OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Quirinal

El Quirinal (en llatí: Quirinalis Collis, en italià: Quirinale) és un dels set turons de Roma. Actualment està situat al rione de Trevi.

## Descripció

El Quirinal era considerat un turó (collis) i no una muntanya (mons). Segons la descripció que en fa Varró, el Quirinal es dividia en quatre parts, de sud a nord: el Latiaris collis, el Mucialis collis, el Salutaris collis, i el Collis Quirinalis pròpiament dit. Era una franja de terra d'amplada irregular de dos quilòmetres de llargada amb el punt més alt a 61 metres, separada del Viminal per una vall. Hi havia una depressió força profunda entre el Capitoli i el Quirinal, que va ser aplanada durant la construcció del Fòrum de Trajà. Per indicar-ne l'alçada anterior s'hi va construir la columna de Trajà.
És el més septentrional dels turons, i deu el seu nom al fet que al seu cim hi havia un temple dedicat al déu Quirí. A més, s'hi trobaven també les termes de Dioclecià i de Constantí, avui en ruïnes, i els jardins de Sal·lusti. Segles més tard s'hi va construir la vil·la d'Hipòlit d'Este, que el papa Gregori XIII va convertir en el Palau del Quirinal. Des del 1948 residència del president de la República italiana. Una de les portes de la muralla Serviana s'anomenava Porta Quirinalis, situada al turó, just al nord del temple de Quirí.

## Referències

* ↑ Homo, Léon. Roma imperiale e l'urbanesimo nell'antichità. Milà: Mursia, 1976, p. 33.
* ↑ Platner, Samuel Ball; Thomas Ashby. A topographical dictionary of ancient Rome. Berlin: Weidmann, 1932, p. 414-415.

## Vegeu també

* Església de Sant Andreu del Quirinal
# Monument a en Patufet

El Patufet és una estatua de bronze de l'escultor Efraïm Rodríguez Cobos situada a la plaça de Folch i Torres de Granollers. Encarregada per l'ajuntament del municipi i propietat del mateix, va ser instal·lada l'abril de 2003. Poc després, es va donar a conèixer a través de la proposta de jocs infantils, activitats d'animació i la narració del conte del Patufet. Des que hi ha l'escultura la plaça es coneix popularment com a plaça d'en Patufet.

## Referències

* ↑ «Patufet 2003». [Consulta: 10 octubre 2020].
* ↑ «Patufet. Granollers | Mapes de Patrimoni Cultural», 21-11-2023. [Consulta: 3 gener 2025].
* 1 2 «Escultura d'en Patufet - Granollers | Centre històric - Pobles de Catalunya». [Consulta: 3 gener 2025].
* ↑ «Revista del Vallès, 13 de juny de 2003. Pàgina42». [Consulta: 10 octubre 2020].
* ↑ «Revista del Vallès, 17 d'abril de 2003. Pàgina34». Arxivat de l'original el 2020-10-10. [Consulta: 10 octubre 2020].
# Sant Pau de Mont

Sant Pau de Mont, o també Sant Llorenç de Mont, és una església amb elements romànics i barrocs del poble de Mont al municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església originàriament romànica que actualment presenta nombrosos afegits; aquests remodelatges afecten sobre tot la supressió de l'absis semicircular, l'afegiment de capelles (segle xviii), construcció d'una nova portalada (segle xviii), porxada del mur de migdia, etc. Tot i així, encara es pot observar l'entrada romànica original que actualment roman tapiada; es tractava d'un portal d'arcada de mig punt i dovellada. L'entrada actual correspon a l'any 1721, tal com resa la llinda de la porta. Presenta capelles afegides a Nord i a Sud (segle xviii), i té campanar, de construcció recent, adossat a l'extrem W.

