OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# A Maria!

A Maria! o Au Maria! és una salutació d'entrada amb què es crida l'atenció de la gent de la casa; salutació per la qual un parroquià o visitant anuncia la seva presència quan entra en una casa o botiga i no hi veu ningú. És un apòcope d'Ave Maria. El crit 'A Maria!' encara és viu a molts pobles on els veïns deixen les portes obertes. A les comarques de l'Empordà, Ripollès i Camp de Tarragona se sol pronunciar 'aumaria' o 'aumaria puríssima'.

## Referències

* ↑ «a Maria!». Rodamots, 12-11-2015. [Consulta: 9 gener 2025].
* ↑ Favà i Compta, Maria. Petits paisatges de Barcelona. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 2003, p. 89. ISBN 84-7306-860-2.
* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «ave maria». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.
# Palau de Cīrava

El Palau de Cīrava (en letó: Cīravas muižas pils: en alemany: Schloß Zierau) és un palau a la històrica regió de Curlàndia, al municipi d'Aizpute (Parròquia de Cīrava) de Letònia. És un monument nacional d'arquitectura inclòs a la llista dels monuments sota protecció estatal de Letònia.

## Història

El palau té les seves arrels en un moment en què Aizpute i Sakaslejas pertanyia al bisbat de Curlàndia. Va ser construït el 1752 com a pavelló de caça per a la família alemanya bàltica del baró Von Manteuffel-Szoeges. El 1868 el palau va ser reconstruït i ampliat en l'estil Tudor - neogòtic pel projecte de Teodor Zeiler. Els elements interiors del palau estan parcialment conservats, hi ha plafons ornamentals en algunes cambres i xemeneies amb decoracions de marbre que daten a partir del segle xix. Després d'aquesta reconstrucció, el palau es va convertir en un gran edifici.
El 16 de desembre de l'any 1730 el rei va confirmar que Otto Friedrich von Behr, junt amb la seva esposa Katharina i els seus descendents, eren els propietaris de l'antiga Casa senyorial de Cīrava. El 10 d'agost 1774 el rei Estanislau August Poniatowski va confirmar a Herman Friedrich von Behr i la seva esposa Elizabeth, i els seus descendents, com els nous propietaris de la finca. A l'octubre 1781 la propietat va ser heretada per Šarlote Katarina, i a l'estiu de 1781 va ser adquirida per Karl Ernst von Manteuffel Gothard-Szoeges, propietari del palau de Kazdanga.
A la primavera de 1921 la finca va ser nacionalitzada i es va convertir en part de l'estat de Letònia, en posseïa unes 700 hectàrees de terra cultivable i 150 de pastius. Des de 1922 fins a 1951 el palau va allotjar l'escola tècnica de la silvicultura (Meža skola). Més tard va servir com a escola tècnica d'agricultura. A les últimes dècades el palau ha estat buit, hi ha alguns plans per renovar-lo i transformar-lo en un hotel.

## Referències

* 1 2 Danske Banka. Cīrava castle. docs.google.com, p. 1.
* ↑ Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas, 2006.
* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Gaig verd septentrional

El gaig verd septentrional ( Cyanocorax luxuosus) és un ocell de la família dels còrvids (Corvidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial, densa vegetació secundària, bosc mixt i matolls des de Nayarit, Nuevo León i sud de Texas, cap al sud, pel vessant del Pacífic fins l'oest de Guatemala, i al vessant del Golf de Mèxic fins Belize, est de Guatemala i nord-est d'Hondures.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional versió 13.1 (2023) les espècies Cyanocorax luxuosus i Cyanocorax yncas (sensu stricto) són dues espècies diferents. Altres però, consideren ambdues, part d'una única espècie:
* Cyanocorax yncas (sensu lato) – gaig verd

## Referències

* ↑ Gill, F.; Donsker, D.; Rasmussen, P. (Eds). 2023. IOC World Bird List (v13.1). doi: 10.14344/IOC.ML.13.1. https://www.worldbirdnames.org/bow/crows/ (anglès)
* ↑ Handbook of the Birds of the World and BirdLife International (2022). Handbook of the Birds of the World and BirdLife International digital checklist of the birds of the world. Version 7
* ↑ gaig verd «Gaig verd septentrional». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2023(català)
# Bofarreira

Bofarreira (crioll capverdià Bofaréra) és una vila a la part nord de l'illa de Boa Vista a l'arxipèlag de Cap Verd. Es troba al voltant de 10 km a l'est de la capital de l'illa, Sal Rei. Antigament era simplement deserta, ara l'àrea és boscosa perquè s'hi van plantar arbres, la part nord segueix sent un desert i una gran platja de sorra domina el nord.
Bofarreira va ser un petit assentament amb menys de 20 persones i era connectat només per la pista, que es va convertir en una petita carretera a la dècada de 1970 i vinculada amb Sal Rei i amb Rabil. La porció occidental es va pavimentar. La construcció de la carretera del nord l'illa va començar el 2010 i es va acabar en 2011/2012 La carretera connecta sense passar Sal-Rei i a João Galego.

