Kovac (2002).
Kovac va merèixer 6 nominacions i premi a la millor caràtula al Festival Internacional de Cinema Eròtic de Barcelona. Ha treballat per diferents companyies com Buterfly Motion, Mario Salieri, Ragtime, IFG, Negro y Azul, Gold Light, Video Lux, INT o Pink'O. Defensor del cinema eròtic en català, els seus productes es distribueixen a quasi tot el món, tant a televisió com en vídeo i DVD. Darrerament ha donat suport a la independència de Catalunya.

## Referències

* ↑ Conrad Son, la reinvenció de la pornografia, ccma.cat, 24 de novembre de 2016
* 1 2 Costa, Jordi. El Sexo que habla: el porno español explicado por sí mismo (en castellà). Aguilar/Santillana, 2006, p. 23,90. ISBN 8403097034.
* ↑ Conrad Son fuig del 'pit i cuixa' als Festivals i aposta per l'educació sexual Arxivat 2017-10-21 a Wayback Machine., Directe!cat, 3 de desembre de 2008
* ↑ Conrad Son presenta un festival eròtic 'vitalista' i amb voluntat educativa, Capgròs.com, 4 de desembre de 2008
* ↑ Conrad Son: "L'independentisme em recorda el sexe: a la televisió només hi apareix per allò negatiu", ara.cat, 2 de novembre de 2011

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Conrad Son Arxivat 2010-08-13 a Wayback Machine. (castellà)
* Entrevista a Conrad Son Arxivat 2014-08-10 a Wayback Machine.
# Àcid benzoic

L'àcid benzoic, benzenoic o benzencarboxílic, de fórmula química C₇H₆O₂ o C₆H₅COOH, és el més simple dels àcids carboxílics aromàtics i es presenta en forma de sòlid cristal·lí sense olor. El nom deriva de la goma benzoïna que durant molt de temps va ser l'única font d'àcid benzoic. És un àcid feble i les seves sals es fan servir per conservar aliments. L'àcid benzoic és el precursor per a la síntesi de moltes altres substàncies orgàniques.
Va ser descobert el segle xvi. La destil·lació seca de la goma benzoïna va ser descrita el 1556 per Nostradamus i després per Alexius Pedemontanus (1560) i Blaise de Vigenère (1596).
Justus von Liebig i Friedrich Wöhler van determinar la composició de l'àcid benzoic el 1832.
El 1875 Salkowski descobrí les seves propietats antifúngiques.

## Producció

Comercialment l'àcid benzoic es fa per oxidació parcial del toluè amb oxigen.

## Usos

Producció de nombrosos productes químics com el clorur de benzoil, clorurs de fòsfor, benzoats i fenols. Conservador d'aliments: benzoat de sodi (E211), benzoat de potassi (E212) i benzoat de calci (E213).
En medicina com antifúngic del peu d'atleta

## Referències

* ↑ Neumüller O-A. Römpps Chemie-Lexikon. 6. Stuttgart: Frankh'sche Verlagshandlung, 1988. ISBN 3-440-04516-1. OCLC 50969944.
* ↑ Liebig J, Wöhler F «Untersuchungen über das Radikal der Benzoesäure». Annalen der Chemie, 3, 1832, pàg. 249–282. DOI: 10.1002/jlac.18320030302.
* ↑ Salkowski E Berl Klin Wochenschr, 12, 1875, pàg. 297–298.
* ↑ «Whitfield Ointment». Arxivat de l'original el 2007-10-09. [Consulta: 17 setembre 2010].
* ↑ Charles Owens Wilson; Ole Gisvold; John H. Block. Wilson and Gisvold's Textbook of Organic Medicinal and Pharmaceutical. Lippincott Williams & Wilkins, 2004, p. 234. ISBN 0781734819.

## Bibliografia

* Cosmetic Ingredient Review Expert Panel Bindu Nair Final Report on the Safety Assessment of Benzyl Alcohol, Benzoic Acid, and Sodium Benzoate, Int J Tox, 2001, pp. 23–50, doi:10.1080/10915810152630729; PMID: 11766131.