## Referències

* ↑ «Sant Pau de Mont». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2016].
# Shoreham (Kent)

Shoreham és una població (village) i parròquia civil en el Districte Sevenoaks de Kent, Anglaterra. La parròquia civil inclou els assentament de Badgers Mount i Well Hill, i està situada al nord de Sevenoaks. L'any 2001 tenia 1969 habitants.
El nom de shoreham probablement deriva de estate at the foot of a steep slope. Steep slope prové de la paraula saxona scor. pronunciada shor, però escrita sore pels escribes normands.
La població de Shoreham conté 4 pubs tradicionals independents: Ye Olde George Inne, The King's Arms, The Two Brewers and the Crown; amb un altre a la propera Twitton.

## Història

La vall del riu Darent era un dels llocs principals d'assentament en el paleolític; i Shoreham es menciona al Domesday Book.
També era una zona de contraban. També Shoreham va ser la població més bombardejada del Regne Unit durant la Segona Guerra Mundial perquè l'exèrict va prendre possessió d'algunes cases pairals per a fer-ne ús operatiu.
Fins a 1925 hi havia fàbriques de paper.
Hi ha un museu de l'aviació (Shoreham Aircraft Museum) obert l'any 1978 dedicat a la Segona Guerra Mundial

## Persones notables

(en ordre alfabètic)
* Verney Lovett Cameron (1844–1894), primer europeu en travessar Àfrica equatorial de costa a costa.
* Robert Colgate, va ser un granger de Shoreham que simpatitzva amb la Revolució francesa que, forçat a abandonar Gran Bretanya el 1793, marxà als Estats Units on el seu fill William Colgate fundà la famosa empresa Colgate el 1806.
* Shena Mackay (escriptor) encara que va néixer a Edinburgh, es crià a Shoreham.
* Edward Plunkett, (Lord Dunsany) (1878–1957), escriptor
* Samuel Palmer, (1805–1881) nascut a Londres, va viure uns anys a Shoreham .
* Anthony Powell, escriptor hi va viure durant la guerra.
* Joseph Prestwich, geòleg
* William Wall (teòleg)
* Naomi Watts (actriu nascuda a Shoreham el 1968)
* John Wesley sovint va predicar aquí.
* Franklin White ballarí
* Abraham Adams (segle xviii) en aquesta vila hi va viure els últims anys de la seva vida aquest compositor i organista.

## Referències

* ↑ «Bohemian rhapsodist | Books». The Guardian. [Consulta: 2 març 2014].
* ↑ «Peter Franklin-White». News-Gazette.com. [Consulta: 2 març 2014].
* ↑ Edita SARPE Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. I, pàg. 22 (ISBN 84-7291-226-4)
* Joe's Walks for Bad Map-Readers – 13 Country Walks around London, by Joe Alexander with illustrations by Joy Paul (Roxburghe Publishing, 1992, ISBN 0-9519402-0-1)

## Enllaços externs

* Shoreham Historical Society
* Shoreham Aircraft Museum
* Badgers Mount Village Website
# Tossal del Llanut

El Tossal del Llanut és una muntanya de 386,5 metres que es troba al municipi de Montblanc, a la comarca catalana de la Conca de Barberà. Està pròxim al Tossal del Pinetell.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# CB Bahía Sant Agustí

El CB Bahía Sant Agustí és un club de bàsquet de la ciutat de Mallorca fundat el 2007 per fusió de dos altres clubs de la ciutat. Actualment competeix a la Lliga LEB Plata, la segona categoria estatal de bàsquet, i disputa els partits com a titular al Palau Municipal d'Esports de Son Moix. El club també compta amb una secció femenina, l'equip sènior de la qual milita a la Primera Divisió balear, tot i que treballa conjuntament amb el CB Sant Josep de la Lliga Femenina 2.