## Club esportiu

* Onze Estrelas

## Referències

* ↑ «Boa Vista» (en portugués), 24-11-2016. [Consulta: 10 juny 2023].
# Torre de la Ramona

La Torre de la Ramona és una obra de Vila-seca (Tarragonès) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Aquesta torre pertany més aviat al segon recinte emmurallat, juntament amb la que hi ha a l'avinguda de la Mare de Déu de la Pineda, 9 -no té un nom propi-, no coincideix amb les altres onze torres que defensaven clarament el clos de la vila. Ja que està situada extramurs, ficada dins de la casa de l'avinguda de la Mare de Déu de la Pineda, 40. Ha patit moltes transformacions sobretot pel que fa a l'interior. La part superior sobresurt respecte de la casa que l'acull, es feta de paredat, presenta carreus de pedra als angles i té coberta de teula a una sola vessant.

## Història

La població de Vila-seca es defensava mitjançant un seguit de torres -dotze concretament, algunes de les quals s'han conservat fins als nostres dies- que formaven un doble clos emmurallat. Aquestes torres tenen en comú la planta quadrangular, la distribució interior dels pisos, el tipus de material constructiu emprat i la forma de construcció. En origen podrien haver tingut merlets, però no s'observa cap senyal de l'existència de matacans. El gruix dels murs està al voltant dels 75 cm.

## Referències

* 1 2 «Torre de la Ramona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 març 2019].

## Enllaços externs

* «Torre de la Ramona». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* «Torre de la Ramona». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Nuussuaq

Nuussuaq (antigament escrit: Nûgssuaq, en danès: Kraulshavn) és un assentament pertanyent al municipi de Qaasuitsup al nor-oest de Groenlàndia. És l'únic assentament en l'arxipèlag d'Upernavik, localitzat prop de la punta oest de la península Upernavik en la costa nord de la Badia de Baffin.
L'assentament va ser fundat el 1923 com una estació comercial que va créixer després de la Segona Guerra Mundial quan els caçadors de la regió i regions veïnes es van desplaçar a assentaments més grans com Nuussuaq i Kullorsuaq. Actualment Nuussuaq roman com una de les poblacions de caça i pesca més tradicionals de Groenlàndia amb una població estable.

## Història
### Prehistòria

Els primers migrants arribaren a l'arxipèlag d'Upernavik fa uns 2.000 anys. Aquestes migracions inuits provinents del sud deixaren rastres arqueològics. La cultura Saqqaq disminuí en importància cap a l'any 1000, seguida per migrants de la Cultura Dorset i els quals van ser desplaçats per la Cultura Thule als segles xiii i xiv. Des d'aleshores l'arxipèlag ha estat contínuament habitat.

### Segle XX

Nuussuaq es va fundar el 1923 com una estació comercial, durant la migració provinent del nord des de Upernavik. Primer l'assentament el van poblar caçadors de les actualment poblacions abandonades de : Kuuk, Itissaalik (abandonada el 1957), i Ikermiut (abandonada el 1954).

## Geografia

Nuussuaq es troba a la part nord de l'arxipèlag d'Upernavik a la Badia de Baffin. El nom de l'assentament i la seva península significa "una gran punta" en groenlandès.
Nuussuaq és l'únic assentament dins l'illa de Groenlàndia entre Ukkusissat i el Fiord Uummannaq a la regió de Savissivik. Els altres assentaments són insulars.

## Economia

Caçar i pescar són les activitats principals a la zona. Està entre les 10 poblacions més pobres de Groenlàndia.

