OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jordi Vaquer i Fanés

Jordi Vaquer i Fanés (Barcelona, 25 de juny de 1974) és un politòleg i professor català, secretari general de Metropolis, associació mundial de grans ciutats i àrees metropolitanes.
Es llicencià en Ciències polítiques a la Universitat Autònoma de Barcelona, obtingué un màster a l'Institut d'Europa de Bruges i es doctorà en relacions internacionals a la London School of Economics. Fou director del Centre d'Estudis i Documentació Internacionals a Barcelona (CIDOB) entre els anys 2008 i 2012, després de prendre el relleu a Josep Ribera qui presidí l'entitat més de trenta anys. En tant que analista polític, especialitzat en assumptes internacionals, participà com a columnista i comentarista habitual en diferents mitjans de comunicació, com per exemple, l'Ara, El Periódico de Catalunya, Eldiario.es o El País. Entre 2008 i 2011 fou coordinador d'EU4Seas, un programa de recerca finançat per la Comissió Europea que reuneix institucions de vuit països europeus per estudiar els efectes de les polítiques europees sobre la cooperació a la Mediterrània, el Bàltic, el Caspi i el mar Negre. Forma part del consell editorial de la Revista CIDOB d'Afers Internacionals. És professor de l'Institut Barcelona d'Estudis Internacionals (IBEI). També va ser director regional per a Europa de l'Open Society Foundations i codirector de l'Open Society Initiative for Europe, ambdues entitats vinculades a la fundació impulsada pel multimilionari George Soros.

## Referències

* ↑ «Staff - Jordi Vaquer» (en anglès). OpenSocietyFoundations.org. Arxivat de l'original el 2019-05-05. [Consulta: 27 setembre 2017].
* 1 2 «Jordi Vaquer i Fanés - Investigador Sénior Asociado» (en castellà). CIDOB.org. [Consulta: 27 setembre 2017].
* ↑ «Jordi Vaquer, nombrado nuevo director de la Fundación CIDOB» (en castellà). LaVanguardia.com, 03-12-2008. [Consulta: 27 setembre 2017].
* ↑ «Articles de Jordi Vaquer». Ara.cat. [Consulta: 27 setembre 2017].
* ↑ «Artículos de Jordi Vaquer» (en castellà). ElPeriodico.com. [Consulta: 27 setembre 2017].
* ↑ «Artículos de Jordi Vaquer» (en castellà). ElDiario.es. [Consulta: 27 setembre 2017].
* ↑ «Artículos de Jordi Vaquer» (en castellà). ElPais.com. [Consulta: 27 setembre 2017].
* 1 2 «Jordi Vaquer Fanés». CCCB.org, 09-03-2016. [Consulta: 23 març 2016].
* ↑ «About Jordi Vaquer» (en anglès). OpenDemocracy.net. [Consulta: 27 setembre 2017].
* ↑ Colomina, Carme. «La fundació de Soros obre una seu a Barcelona». Ara.cat, 26-10-2012. [Consulta: 27 setembre 2017].

## Enllaços externs

* CCMA.cat - Entrevista a Jordi Vaquer (2017)
# Aganippe Fossa

Aganippe Fossa és una estructura geològica del tipus fossa a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 40.03 ° de latitud N i 230.92 ° de longitud E. Fa 703.11 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1979 i el pren d'una característica d'albedo localitzada a 35 ° de latitud N i 140 ° de longitud O.

## Referències

* ↑ "Aganippe Fossa". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.
# (133) Cirene

(133) Cyrene és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert per James Craig Watson des de l'observatori Detroit d'Ann Arbor, als Estats Units d'Amèrica el 16 d'agost de 1873. El personatge de la mitologia grega Cirene, és el que li dona nom. Cyrene situat a una distància mitjana del Sol de 3,061 ua, pot apropar-se fins a 2,638 ua. La seva inclinació orbital és 7,227° i l'excentricitat 0,1382. Empra 1956 dies a completar una òrbita al voltant del Sol.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 25. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D. Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.

## Enllaços externs

* «(133) Cyrene» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 20 juny 2015].
Viccionari
# Sant Martí de Jóc (església vella)

Sant Martí de Jóc fou l'església parroquial del poble i comuna de Jóc, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
Estava situada a l'extrem occidental del poble de Jóc, en el punt més baix del poble. Tenia el cementiri al costat; el cementiri encara existeix, i les restes de l'antiga església parroquial han romàs com una tanca interior del recinte del cementiri: es tracta de la paret septentrional del recinte antic, que fou recentment ampliat, de manera que actualment les restes de l'església són del tot dins del cementiri, en el sector nord.