## Vegeu també

* Twisted nematic
* Benzoat de colesteril
* TFT LCD
* Pantalla de cristall líquid

## Enllaços externs

* ChemicalLand
# Eugène Jouy d'Arnaud

Eugène Jouy d'Arnaud (Carcassona, 23 de gener del 1807 - Carcassona, 29 de juliol del 1894) va ser un polític occità, alcalde de Carcassona i de Perpinyà i diputat francès.

## Biografia

El 1843 esposà Joséphine d'Arnaud, vídua i filla de Bernard Arnaud, un antic alcalde de Perpinyà (del 1809 al 1813) i diputat (1815-1816). Era propietari agrícola a Carcassona el 1848 quan va ser elegit alcalde d'aquesta població occitana, càrrec que ocupà del 8 de maig del 1848 al 8 de juny del 1849. Poc després fou elegit diputat a l'Assemblea Nacional francesa pel departament de l'Aude, i entre el 13.5.1849 i el 2.12.1851 segué en els bancs de la dreta. Renuncià a l'Assemblea després del cop d'estat del 2 de desembre del 1851.
Va ser alcalde de Perpinyà del 26 de juny del 1855 al 26 de febrer del 1862. Al Rosselló tenia propietats agrícoles, amb terres a Alenyà, i el 1854 es feu membre de la Société agricole, scientifique et littéraire des Pyrénées-Orientales.
Se'l recorda, també, per haver estat el constructor, el 1863, de la capella de "Saint-Pierre de Trapel", a l'actual municipi de Vilamostausson (Aude). El 15 de novembre del 1876 se li va atorgar el grau de cavaller de la Legió d'Honor, i anteriorment havia estat nomenat cavaller de l'orde de Sant Gregori el Gran, una distinció papal fundada per Gregori XVI.

## Bibliografia

* Saulières, Hippolyte de. Notice biographique sur M. Jouy-d'Arnaud, maire... de Perpignan. París: Bureau de la revue du Biographe et de l'Historien, 1855 [Consulta: 10 febrer 2015]. Arxivat 2015-02-10 a Wayback Machine.

## Notes

* ↑ Jean Pierre Antoine Eugène Jouy segons l'expedient de la Legió d'Honor i el Dictionnaire des Parlementaires français o Pierre Louis François Antoine Eugène Jouy segons la fitxa de l'Assemblea Nacional francesa o Pierre Louis Jouy segons la viquipèdia francesa o encara Étienne segons el Maires GenWeb

## Referències

* 1 2 «Expedient d'Eugène Jouy de la Legió d'Honor» (en francès). [Consulta: 1r gener 2015].
* ↑ Dictionnaire des Parlementaires français, Robert et Cougny (1889)
* 1 2 «Fitxa i biografia d'Eugène Jouy, al web de l'Assemblea Nacional» (en francès). [Consulta: 1r gener 2015].
* ↑ «Llista d'alcaldes de Perpinyà, al "Maires Genweb"» (en francès). [Consulta: 1r gener 2015].
* ↑ Companyo, Louis. Histoire Naturelle du département des Pyrénées-Orientales. Tome premier. Perpinyà: Imprimerie de J.-B. Alzine, 1861, p. XXIII.
* ↑ «Statuts du Comtoir national d'escompte de la ville de Carcassonne». Bulletin des lois de la République Française: Partie Principale, X$^e$ série. Partie supplémentaire, tome deuxième, février 1949, pàg. 638.
* ↑ «Llista d'alcaldes de Carcassona, al "Maires Genweb"» (en francès). [Consulta: 1r gener 2015].
* ↑ «Liste des membres component la Société». Société agricole, scientifique et littéraire des Pyrénées-Orientales, 10, 1856, pàg. 627.
# Boèr

Boèr (en francès Boé) és un municipi francès situat al departament d'Òlt i Garona i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 2.158 | 2.633 | 3.231 | 3.960 | 4.021 | 4.503 | 5.278 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1977-2001 | Guy Saint-Martin | PS |
| 2001- | Christian Dézalos | PS |