## Població

El 2010, Nuussuaq tenia 204 habitants.
74° 07′ N, 57° 04′ O﻿ / ﻿74.117°N,57.067°O﻿ / 74.117; -57.067

## Referències

* ↑ «History». Upernavik Tourist Service. Arxivat de l'original el 28 de juny 2012. [Consulta: 4 setembre 2010].
* ↑ O'Carroll, Etain. Greenland and the Arctic. Lonely Planet, 2005, p. 196–199. ISBN 1-74059-095-3.
* ↑ Petersen, Robert. Settlements, kinship and hunting grounds in traditional Greenland: A comparative study of local experiences from Upernavik and Ammassalik. Danish Polar Center, 2003, p. 104–108,230. ISBN 978-87-635-1261-9.
* 1 2 Upernavik Avannarleq, Saga Map, 1:250.000, Tage Schjøtt, 1992
* ↑ Upernavik, Saga Map, 1:250.000, Tage Schjøtt, 1992
* ↑ «Bygderne skal selv tage ansvar» (en danish). Sermitsiaq, 17-04-2010 [Consulta: 28 agost 2010]. Arxivat 18 April 2009$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2009-04-18. [Consulta: 24 març 2021].
* 1 2 «Population in localities January 1.st by locality, age, gender and place of birth 1977-2010». Statistics Greenland. Arxivat de l'original el 12 d’agost 2011. [Consulta: 4 setembre 2010].
# Andulo

Andulo és un municipi de la província de Bié. Té una extensió de 10.316 km² i 274.791 habitants. Comprèn les comunes d'Andulo, Calucinga, Cassumbe i Chivaúlo. Limita al nord amb el municipi de Mussende, a l'est amb els municipis de Luquembo i Nharea, al sud amb els municipis de Cunhinga, Mungo i Bailundo i a l'oest amb els municipis de Cela i Quibala. Està servida per l'aeroport d'Andulo.

## Història

Andulo fou elevat a la categoria de ciutat el 3 de juliol de 1971 i en aquesta data cada any es convoca un esdeveniment per commemorar-ho. Durant la Guerra Civil angolesa les FAPLA, tropes del MPLA, foren desplaçats per les tropes d'UNITA, i durant un temps s'hi allotjà el seu líder Jonas Savimbi.
En setembre de 2008 extremistes islàmics assolaren la ciutat, atacant propietats de cristians i assassinant la filla petita d'un diaca.

## Referències

* ↑ Andulo al web del cens d'Angola
* ↑ «Còpia arxivada» (en portuguès). ANGOP.com, 13-07-2015. Arxivat de l'original el 10 d’agost 2015. [Consulta: 5 d’abril 2017].
* ↑ A guerra passou pela Missão do Andulo a YouTube, 15 de març de 2014
* ↑ «[https://web.archive.org/web/20131203001238/http://barnabasfund.org/_php_libraries/file_bin/view_file.php?file=PFU%2FPrayerA5-Sep08.pdf Barnabas fund - Number 143 - September 2008]» (en anglès). Barnabas Fund, 03-12-2013. Arxivat de l'original el 2013-12-03. [Consulta: 24 desembre 2021].
# Mārtiņš Krūmiņš

Mārtiņš Krūmiņš (Riga, 2 de març de 1900 - 1992) va ser un pintor impressionista estatunidenc-letó. Va deixar Letònia després de la Segona Guerra Mundial i va arribar als Estats Units el 1950.

## Biografia

Va estudiar al taller del pintor rus Sergei Vinogradov entre els anys 1929 i 1935. El 1935 Krumins va matricular-se a l'Acadèmia d'Art de Letònia i va ser admès pel professor Vilhelms Purvitis, graduant-se amb el títol d'«artista pintor» l'any 1942.
A l'octubre de 1944 Krūmiņš amb el seu rotlle de llenços i va surtir de Liepāja a Letònia cap a Danzig a Alemanya al mateix vaixe que centenars d'altres refugiats. Després de la caiguda de Hitler, com a persona desplaçada, es va instal·lar en un camp de refugiats a Augsburg. Aquest va ser el començament d'anys productius com a artista, malgrat la mala qualitat i l'escassetat de materials de pintura que podien ser comprats després de la guerra a Alemanya. Va participar en exposicions organitzades per l'Organització Internacional de Refugiats, a Amsterdam, la Haia i París, i també va ensenyar a l'Extensió de la Universitat de Letònia en Augsburg.
El 1950 es va embarcar per als Estats Units. Krūmiņš va arribar a Nova York i va començar un difícil procés d'adaptació a la vida als Estats Units. No parlava anglès i havia d'aconseguir un treball per guanyar-se la vida i, sens dubte, continuar el seu treball creatiu. En comparació amb la mala qualitat dels materials de l'artista disponibles en el camp de refugiats, els llenços i pintures disponibles als Estats Units van ajudar el seu treball enormement, com es pot veure en la qualitat i evolució de les seves pròpies pintures.
L'historiador de l'art Janis Siliņš va escriure en un llibre sobre Mārtiņš Krūmiņš -publicat per l'Associació d'Humanitats i Ciències Socials de Letònia el 1980 i sense drets d'autor-: «Mārtiņš Krūmiņš... pertany als artistes de la seva generació, que enmig de les tendències canviants de l'art contemporani, després de trenta anys a l'exili, va continuar estant bàsicament a prop del desenvolupament de les tradicions de l'art de la seva pàtria.»