## Història

L'any 1031 ja és documentava una primera església de sant Martí a Jóc, des del 1151 depenent del priorat de Serrabona. Sembla, però, que l'església original estava una mica lluny del nucli de la població, i la comtessa d'Aranda, i vescomtessa de Jóc, oferí alguna compensació si es reedificava en un emplaçament més adient.

## Les restes de l'edifici

Només se'n conserva el fragment oriental del mur de migdia, amb l'arrencada de l'absis únic, en el qual es conserva l'obertura de la finestra del mateix costat. L'arrencada de l'absis fa suposar una capçalera força ampla. Tanmateix, essent l'únic fragment conservat, no es pot determinar exactament com devia ser el temple, que era, això sí, de nau única.

## Bibliografia

* «L'église Sant Marti de Joch». D'Ille et d'Ailleurs, n°7, juillet 1987, pàg. 39-44.
* Badia i Homs, Joan. «Jóc: Sant Martí de Jóc». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 8477399514.
* Becat, Joan. «76 - Jóc». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Freedman, Paul H. «Un document del comte Oliba abans de la seva entrada en religió». Ausa, XXI, 151, 2003, pàg. 27. Esmenta Cazès, Albert. Le Roussillon sacré. Prades: Conflent, 1977.
* Gavín, Josep M. «Conf 72. Sant Martí de Jóc». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Mallet, Géraldine. Églises romanes oubliées du Roussillon. Montpellier: Les Presses du Languedoc, 2003, p. 178. ISBN 9782859982447.
* Ordeig i Mata, Ramon «Inventari de les actes de consagració i dotació de les esglésies catalanes VII. Anys 1151-1200». Revista Catalana de Teologia, XVI, 2, 1991, pàg. 349.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Jóc». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ L'església vella de Sant Martí de Jóc en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Freedman, 2003.
* ↑ Ordeig i Mata, 1991.
# Pont de Sant Josep

El pont de Sant Josep és un pont de València que creua el riu Túria i connecta els barris del Carme i Marxalenes. Al sud, s'enllaça amb la plaça del Portal Nou i els carrers de Guillem de Castro, de la Blanqueria i de Salvador Giner, i al nord, ho fa amb el carrer del Pla de la Saïdia i el del Doctor Oloriz. Es construí enfront del Portal Nou o de Sant Josep, nom que rebia el portal i el pont per la proximitat del Convent de Sant Josep.
Data del segle xiv, quan només seria un pont de fusta. La seua construcció en pedra es realitzaria a principis del segle xvii (1604), sota les ordres dels obrers de vila Jeroni Negret i Sebastià Gurrea. Es construí per la «Fàbrica de Murs i Valls», i es va eixamplar l'any 1906.
Possiblement el més senzill dels ponts històrics de València, les baranes rectes i sense decoració complementen l'estructura encara gòtica, però minimalista, dels pilars acabats en punta i els tretze arcs suaus i oberts. El pont, com d'altres de València, té dues estàtues religioses, però ací ni reposen dins de cap torreta, ni són situats a banda i banda del pont. En efecte, sant Josep apareix amb el seu fill treballant un tros de fusta, damunt d'un pedestal, al marge occidental del pont i a mig camí, escultura afegida l'any 1951 pels fallers i és obra d'Octavio Vicent. L'altra és d'una la Mare de Déu juga amb el seu fill dalt d'una columna, però fora del pont, a la riba septentrional, i posicionat molt més alta que no sant Josep. Existiren en aquest pont dues escultures col·locades en el segle xvii, obra del genovés Giacomo A. Ponsonelli, dels sants valencians sant Tomàs de Villanueva i sant Lluís Bertran. Aquestes en la reforma de 1906 es retiraren, i anys més tard es recol·locaren al pont de la Trinitat.