## Nom comercial

* Palma Playa Park Arenal (2007-09)
* Palma Bàsquet (2009-10)
* Platja de Palma (2010-12)
* Palma Air Europa (2012-17)
* Iberostar Palma (2017-18)
* Iberojet Palma (2018-19)
* B the travel brand Palma (2019-20)
* Palmer Alma Mediterránea Palma (2020-2021)

## Història

El club es va fundar l'any 2007 per fusió de dos altres clubs de la ciutat. Per una banda, el CB Impremta Bahía, vinculat a l'empresa homònima i establert a l'Arenal, havia estat fundat el 1982 i jugava els partits al Poliesportiu Toni Servera. Per altra banda, el CB Sant Agustí, vinculat al col·legi homònim del centre de la ciutat, havia estat fundat el 1972 i jugava els partits al camp del col·legi. El moment de la fusió jugava a la categoria EBA. La col·laboració entre els dos clubs començà amb un conveni l'any 2004 i es materialitzà definitivament en una fusió esdevenguda l'any 2007, per bé que les categories inferiors no s'unificaren fins a la temporada següent. Per altra banda, la temporada 2007/08 el primer equip competí com a filial del Palma Aqua Màgica, equip de la mateixa ciutat que competia a la segona categoria estatal que, no obstant això, deixaria de competir la temporada següent.
La primera temporada del club competia a la lliga EBA amb la plaça i el nom comercial anterior del Bahía, Palma Playa Park, i va aconseguir el 3r lloc però no pas l'ascens. La temporada 2010/11 el club va aconseguir l'ascens esportiu a LEB Plata, però va refusar de competir en aquesta categoria. La temporada següent va tornar a ascendir i aquesta vegada sí que es va materialitzar. La temporada següent, la 2012/13, la situació es repetí, i tot i guanyar l'ascens a LEB Oro, el club refusà d'inscriure's en aquesta categoria, i no hi va participar fins a la temporada 2014/15, després d'aconseguir l'ascens aquesta vegada als despatxos i ja amb el nom comercial de Palma Air Europa. De llavors ençà el club es manté a la segona categoria estatal.

## Referències

* ↑ El B the travel brand Mallorca recupera el senior femenino (castellà)
* ↑ SENIOR BALEAR FEMENINO 19/20
* ↑ Equips de la Lliga Femenina 2 (castellà)
* ↑ «B the travel brand Palma». Eurobasket. [Consulta: 18 juliol 2020].
* ↑ Nace el Palmer Alma Mediterránea Palma (castellà)
* ↑ «Breve historia». Bahia San Agustín. [Consulta: 19 juliol 2020].
* ↑ «El Aqua Alcúdia y el Palma Playa Park se fusionan para ser más ambiciosos». Diario de Mallorca, 26-06-2007 [Consulta: 19 juliol 2020].
* ↑ «El Palma reclama su lugar». Última Hora, 28-01-2010 [Consulta: 19 juliol 2020].
* ↑ «Cuestión de entradas». Diario de Mallorca, 22-08-2008 [Consulta: 19 juliol 2020].
* ↑ «Iberojet Palma» (en castellà). FEB. [Consulta: 19 juliol 2020].
# Castellers de Lo Prado

Els Castellers de Lo Prado són una colla castellera amb seu a la comuna de Lo Prado de Santiago de Xile. Fundada el 2007, fou la primera colla castellera de Xile.

## Història

La colla és formada per més de cent membres. Va debutar l'11 de març de 2007 davant de 100.000 espectadors, a l'Estadi Nacional de Xile, durant la celebració del primer any de mandat de Michelle Bachelet. El seu primer castell va ser un 3 de 5 sense pom de dalt. La nova colla és assessorada per la dels Castellers de Vilafranca, que els han ensenyat la tècnica i els han ofert material. El 29 de setembre la colla va descarregar per primer cop el pilar de 5. El 10 de desembre del 2010 la colla va descarregar el primer castell de 7 pisos, un 3 de 7, en una actuació juntament amb els Castellers de Vilafranca a la Plaça Soto Mayor de Valparaíso. Els xilens van completar l'actuació amb castells de 6 nets com el 4 de 6 i el 4 de 6 amb l'agulla. La trobada tingué lloc en el marc del Fòrum de les Cultures de Valparaíso. El 8 de novembre del 2014, amb motiu de la Fira del Medi Ambient de Santiago de Xile, van descarregar el 3 de 7 per tercera vegada i van completar l'actuació amb el 2 de 6, el 4 de 6 i el pilar de 5.