## Referències

* ↑ Krumins, Dania. «Martiņš Krūmiņš Latvian-American Impressionist» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 10 maig 2015].
* ↑ Siliņš, Janis. The Riga School (en anglès). . Associació d'Humanitats i Ciències Socials de Letònia, 1980, p. 89-117.
# Tapacul del Chocó

El tapacul del Chocó (Scytalopus chocoensis) és una espècie d'ocell de la família dels rinocríptids (Rhinocryptidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc dels boscos de muntanya pel vessant del Pacífic de Panamà i des de l'oest de Colòmbia cap al sud fins al nord-est de l'Equador

## Referències

* ↑ «Tapacul del Chocó». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/06/2021(català)
# Can Tarradellas (Cervelló)

Cal Tona és una obra del municipi de Cervelló (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici del s. XIX i ampliat, amb una façana nova, al s. XX. Consta de mitgeres de planta baixa, dos pisos, golfes i celler. A l'interior es conserven diverses estances de l'època, així com el jardí amb el pou. A la façana hi ha una obertura per nivell (balcó i finestres), totes són allandades i estan emmarcades per una motllura llisa. Els costats tenen una motllura en forma de carreus. El coronament és mixtilini amb una bola de pedra a cada costat i dues volutes al centre. Tot i haver la barana del balcó d'estil modernista, la façana és dins el noucentisme. Com una característica, a les obertures hi ha unes rajoles de l'arquitecte Rafael Masó anomenades del mugró o mamelló -amb una espiral de color verd i fons de color palla- Hi ha una placa que diu: "Aquí va néixer, el dia 19 de gener de 1899, en Josep Tarradellas i Joan, president de la Generalitat de Catalunya". El nom de Cal Tona respon als orígens familiars a Tona, a la Plana de Vic.

## Història

En aquesta casa, anomenada Cal Tona, va néixer Josep Tarradellas l'any 1899 en el si d'una família d'antics picapedrers i aleshores vidriers i camperols. Aquí vivia juntament amb els seus pares i l'avi fins als 15 anys que marxà amb la seva família a Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 «Can Tarradellas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 desembre 2015].
* ↑ «RUTA RAFAEL MASÓ Modernisme i Noucentisme». Ajuntament de Girona i Fundació Rafael Masó, 2009.
# Cal Fillo

Cal Fillo és una obra gòtica de la Fatarella (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció de planta baixa, dues plantes pis i planta golfes. Sensiblement rectangular entre mitgeres i façana al c/ del Forn. Realitzada en paredat arrebossat.
A la planta baixa es troba la porta d'arc de mig punt amb dovelles. Les plantes superiors presenten carreus emmarcant les obertures, centrades respecte la porta de la planta baixa. Al primer pis és un balcó. Les obertures de la segona planta semblen afegides.

## Història

A la clau de l'arc hi ha esculpit un escut amb la inscripció: "+ / DNSMiHi / ADIVTOR / 1588 / R".

## Referències

* 1 2 3 «Cal Fillo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 març 2019].
# Salmonella enterica subsp. enterica

Salmonella enterica subsp. enterica és un bacteri subespècie de Salmonella enterica, flagelat aerobi i Gram-negatiu. Pertany al gènere Salmonella. Molts dels serovars patògens de l'espècie S. enterica es troben en aquesta subespècie.