## Agermanaments

* Llívia
* Portacomaro

## Referències

* ↑ Toponímia occitana no proposa cap nom. Aquesta forma ha estat adoptada per l'Atlas Universal Català, publicat per Gran Enciclopèdia Catalana (edició de 1987)
# Bulat Khan

Bulat Khan (Bolat Khan) fou kan de la Gran Horda Kazakha o Uli Zhuz. Com que segons Levchine un fill de Tiavka Khan és anomenat Bulat se suposa que era la mateixa persona. No obstant no és esmentat a cap font contemporània, mongola o russa. S'esmenta un Shemiaka (Semeke) com a kan de l'Horda Mitjana Kazakha com a predecessor d'Abu Makhmet (Abilmambet Khan, 1729 - 1771) que segons Levchine fou fill de Bulat khan, i va governar la Gran Horda i l'Horda Mitjana.
El 1723 els dzungars (sungars) calmucs, després de diverses victòries, van ocupar la ciutat de Turquestan, la capital kazakha. També es van apoderar més tard de Taixkent i Sayram i van sotmetre a la Gran Horda i l'Horda Mitjana a la seva obediència. La Gran Horda es va retirar cap a Khodjend i l'Horda Mitjana cap a Samarcanda, mentre la petita s'acostava a Bukharà i Khivà. La fam perseguia a aquestos fugitius. Seria després del 1723 quan l'Horda Mitjana va portar al poder a Abu l-Khayr Khan de l'Horda Petita Kazakha, nomenat generalíssim, mentre a la Gran Bulat Khan encara romania al poder, excepte una part de l'Horda, dirigida per Zholbarys Khan que governava a Taixkent (on s'hauria mantingut fins vers el 1740 quan la ciutat i regió fou ocupada pels calmucs).
Abu l-Khayr va aconseguir diverses victòries sobre els calmucs, però el kan d'aquestos Tsevan Rabdan (1689-1727) o el seu successor Galdan (II) (1727-1745), va prendre revenja i Abu l-Khayr es va retirar finalment a la seva Horda (vers 1729) que es va establir entre el Yemba i l'Ural o Jaik.
Vers el 1729 va pujar al poder a la Gran Horda Abilmambet Khan, fill de Bulat, el que suggereix que aquest hauria mort. A l'Horda Mitjana, Semeke Khan (Shemiaka) hauria mort després del 1733 i Abilmambet Khan hauria dirigit llavors les dues hordes que en aquest temps es van establir entre els rius Ori i Ui (d'on foren expulsats els baixkirs).

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Idrettsklubben Junkeren

L'Idrettsklubben Junkeren ("Junkeren" significa "jove noble") és un club esportiu noruec de Bodø, Nordland. Té seccions de futbol i handbol.
L'equip femení d'handbol va jugar a la màxima categoria de la lliga noruega als anys noranta.
L'equip de futbol masculí juga actualment a la Segona Divisió de Noruega, el tercer nivell del sistema de lliga de futbol noruega. El club ha jugat a la Tercera Divisió noruega del 2004 al 2006 i del 2011 al 2022.

## Referències

* ↑ «Junkeren» (en noruec). NIFS. NTB. [Consulta: 23 octubre 2022].