## Caps de colla

* Marcos Lara (2007 - 2015)
* Andres Miranda (2015 - Actualitat)

## Referències

* 1 2 3 4 «Neix la primera colla castellera de Xile». VilaWeb TV, 19-04-2007. [Consulta: 14 setembre 2011].
* 1 2 «Els Castellers de Lo Prado descarreguen el seu primer 3d7». Penedès Digital, 11-12-2010. [Consulta: 14 setembre 2011].
* 1 2 «Els Castellers de Lo Prado descarreguen el seu primer 3d7». Castellers de Vilafranca. [Consulta: 14 setembre 2011].
* 1 2 «Construyendo castillos humanos en Chile». Joventut del Centre Català de Santiago de Xile. [Consulta: 15 setembre 2011].
* ↑ Els castells arrelen a Xile com a eina de cohesió
* ↑ Revista Castells, Num.35 Novembre-Desembre 2010, Pag.39
* ↑ Garcia, Vicenç «El boom casteller fora de Catalunya». La Vanguardia, 10-11-2014 [Consulta: 11 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
* Castellers de Lo Prado al web de la comuna de Lo Prado
Colles castelleres actuals (llista) :
Colles de vuit :
Colles de set :
Colles de sis :
Notes: Que han carregat (en cursiva) o descarregat almenys un castell de la gamma. Les estructures de 3 i de 4 es consideren de gamma bàsica, i la resta, de gamma alta. :
# Procelsterna

Procelsterna és un gènere d'ocells de la família dels làrids (Laridae) que en l'actualitat només l'autoritat taxonòmica Howard & Moore considera com a tal i que ambdues espècies formem una superespècie seguint la doctrina reflectida per Sibley & Monroe (1990).
La resta d'autoritats consideren que Procelsterna s'hauria de fusionar en un sol gènere Anous i que Procelsterna s'hauria de considerar com un sinònim júnior.

## Taxonomia

Segons H&M4 aquest gènere està format per dues espècies:
* nodi blau (Procelsterna cerulea).
* nodi argentat (Procelsterna albivitta).

## Referències

* 1 2 3 «H&M4 Checklist family by family - The Trust for Avian Systematics». [Consulta: 15 desembre 2024].
* ↑ Sibley, Charles G.; Monroe, Burt L. Distribution and taxonomy of birds of the world. Hauptbd.. New Haven: Yale Univ. Pr, 1990. ISBN 978-0-300-04969-5.
* ↑ «Anous ceruleus (Blue Noddy)» (en anglès). Avibase. [Consulta: 15 desembre 2024].
* ↑ Cibois, Alice; Thibault, Jean‐Claude; Rocamora, Gérard; Pasquet, Eric «Molecular phylogeny and systematics of Blue and Grey Noddies ( Procelsterna )» (en anglès). Ibis, 158, 2, 4-2016, pàg. 433–438. DOI: 10.1111/ibi.12363. ISSN: 0019-1019.
# Museu de Belles Arts de Mont-real

El Museu de Belles Arts de Mont-real, (francès: Musée des beaux-arts de Montréal, anglès: Montreal Museum of Fine Arts) és un museu d'art situat a Mont-real, Quebec, Canadà. És el museu més gran de la ciutat de Montreal i un dels més importants del Canadà. El museu està situat al Le Mille Carré de la Rue Sherbrooke.
El MMFA es disposa per quatre pavellons que ocupen una superfície total de 45.067 m2, inclou un espai d'exposició de 13.000 m². S'està construint un cinquè pavelló. La col·lecció permanent inclou unes 40.000 obres. La sala de lectura de l'Art Association of Montreal va ser la precursora de l'actual biblioteca del museu. És la biblioteca més antiga del Canadà dedicada a l'art.