## Enllaços externs

* Informació a la pàgina de l'Ajuntament de València
Geografia urbana de la ciutat de València :
# Mas Navara

El Mas Navara és una masia de Sant Climent Sescebes (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És situat al sud-oest del nucli urbà de la població de Sant Climent, al veïnat de l'Ullastre, a uns vuit-cents metres de distància del municipi. El mas se situa al costat de tramuntana del petit nucli.
És un mas conformat per tres cossos adossats que li proporcionen una planta més o menys rectangular. Els dos cossos de mida més gran presenten la coberta de teula de dues vessants i estan distribuïts en planta baixa i pis. L'edifici principal presenta un cos rectangular adossat a la façana principal, el qual integra una volta de mig punt que protegeix el portal d'accés a l'interior i està cobert per una terrassa al nivell del pis. La construcció presenta portes i finestrals d'obertura rectangular, originàriament bastits amb carreus de pedra i reformats amb maons. També destaquen tres finestres d'arc rebaixat, les de la façana lateral emmarcades amb carreus de pedra calcària. De la façana posterior cal destacar el forn, de planta circular bastit en pedra, amb teulada d'un sol vessant. De l'altre edifici destaca el porxo, format per tres arcs rebaixats bastits en pedra desbastada disposada a sardinell. Les obertures d'aquesta part de la construcció, tot i que reformades, són rebaixades i estan fetes de pedra desbastada. Per la banda de ponent hi ha un altre cos rectangular adossat al conjunt, a manera de torre. Presenta la coberta d'un sol vessant i consta de dues plantes, amb les obertures reformades: un portal d'accés d'arc rebaixat bastit en pedra i maó i una gran finestra amb els brancals de pedra i la llinda de fusta. A l'interior, els espais estan coberts amb voltes de canó amb llunetes fetes de pedruscall i abundant morter de calç, conservant les empremtes dels encanyissats. També destaquen unes obertures estretes rectangulars bastides en pedra, que possiblement corresponguin a espitlleres tapiades.
La construcció és bastida en pedra sense treballar i còdols, disposat irregularment i lligat amb morter, amb les refeccions fetes de maons.

## Història

El veïnat d'Ullastre, a uns 800 metres de Sant Climent, era una antiga possessió del monestir de Sant Pere de Rodes. Actualment, està format per un grup de masies escampades que daten dels segles XVII-XIX, com el Mas Navara.
La primera documentació que es registra d'Ullastre és del segle X com a possessió del monestir amb els noms de villa Oleastri (any 974), Oleastrum (any 982) i villa Oleastri (any 990). El 1362 hi ha al·lusió al mansum de Oylastre.
En el cas del mas Navara hom pot dir que és una masia construïda vers el segle xvii amb reformes posteriors que presenta elements defensius, en aquest cas espitlleres posteriorment tapiades. A aquesta zona va ser molt comú, durant els segles xvi i xvii, que les masies es fortifiquessin, tant per prevenir el perill de la pirateria, com per la inestabilitat política del moment.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Mas Navara». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Claritas Fossae

Claritas Fossae és una estructura geològica del tipus fossa a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -12 ° de latitud N i 273.31 ° de longitud E. Fa 2.030,64 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1973 i pren el nom d'una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Claritas Fossae". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.
# Serra del Frare (Cabrera d'Anoia)

La Serra del Frare és una serra situada al municipi de Cabrera d'Anoia a la comarca de l'Anoia, amb una elevació màxima de 303 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Isabel Jiménez

Isabel Jiménez (Almeria, 14 de febrer de 1982) és una periodista i presentadora de televisió espanyola.
Va començar la seva carrera de periodisme amb l'objectiu de treballar en la premsa, però, encara que va treballar per a diferents publicacions escrites, la seva trajectòria professional la va iniciar en televisió. Després de finalitzar els seus estudis i obtenir la llicenciatura el seu debut es va produir el 2005 a través de Telecinco on va ser enviada com a corresponsal de la cadena a Roma per transmetre la mort del Papa Joan Pau II.
Posteriorment va fitxar per al programa d'Antena 3 A fondo on es va ocupar de realitzar reportatges periodístics d'investigació, i temps més tard, es va encarregar de presentar esporàdicament l'edició matinal d'Antena 3 Notícias així com de dur a terme importants cobertures informatives. El 2008, durant les vacances estivals de Matías Prats, Jiménez es va posar al capdavant de les càmeres i va debutar com a substituta del presentadora en el noticiari de la cadena.
Després de romandre sis anys lligada a la cadena de Planeta, el juny de 2011, va anunciar la seva incorporació en els serveis informatius del grup de comunicació, Mediaset España Comunicación, i un mes després, la presentadora es va posar al capdavant de l'edició de sobretaula d'Informativos Telecinco al costat del seu company de plató, David Cantero fins al 29 de desembre de 2023 i Angeles Blanco des del 16 de gener de 2024. Des del 2011 al 2023 va saltar de vegades a l'edició nocturna d'Informativos Telecinco en substitució de Pedro Piqueras.