## Enllaços externs

* Lloc oficial
# Contraescarpa

Una contraescarpa és la cara o pla que es troba més pròxim a la cara exterior del fossat, per oposició a l'altre, que rep el nom d'escarpa.
A la fortificació permanent la contraescarpa sol estar revestida, i algunes vegades acasamatada, ja sigui per a defensar el fossat mitjançant galeries flanquejants (cf. caponera), o per a servir de base al sistema de mines de la defensa.
La contraescarpa revestida era la millor protecció contra l'atac a força viva, perquè la seva alçada (de 6 a 8 m) detenia sota el foc a boca de canó dels tiradors de la muralla als grups d'assaltants, que no podien llançar-se en massa al fossat, sinó que havien d'anar baixant d'un a un les escales, situació que els exposava a patir grans pèrdues. Oferia a més a més l'avantatge de dificultar la retirada de les columnes d'assalt, quan l'atac era rebutjat, i permetia reduir l'amplada de la fossa, augmentant per tant la protecció de l'escarpa contra el tir directe de l'artilleria assetjant.
A les fortificacions provisionals, en les que només se solia revestir un dels talussos de la fossa, aquest era sempre la contraescarpa, si no se'n revestia cap, convenia donar-li la major inclinació possible i establir-hi filats o altres defenses accessòries que dificultessin l'accés al fossat.
A la fortificació de campanya, atès que la contraescarpa no constituïa pròpiament un obstacle, no tenia objecte revestir-la i es deixava simplement amb la inclinació que permetia la major o menor duresa del terreny.

## Vegeu també

* Revellí
* Barbeta (parapet)
Viccionari
# Radiació evolutiva

Una radiació evolutiva és l'augment de la diversitat taxonòmica o disparitat morfològica degut a un canvi adaptatiu o a l'obertura d'un nínxol ecològic. Les radiacions poden afectar un clade o diversos i poden ser ràpides o graduals; quan són ràpides i impulsades per una adaptació d'un únic llinatge al seu entorn, s'anomenen radiacions adaptatives.

## Referències

* ↑ Wesley-Hunt, G. D. «The morphological diversification of carnivores in North America». Paleobiology, 31, 2005, pàg. 35-55. DOI: 10.1666/0094-8373(2005)031<0035:TMDOCI>2.0.CO;2.
* ↑ Schluter, D. The Ecology of Adaptive Radiation. Oxford University Press, 2000.
# Aimo Sakari

Aimo Sakari (Kuolemajärvi, Víborg, Carèlia, aleshores a Finlàndia, 2 de febrer de 1911 - Keuruu, 20 de maig de 2001) fou un romanista i traductor finès, especialista en provençalística i medievalística.

## Vida i obra

Sakari estudià llengües clàssiques a l'institut de Wyborg i filologia romànica a la Universitat de Hèlsinki amb Arthur Långfors en una universitat que gaudia d'una bona escola de filologia clàssica i romànica, amb professors com Veikko Väänänen i altres. De 1937 a 1941 i de 1945 a 1958, interromput pel servei a la guerra, fou lector de finès a l'Institut des langues orientales (Inalco) de Paris. Allà estudià amb Clovis Brunel, Jean Boutière, Pierre Fouché, Mario Roques i Félix Lecoy. El 1956 obtingué el grau de doctor amb una tesi que consistia en l'edició de l'obra d'un trobador: Poésies du troubadour Guillem de Saint-Didier. De 1958 a 1981 fou professor de francès i alemany a l'institut de Jyväskylä; i a partir de 1961 s'incorporà a la tot just creada Universitat de Jyväskylä, on fou professor de Filologia romànica de 1966 a 1977, data de la seva jubilació. També en fou degà de la Facultat de lletres i ciències humanes, i vicerector. De 1977 a 1980 fou encara professor a la Sorbona. Durant el període 1981-1990 fou vicepresident de l'Associació Internacional d'Estudis Occitans (AIEO).
Contribuí també al coneixement de la llengua i literatura fineses a França, amb les seves estades docents i amb les traduccions, i també a la inversa, al coneixement de la literatura i llengua franceses a Finlàndia.

## Obres
### Romanística

* "Azalais de Porcairagues, le "Joglar" de Raimbaut d'Orange", in: Neuphilologische Mitteilungen 50, 1949, pàg. 23-198
* (editor) Poésies du troubadour Guillem de Saint-Didier, Hèlsinki, 1956 (Mémoires de la Société néophilologique de Helsinki; 19)
* (editor) Doctrinal sauvage, Jyväskylä 1967
* publicà també nombrosos articles, pels quals vegeu la nota necrològica citada en la bibliografia.