## Història

Va ser fundat l'any 1860 per Francis Fulford.
El 1877, va rebre un llegat de Benaiah Gibb, un home de negocis de Montreal amb 72 quadres a l'oli sobre tela i 4 bronzes. A més donà una seu per al museu a Phillips Square i a més 8.000 dolars. El 26 de maig de 1879, el Governador General del Canadà Sir John Campbel inaugurà aquesta galeria d'art. El museu va ser engrandit el 1893.
La seu del museu es va traslladar a la Golden Square Mile l'any 1912, on hi ha la majoria de l'elit financera de la ciutat

## Referències

* 1 2 «2012-13 Annual Report». Montreal Museum of Fine Arts. Arxivat de l'original el 2019-04-07. [Consulta: 20 abril 2015].
* ↑ «MMFA Library». Arxivat de l'original el 2013-01-14. [Consulta: 20 abril 2015].
* ↑ Georges-Hébert Germain, Un musée dans la ville. Une histoire du musée des beaux-arts de Montréal, 2007, @p.15.
* ↑ Georges-Hébert Germain, Un musée dans la ville. Une histoire du musée des beaux-arts de Montréal, 2007, @p.30.
* ↑ Georges-Hébert Germain, Un musée dans la ville. Une histoire du musée des beaux-arts de Montréal, 2007, @p.26.

## Enllaços externs

* Montreal Museum of Fine Arts
* Quebec Tourism MMFA Information Arxivat 2015-04-27 a Wayback Machine.
* Additional photos and drawings from the Desnoyers Mercure & associés, architectes web site (french page) Arxivat 2009-02-16 a Wayback Machine.
* Inauguration of the Ben Weider Napoleonic Galleries at the Montreal Museum of Fine Arts Arxivat 2019-05-23 a Wayback Machine.
* Georges-Hébert Germain, Un musée dans la ville
# Qian Jiajun

Qian Jiajun (xinès simplificat: 钱家骏, pinyin: Qián Jiājùn; Wujiang, Suzhou, 26 de novembre de 1916 - Shanghai, 15 d'agost de 2011) fou un animador i director de cinema xinés, que desenvolupà la major part de la seua carrera a l'estudi de cinema d'animació de Shanghai.
El 1935 es gradua a la Facultat de Belles Arts de Suzhou. El 1940, en el context de la Segona Guerra Sinojaponesa, Qian Jiajun treballa a Chongqing en un curtmetratge d'animació, Nongjia le, que adaptava una cançó popular antijaponesa a una pel·lícula sonora en blanc i negre. Es va destacar que Nongjia le, juntament amb Man Jiang Hong, produït pels germans Wan, i que mostrava l'heroi nacional Yue Fei, van ser dos produccions que tingueren un cert paper en la promoció del patriotisme i la resistència antijaponesa.
Tornaria a l'Acadèmia de Belles Arts de Suzhou, que posteriorment es va fusionar amb l'Escola de Cinema de l'Oficina Central de Cinema Cultural de Beijing, moment en què esdevé el director del departament d'animació. El 1953, va ser traslladat al departament d'art de Shanghai Film Studio, el futur Estudi de Cinema d'Animació de Shanghai, com a director i tècnic en cap adjunt.
Allà estigué en primera línia amb moltes de les innovacions que es desenvoluparien. Juntament amb Li Kuero dirigeix Wuya Wei Shenme Shi Heide, primera pel·lícula d'animació a color de la República Popular de la Xina. Participaria, i tindria un paper important, en la creació de l'animació amb tinta xinesa, on també hi participarien A Da i Duan Xiaoxuan. També fou el director tècnic de la primera pel·lícula que faria ús de la tècnica, Xiao Kedou zhao Mama.