## Serovars

* Salmonella Choleraesuis
* Salmonella Dublin
* Salmonella Enteritidis
* Salmonella Gallinarum
* Salmonella Hadar
* Salmonella Heidelberg
* Salmonella Infantis
* Salmonella Paratyphi
* Salmonella Typhi
* Salmonella Typhimurium

## Referències

* ↑ Giannella RA. Salmonella. In: Baron's Medical Microbiology (Barron S et al., eds.). 4th. Univ of Texas Medical Branch, 1996. (via NCBI Bookshelf) ISBN 0-9631172-1-1.
* ↑ Murray PR, Rosenthal KS, Pfaller MA. Medical Microbiology. 6th. Philadelphia, PA: Mosby Elsevier, 2009, p. 307.
# Gran Premi Penya Rhin

El Gran Premi Penya Rhin (en anglès, Penya Rhin Grand Prix) fou un Gran Premi organitzat per la Penya Rhin en tres etapes diferents, cadascuna en un circuit diferent de Catalunya. La cursa es disputà de manera intermitent entre 1916 i 1954, de vegades destinada a cotxes de Fórmula 1 i de vegades a cotxes sport i fins i tot a autocicles en els seus inicis. Estrictament parlant, l'esdeveniment no es denominà oficialment "Gran Premi" fins a l'edició de 1921, però sovint s'han recollit les edicions anteriors de la prova -anomenada Cursa del Baix Penedès pel fet de disputar-se al Circuit del Baix Penedès- dins la seva història global.
Durant la dècada de 1920, la prova es corria en un circuit urbà a Vilafranca del Penedès, a les carreteres que l'uneixen amb Santa Margarida i els Monjos i la Múnia; durant la de 1930 es reprengué al circuit de Montjuïc i d'ençà de la de 1940 es traslladà al circuit de Pedralbes. Durant aquesta tercera etapa, l'esdeveniment arribà a puntuar per al Campionat del Món de F1 en dues ocasions (1951 i 1954), prenent aleshores el nom de Gran Premi d'Espanya.

## Palmarès

Font:
| Any | Pilot | Constructor | Circuit |
| 1916 | Josep María Moré | David-MAG | Baix Penedès |
| 1917 | Sebastià Nadal | Ideal | Baix Penedès |
| 1918 | Joaquim Cortès | Ideal | Baix Penedès |
| 1919 | Santiago Soler | David-MAG | Baix Penedès |
| 1920 | No disputat | No disputat | No disputat |
| 1921 | Pedro de Vizcaya | Bugatti | Vilafranca |
| 1922 | Kenelm Lee Guinness | Talbot | Vilafranca |
| 1923 | Albert Divo | Talbot | Vilafranca |
| | 1924-1932: No disputat | 1924-1932: No disputat | 1924-1932: No disputat |
| 1933 | Juan Zanelli | Alfa Romeo | Montjuïc |
| 1934 | Achille Varzi | Alfa Romeo | Montjuïc |
| 1935 | Luigi Fagioli | Mercedes-Benz | Montjuïc |
| 1936 | Tazio Nuvolari | Alfa Romeo | Montjuïc |
| | 1937-1945: No disputat | 1937-1945: No disputat | 1937-1945: No disputat |
| 1946 | Giorgio Pelassa | Maserati | Pedralbes |
| 1947 | No disputat | No disputat | No disputat |
| 1948 | Luigi Villoresi | Maserati | Pedralbes |
| 1949 | No disputat | No disputat | No disputat |
| 1950 | Alberto Ascari | Ferrari | Pedralbes |
| | 1951-1953: No disputat | 1951-1953: No disputat | 1951-1953: No disputat |
| 1954 | François Picard | Ferrari | Pedralbes |

## Notes

* ↑ El 1951, l'esdeveniment es disputà amb el nom de Gran Premi d'Espanya.
* ↑ El 1954, es disputà també al mateix circuit el Gran Premi d'Espanya.

## Vegeu també

* Gran Premi d'Espanya
* Copa Barcelona d'automobilisme

## Referències

* ↑ Carles Artime, Meritxell; Llach Estrella, Oriol. «100 anys de l'oblidat circuit de Vilafranca, un referent europeu de l'automobilisme». 324.cat, 20-06-2021. [Consulta: 21 juny 2021].
* ↑ Del Arco, Javier; Arderiu, Miquel; Montero, Xavier; Camp, Jordi. «Apèndix 2. Resultats 1908-1989». A: Història de l'automobilisme a Catalunya. Barcelona: Planeta, 1990, p. 296-300. ISBN 84-320-6249-9.
# Magnitud bolomètrica