## Referències

* 1 2 3 4 Murcia, Fran. «La cara almeriense de las noticias». Almería: Grupo Joly, 04-07-2008. [Consulta: 26 octubre 2013].
* ↑ «Isabel Jiménez: “Soy demasiado perfeccionista y eso es una arma de doble filo”». Lavinia Editorial, 18-08-2012. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 26 octubre 2013].
* 1 2 3 4 Peña, Merche. «"Seguiré haciendo coberturas especiales, no me desengancho del todo de la calle"». Editorial Iparraguirre, S.A., 19-08-2011. Arxivat de l'original el 2012-08-24. [Consulta: 26 octubre 2013].
* ↑ «Biografía de Isabel Jiménez». Vocento. Arxivat de l'original el 2013-10-29. [Consulta: 26 octubre 2013].
* 1 2 Redacción. «Telecinco ficha a la periodista de Antena 3 Isabel Jiménez». Madrid: Unidad Editorial, 17-06-2011. [Consulta: 26 octubre 2013].
* ↑ «De Antena 3 a... ¿nueva pareja de David Cantero en Telecinco?». Vertele, 16-06-2011. Arxivat de l'original el 2013-10-29. [Consulta: 26 octubre 2013].
* ↑ González, Álvaro. «Isabel Jiménez: "De cría me llamaban Waku-Waku"». Mediaset España Comunicación, 21-09-2011. [Consulta: 26 octubre 2013].
* ↑ Lázaro, Alberto. «Isabel Jiménez, el nuevo rostro de Telecinco». El confidencial, 25-08-2011. Arxivat de l'original el 2013-10-29. [Consulta: 26 octubre 2013].
* ↑ «Isabel Jiménez, el nuevo rostro de Telecinco», 29-10-2013. [Consulta: 10 desembre 2024].
# Sant Maurici de Sant Mori

Sant Maurici de Sant Mori és una església parroquial al nucli antic de la població de Sant Mori (Alt Empordà) al bell mig del terme i davant la plaça de l'Església, inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
L'església parroquial de Sant Maurici apareix ja esmentada documentalment des del segle xiii, encara que l'actual temple va ser bastit durant el segle xviii. Diverses dates que apareixen inscrites en l'edifici permeten deduir que aquest va ser iniciat aproximadament l'any 1750 (data que figura a la sagristia) i que es devia concloure l'any 1788 (data de la porta d'accés), encara que una darrera data, 1790, que correspondria a la instal·lació d'un rellotge de sol al parament del campanar. Recentment el toc del campanar ha estat objecte de denúncia per soroll interposada pel propietari del Castell de Sant Mori, establiment dedicat a l'allotjament turístic, que després d'un llarg procés judicial i amb sentència ferma del TSJC ha obligat a l'ajuntament impedir els tocs de campana de les dotze de la nit a les vuit del matí.
Es tracta d'un edifici d'una sola nau amb absis de planta semicircular i capelles laterals. La volta de la nau és apuntada, de la mateixa manera que l'arc triomfal, i l'absis presenta volta ametllada. Les capelles laterals tenen volta de canó, dues d'elles amb llunetes. Al sud de l'absis hi ha la sagristia. Les obertures són d'arc de mig punt i doble esqueixada, una d'elles a l'absis i l'altra en una de les capelles laterals de la banda de llevant del temple. La façana principal, orientada a ponent, presenta una gran portalada d'obertura rectangular, emmarcada amb carreus de pedra i amb la llinda plana, gravada amb la data 1788 al centre, i rematada amb una cornisa motllurada. És d'inspiració clàssica. Al seu damunt, una fornícula apetxinada amb la imatge del sant. Per sobre la portalada hi ha un rosetó motllurat amb vitralls de colors. La façana està rematada amb un coronament sinuós amb cornisa de maó. El campanar s'aixeca a la banda nord de la façana, angle nord-oest del temple. És de base quadrada i cos vuitavat, amb obertures d'arc apuntat, algunes cegues. Destaca un rellotge de sol amb la data 1790. Està coronat amb un petit torricó també octogonal, amb quatre arcs apuntats. L'interior del temple fou restaurat fa uns anys, netejant tots els murs de la capa de calç que els cobria.
L'obra és bastida amb còdols i altres pedres sense treballar, lligades amb abundant morter. Les úniques parts on hi ha carreus són el cos superior del campanar i la part baixa del frontis i a les cantonades.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Maurici de Sant Mori». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
* ↑ Vicente, Vicente «Les campanes de Sant Mori ja no repiquen de nit». El Punt Avui, 12-10-2020 [Consulta: 14 setembre 2014].
# Can Poch (Viladamat)