## Referències

* 1 2 3 4 «中国美术电影泰斗钱家骏病逝 代表作《九色鹿》». [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ 汤晓颖; 刘文煜; 王丽军. 经典动漫作品欣赏 (en xinès). 重庆大学电子音像出版社有限公司, 2014. ISBN 978-7-5624-7393-0.
* ↑ 银色印记: 上海影人理论文选 (en xinès). 復旦大學出版社, 2005. ISBN 978-7-309-04398-3.
# Nobuaki Kobayashi

Nobuaki Kobayashi (japonès: 小林伸明) (Japó, 26 de març de 1942 - 25 de novembre de 2019) fou un jugador professional japonès de billar a tres bandes.
Després de finalitzar en segona posició, per darrere del belga Raymond Ceulemans, tres cops els anys 1970, 1972 i 1973 en el campionat del món, Kobayashi aconseguí derrotar Ceulemans en l'edició de 1974, trencant el regnat de 10 anys consecutius del billarista belga. Una dècada més tard repetí el títol mundial derrotant el també belga Ludo Dielis. A més dels dos campionats del món, Kobayashi fou 10 cops subcampió. També guanyà 9 títols del Japó.
Va morir el 25 de novembre de 2019 a l'edat de 77 anys.

## Referències

* ↑ «Chalking Up Another». SI Vault, 15-05-1978. Arxivat de l'original el March 27, 2008. [Consulta: 26 agost 2008].
* ↑ «Japanese two times world champion Kobayashi (77) passed away». kozoom.com.
# Ian Parrott

Ian Parrott (Streatham (Londres), 5 de març, 1916 - Aberystwyth (País de Gal·les.), 4 de setembre, 2012), va ser un prolífic compositor i escriptor anglo gal·lès. Les seves distincions inclouen el primer premi de la Royal Philharmonic Society pel seu poema simfònic Luxor, i encàrrecs de la BBC i la Universitat Yale, i per a molts músics britànics destacats. El 1958, el seu concert per a cor anglès es va interpretar per primera vegada al Festival de Cheltenham, i el 1963 el seu concert per a violoncel va ser donat per William Pleeth i l'Orquestra Hallé.

## Primers anys

Ian Parrott, primer va estudiar al Royal College of Music. Va ser un estudiós de música al "New College d'Oxford" de 1934 a 1937, on va estudiar viola amb André Mangeot, i es va doctorar el 1940. El servei de guerra amb el "Royal Corps of Signals" durant la Segona Guerra Mundial el va portar a Egipte.

## Trajectòria

Després de la guerra, Parrott es va convertir en professor a la Universitat de Birmingham des de 1946 fins a 1950. Després d'aproximadament 1951, les composicions de Parrott es van veure profundament influenciades pel seu interès pel paisatge i la cultura gal·lesa, quan va ser nomenat "Gregynog Chair of Music" a Aberystwyth fins que es va retirar el 1983. ,
El 1955, Parrott es va convertir en membre fundador del Gremi per a la Promoció de la Música Gal·lesa. Aquell any va reviure el Festival Gregynog, celebrat originalment des de 1933 fins a 1938 pels mecenes Gwendoline i Margaret Davies. El va acabar l'any 1961, però el festival, reanimat l'any 1988, ha continuat.
Entre els escrits de Parrott hi ha The Spiritual Pilgrims, un llibre sobre les germanes Davies. També va escriure un llibre sobre Elgar per a la sèrie Mestres Músics. Parrott va ser elegit vicepresident de la Societat Elgar l'any 1973. També va ser vicepresident de la "Peter Warlock Society". Parrott va escriure un estudi sobre la música de piano de Cyril Scott. El 1994, va publicar "The Crying Curlew" per al centenari de Peter Warlock. La seva autobiografia Parrottcisms va aparèixer l'any 2003. Va morir a Aberystwyth i el seu funeral es va celebrar a l'església de St Padarn, Llanbadarn Fawr, on el 1985 va donar un vitrall titulat "Music in Praise of the Lord".
Parrott va compondre cinc simfonies, quatre òperes i moltes obres de cambra.