En astronomia, la magnitud bolomètrica designa la magnitud d'un objecte celeste tenint en compte la totalitat de l'espectre electromagnètic, del domini ràdio als raigs gamma. Es tracta d'una mesura de la seva lluminositat a una escala logarítmica.
Per una estrella, la magnitud bolomètrica s'obté generalment a partir de la magnitud absoluta dins una certa banda espectral (generalment V del sistema fotomètric de Johnson) a la qual se l'aplica la correcció bolomètrica. Aquesta correcció és difícil de calibrar. Depèn molt del tipus espectral: a una magnitud absoluta fixa, una estrella com més emet en el blau i l'ultraviolat més calenta és i, per això, presenta un flux visible encara menys important. Depèn, en menor mesura de la seva lluminositat i metal·licitat, ja que aquests paràmetres tenen una influència en la fotometria de banda ampla (per la desviació de la gravetat de la superfície i de les opacitats)
La magnitud bolomètrica es pot escriure
    $M_{\mathrm {bol} }=M_{V}+\mathrm {BC}$
    $M_{\mathrm {bol} }=m_{V}+\mathrm {BC} -5\log _{10}(d/{d_{0}})$
    $M_{\mathrm {bol} }=4.75-2.5\log _{10}(L/L_{0})$
on
* $M_{V}$ i $m_{V}$ són les magnituds absolutes i aparent al filtre V del sistema fotomètric ;
* BC, la correcció bolomètrica ;
* $L$ i $L_{0}$, les lluminositats de la font i del sol ;
* $d$ i $d_{0}=10$ pc (32,6 al), la distància de la font i la de referència.

## Vegeu també

* Magnitud aparent
* Magnitud absoluta

## Referències

* ↑ E. E. Mamajek, G. Torres, A. Prsa, P. Harmanec, M. Asplund. IAU 2015 Resolution B2 on Recommended Zero Points for the Absolute and Apparent Bolometric Magnitude Scales, 2015-10-21.
# Regne de Livònia

El Regne de Livònia va ser un estat nominal creat el 1570 pel tsar rus Ivan IV durant la Guerra de Livònia. Es trobava a l'actual territori d'Estònia i Letònia, però no va arribar a establir-se formalment i només va sobreviure uns pocs anys, desapareixent el 1578.

## Història

El 10 de juny de 1570 el duc danès Magnus de Holstein va ser coronat rei de Livònia a Moscou i va jurar lleialtat a Ivan, reconeixent-ho com el seu cap suprem, va signar un tractat amb l'enviat d'Ivan IV, el diplomàtic Vassili Chtchelkalov, membre de l'administració del tsar.
Les terres del nou regne encara no estaven conquerides, però el castell de Põltsamaa es va proclamar com futura residència oficial del rei. El rei Magnus va sortir de Moscou al capdavant de 20.000 soldats russos per prendre Tallin els suecs. L'esperança d'Ivan d'obtenir ajut de Frederic II de Dinamarca, germà gran de Magnus, tanmateix va fallar. A la fi de març de 1571, Magnus va aixecar el setge de Tallin.
Després d'haver perdut el favor del tsar Ivan IV el 1577, es torna cap al seu germà, Frederic II, però ell es nega a donar-hi suport. Magnus invita, aleshores, la noblesa alemanya de Livònia per unir-se a la lluita contra les forces d'ocupació estrangeres. Finalment va ser capturat pels russos i després de la seva renúncia al títol reial va ser alliberat. Va acabar els seus dies al Castell de Piltene a Curlàndia com a resident de la corona de Polònia i va morir el 1583.

## Referències

* ↑ Viirand, 2004, p. 82-84.
* ↑ De Madariaga, Isabel. Ivan the Terrible (en anglès). Yale University Press, 2006. ISBN 0-300-11973-9.
* ↑ Oakley, Stewart Philip. War and Peace in the Baltic, 1560-1790 (en anglès), 1993. ISBN 0-415-02472-2.
* ↑ Lockhart, 2004, p. 38-39.

## Bibliografia

* Lockhart, Paul Douglas. Frederik II and the Protestant Cause: Denmark's Role in the Wars of Religion (en anglès). BRILL, 2004. ISBN 90-04-13790-4.
* Viirand, Tiiu. Estonia. Cultural Tourism (en anglès). Kunst Publishers, 2004. ISBN 9949-407-18-4.
# Turpial dorsi-ratllat

El turpial dorsi-ratllat (Icterus pustulatus) és un ocell de la família dels ictèrids (Icteridae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones àrides amb matolls, matolls de ribera i vegetació espinosa a les terres baixes a l'oest de Mèxic, illes Maries, i cap al sud pel vessant del Pacífic, a través de Sonora, Chihuahua, Oaxaca i Chiapas, fins Guatemala, El Salvador, Hondures, Nicaragua i nord-oest de Costa Rica.

## Referències

* ↑ «Turpial dorsi-ratllat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)