### Finès

* "Littérature finlandaise du XXe siècle", in: Profil littéraire de la France. Nouvelle Série 2, 1951
* ["Literatura finesa", in:] Dictionnaire des littératures. Publié sous la direction de Philippe Van Tieghem, 3 vols., Paris 1968, vols., Paris 1984, [publicat separadament amb el títol Manuel de littérature finlandaise, Paris 1981]

### Traduccions

* (del francès al finès) Hergé, Tintin seikkailut, 5 vols., Helsinki 1961–1962
* (del francès al finès) Stendhal, Parman kartusiaaniluostari [La Cartoixa de Parma], Hèlsinki 1971
* (del finès al francès; amb Lucie Thomas) Aleksis Kivi, Les Cordonniers de la lande. Comédie en cinq actes, Cergy 1989

## Bibliografia

* Leena Löfstedt, "Aimo Sakari (1911-2001) in memoriam" in: Estudis Romànics 25, 2003, pàg. 512-515
* Dominique Billy, "Aimo SAKARI (1911-2001)" in: "Revue de Linguistique romane" 66, 2002, pàg. 315-316
# Ca la Marieta (Anglès)

Ca la Marieta és una obra del municipi d'Anglès inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es tracta d'un edifici entre mitgeres de tres plantes i coberta a dues aigües cap a façana del costat esquerre del carrer d'Avall.

## Descripció

La planta baixa té dues portes emmarcades de pedra, una més gran que l'altra. La més gran té les impostes avançades i retallades a la part inferior en forma de quart de cercle, a manera d'obertura de permòdols. Destaquen les llindes de pedra de les portes, sobretot la que presenta una fornícula amb volta motllurada en forma de petxina.
El primer pis té un balcó també emmarcat de pedra. El segon pis està separat per una cornisa de pedra i conté quatre finestres de fusta sota un ràfec que sobresurt un metre de la façana amb un embigat de fusta de nou peces.
Tota la façana és de pedra vista de recent reforma i neteja.

## Història

En diversos indrets de la casa apareix la mateixa datació. La llinda de la porta esquerra de la planta baixa té una inscripció que diu: LO · DOCTOR · GARAU · LORELLA, 16 58. A més, a la fila de la data, hi ha gravats a un cantó i altre dels números decoracions cargolades i, entre els números, una decoració de petxina i flor. La llinda de la porta dreta de la planta baixa té una inscripció de diu: IESUS MARIA 16 58. I en aquest cas també hi ha decoració cargolada i, al centre, una fornícula petita que hauria albergat alguna imatge, possiblement de la Verge Maria. La llinda del balcó del primer pis, de tres peces, conté una inscripció amb la mateixa data de 1658.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Ca la Marieta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Frigg Oslo Fotballklubb

El Frigg Oslo Fotballklubb és un club de futbol noruec de la ciutat d'Oslo.

## Història

El club va ser fundat el 17 de maig de 1904 com a SK Frigg, en referència de la deessa Frigg de la mitologia escandinava. Es fusionà el 21 d'abril de 1954 amb SK Varg. Adoptà el nom Frigg Oslo FK el 1990. El club guanyà la copa noruega tres cops, els anys 1914, 1916 i 1921. Aportà alguns jugadors a la selecció nacional com Harald Hennum i Per Pettersen.

## Bandy

La secció de bandy masculí va disputar quatre finals de copa els anys 1917, 1923, 1947 i 1948 però les perdé totes.

## Handbol

Va tenir una secció d'handbol, destacant l'equip femení, que fou campió nacional els anys 1962 i 1964.

## Palmarès

* Copa noruega de futbol:
** 1914, 1916, 1921

## Referències

* ↑ «Cup final in Kristiania, Octubre 11». RSSSF. [Consulta: 2 maig 2011].
* ↑ «Cup final in Trondhjem, Octubre 8». RSSSF. [Consulta: 2 maig 2011].
* ↑ «Cup final in Kristiania, Octubre 17». RSSSF. [Consulta: 2 maig 2011].
* ↑ «Frigg - sportsklubb». A: Henriksen, Petter. Store norske leksikon (en noruec). Oslo: Kunnskapsforlaget, 2007 [Consulta: 8 juny 2010].