Can Poch és un edifici al nucli urbà de la població de Viladamat, a la banda sud-oest del nucli antic del poble, formant cantonada entre el carrer de la Creu i el de la plaça Moderna. del municipi de Viladamat (Alt Empordà) inclosa en Al nucli històric de Viladamat, els carrers que envolten el recinte medieval, a partir del segle xvi s'hi van edificar o reconstruir notables casals que s'han conservat fins ara amb poques reformes o modificacions. Tot i que algunes d'elles són al carrer principal del nucli històric, el carrer Major, tradicionalment se les ha conegut amb el nom dels masos: mas Trobat o can Carreres, mas Escot, can Ponç o can Briolf, can Masarac o mas Falgós, etc. Segurament aquesta denominació reflecteixi la configuració antiga del poble i la singularitat d'aquests casals al costat de les cases més modestes de l'entorn. També és el cas de can Poch, bastit entre els segles xvi i xvii.
Can Poch, edifici catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, fa cantonada i té planta rectangular, format per dos cossos adossats amb les cobertes d'una i dues vessants, distribuïts en planta baixa i pis. La part destacable de l'edifici és la façana principal. Presenta un gran portal d'accés d'arc de mig punt adovellat amb els brancals bastits amb carreus de pedra. Damunt seu hi ha una finestra rectangular força senzilla, emmarcada amb carreus de pedra també, tot i que reformada. La particularitat d'aquesta part de la façana és el parament de carreus de pedra ben desbastats, disposats formant filades regulars. Del pis, destaca una altra finestra rectangular emmarcada amb carreus i amb la llinda plana. Al costat del portal hi ha una petita obertura bastida amb quatre carreus. La façana de llevant presenta una finestra rectangular al pis, amb la llinda d'arc conopial i l'ampit motllurat. Al marge del parament de carreus anterior, la resta de les façanes estan arrebossades, amb carreus de pedra a les cantonades.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Poch». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Gigas Fossae

Gigas Fossae és una estructura geològica del tipus fossa a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 4.86 ° de latitud N i 231.54 ° de longitud E. Fa 190 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1988 i pren el nom d'una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Gigas Fossae". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.
# Hephaestus Fossae

Hephaestus Fossae és una estructura geològica del tipus fossa a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 24.26 ° de latitud N i 127.1 ° de longitud E. Fa 633.32 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1973 i pren el nom d'una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Hephaestus Fossae". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.
# Icaria Fossae

Icaria Fossae és una estructura geològica del tipus fossa a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -33.6 ° de latitud N i 254.59 ° de longitud E. Fa 2.115,45 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1985 i pren el nom d'una característica d'albedo localitzada a 44 ° de latitud S i 130 ° de longitud O.

## Referències

* ↑ "Icaria Fossae". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.
# (1638) Ruanda

(1638) Ruanda és un asteroide present al cinturó d'asteroides descobert per Cyril V. Jackson des de l'observatori Union de Johannesburg, República Sudafricana, el 3 de maig de 1935. (1638) Ruanda es va designar al principi com 1935 JF.
Més tard va ser nomenat per Ruanda, un país d'Àfrica Central.

## Característiques orbitals

Ruanda està situat a una distància mitjana de 2,748 ua del Sol, i pot allunyar-se fins a 3,27 ua i apropar-se fins a 2,226 ua. La seva excentricitat és 0,1899 i la inclinació orbital 0,2894°. Fa una òrbita completa al voltant del Sol als 1.664 dies.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 25 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 30 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1638.
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D. Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «(1638) Ruanda» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 23 juliol 2015].

## Enllaços externs

* «(1638) Ruanda» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 23 juliol 2015].
Viccionari