## Obres seleccionades

Per conèixer els seus treballs, aneu al seu arxiu de la Viquipèdia anglesa.

## Referències

* ↑ "Ian Parrott: Obituari". Bmdsonline.co.uk. Arxivat de l'original el 1 novembre 2012. [Consulta: 9 setembre 2012].
* ↑ "Ian Parrott". Telegraph.co.uk. 9 October 2012. Retrieved 27 July 2020.
* "Ian Parrott" de Paul Conway (1999); biografia, obres
* Michael Kennedy (editor): The Oxford Dictionary of Music (Oxford University Press, Oxford, 1994) ISBN 0-19-869162-9

## Enllaços externs

* Ian Parrott, va treballar a Boosey & Hawkes
# Sultan Husayn

Sultan Husayn és el nom dels següents personatges:
* Sultan Husayn I (1668 -1726), xa safàvida de Pèrsia
* Sultan Husayn II (segle xviii), xa safàvida
* Sultan Husayn Mirza, príncep timúrida per via femenina
# Tiul Khan

Tiul Khan o Tuyul Khan (segle xviii) fou administrador i després kan de la Gran Horda Kazakh. La seva ascendència és desconeguda en tant que no és esmentada per les fonts.
Tiavka Khan va nomenar administrador de la Gran Horda abans del 1715, sense que això impliqués que era kan. El 1718 el poder a la ciutat de Turkestan, el centre de l'Horda, va passar a Bulat Khan, fill de Tiavka, que el 1723 el va perdre davant Galdang Chereng, el kan dels jungars. Els kazakhs van nomenar generalíssim a Abu l-Khayr Khan que va aconseguir vèncer parcialment als dzungars i recuperar posicions. Recuperat el poder a Taixkent governaren junts Tuil i Yolbars Khan, el primer segurament a la ciutat o una part de la ciutat i el segon a la regió. L'abril de 1740 els sarts, els habitants de Taixkent, cansats de la tirania i els saquejos dels kazakhs, es van revoltar i van matar a Yolbars Khan; Tiul Khan fou reconegut com a únic cap dels kazakhs i aquestos van saquejar la ciutat. Però els sarts van cridar en ajut als dzungars, i Kusiak, bé un dzungar o un kazakh sotmès a aquestos, va expulsar a Tiul vers 1741.
Els kazakhs de Tiul van romandre a la rodalia, pràcticament assetjant la ciutat però sense poder ocupar-la, esperant sempre el moment oportú. El 1749 Tiul va demanar l'ajut rus a canvi de sotmetre's a Rússia, però no consta cap resposta. Tuil, que ja devia ser gran va morir poc després. No se sap qui el va succeir.

## Bibliografia

* Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Vilademí

Vilademí és un poble del municipi de Vilademuls (Pla de l'Estany).
Havia estat ens local independent però en desaparèixer l'Antic Règim senyorial va passar a formar part, el 1846, del municipi de Vilademuls. Temporalment, el 1938/39, va formar part del municipi de Fontcoberta.
El seu principal element patrimonial és l'església de Sant Esteve, d'origen romànic però fonamentalment barroca.
A la vora del nucli del poble també hi ha l'ermita esgavellada (segurament del segle xviii) de Sant Roc.

## Referències

* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1860). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.
* ↑ Burgueño, Jesús; Lasso de la Vega, Ferran. Història del Mapa Municipal de Catalunya. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Dir. Gral. Admin. Local, 2002. ISBN 84-393-5954-3.
* ↑ «Vilademí». Ajuntament de Vilademuls. [Consulta: 2 maig 2024].