## Enllaços externs

* Official site (noruec)
* Frigg Oslo FK results
# Anna Freud

Anna Freud (Viena, 3 de desembre de 1895 – Londres, 9 d'octubre de 1982) va ser una psicoanalista austríaca naturalitzada britànica, sisena i última filla de Sigmund i Martha Freud. Nascuda a Viena, va seguir el camí del seu pare i va contribuir al camp de la psicoanàlisi en els nadons, de la qual se la considera fundadora.
Juntament amb Melanie Klein, pot ser considerada la fundadora de la psicologia infantil psicoanalítica: com va reconèixer el seu pare, l'anàlisi de la psicologia infantil havia rebut un fort impuls a través de la "tasca de Frau Melanie Klein i de ma filla, Anna Freud"'. En comparació amb el seu pare, la seva feina va posar èmfasi en la importància del jo i la seva capacitat de ser entrenat socialment.

## Referències

* ↑ «Anna Freud | enciclopèdia.cat». [Consulta: 15 octubre 2020].
* ↑ Shapiro, Michael. The Jewish 100: A Ranking of the Most Influential Jews of All Time, p. 276 [Consulta: 31 gener 2010].
* ↑ Peter Gay, Freud: A Life for Our Times (London 1988) p. 469
# Papi Robles Galindo

Papi Robles Galindo (Múrcia, 1982) és una política valenciana, actualment regidora de l'Ajuntament de València des de 2023 per Compromís.
Enginyera forestal de formació per la Universitat Politècnica de València, Papi Robles ha estat sempre vinculada al món de l'escoltisme i la gestió d'organitzacions juvenils i d'educació no formal. Va ser presidenta de la Federació d'Escoltisme Valencià (2007-2010) i d'Scouts d'Alacant (2007-2010), així com monitora a diferents agrupaments escoltes. També ha estat presidenta del Consell Valencià de la Joventut (2012-2013).
Políticament milita al Més - Compromís a la ciutat de València, on és la secretària comarcal i portaveu de Compromís per València. Robles va accedir a les Corts Valencianes per la circumscripció de València a les eleccions de 2019 i va ser triada com a Síndica-portaveu del Grup Parlamentari el gener de 2022 després que Fran Ferri abandora el seu escó.
Per a les eleccions de 2023 Papi Robles va ser candidata com a número 2 de Joan Ribó a l'Ajuntament de València siguent triada regidora. Compromís no va revalidar l'alcaldia que va recaura amb la candidata del Partit Popular Maria José Català.

## Referències

* ↑ «Fitxa de Diputada». Corts Valencianes. [Consulta: 14 agost 2019].
* ↑ «Perfil de la candidata». Arxivat de l'original el 2019-08-14. [Consulta: 14 agost 2019].
* ↑ «Compromís ratifica Papi Robles com a relleu de Fran Ferri a les Corts». [Consulta: 1r febrer 2022].
# Ca n'Illa (la Garriga)

Ca n'Illa és un edifici del municipi de la Garriga (Vallès Oriental) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici aïllat i integrat per tres cossos i una torreta. L'edifici s'aixeca davant un gran jardí. Cadascun dels cossos consta de planta baixa i pis. Les cobertes són a dos vessants. En el cos central hi ha una gran balconada que alhora conforma un porxo a la planta baixa. Els portals d'entrada del cos situat més al sud són de pedra i d'arc de mig punt adovellat. A la majoria de les finestres hi trobem detalls de composició gòtica, hi ha un gran nombre de finestres conopials. La torreta és de planta quadrada i està rematada per un mirador.

## Història

Un dels tres cossos, el de més al nord, actualment ha estat reformat. S'han arrebossat les parets i s'ha variat la forma de les obertures. A la planta baixa d'aquest cos hi ha un local comercial i a la planta pis hi ha oficines.

## Referències

* 1 2 «Ca n'Illa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].