OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Rieral de Bigues

El Rieral de Bigues és el nom d'un antic nucli de masies esdevingut urbanització de Bigues (poble del Vallès), en el terme municipal de Bigues i Riells del Fai que, amb el pas del temps, s'ha anat convertint en el nucli principal del terme i la seva capital.
Està situat al peu de la carretera BV-1483, entre els punts quilomètrics 23,9 i 24,9. La Casa de la Vila de l'ajuntament de Bigues i Riells del Fai és en el seu extrem nord-oest, i el Centre d'Atenció Primària, en el sud-est. A la zona central és on hi ha Ca l'Arcís, en l'actualitat bar i restaurant, que acull l'actual sala de teatre de Bigues, la Sala de Ca l'Arcís, el Pavelló Esportiu Municipal i l'escola El Turó, a part de la gran majoria d'establiments comercials del poble.
Al voltant d'unes poques, principalment Can Sapera, Can Prat Corona, Can Prat Nou, Can Pruna i Can Bosc, en un primer agrupament, es va començar a congriar un nucli de població, on van sorgir les primeres agrupacions de cases, com el Barri Montserrat o les Cases de la Plaça de la Fruita, i a poc a poc es va anar formant la urbanització del Rieral de Bigues, al lloc on el riu Tenes traça una vall ampla en deixar enrere la zona muntanyosa del Moianès i de Riells del Fai.
El teixit urbà actual de Bigues va anar estenent-se cap a altres masies i molins: La Baliarda, Can Gaietà, Can Vilanou, Cal Tasar, Can Valls, Can Flixer, Can Pruna Vell, la Figuera, Vil·la Carlota, Can Coromines, Can Quimet i Can Flixeret, de nord-oest a sud-est, a l'esquerra del Tenes, i Can Noguera, Can Feliu i les Granges de Can Feliu, el Molinet, Can Fes, Can Bacardí. la Torre, Can Segimon, Ca l'Espasa, Can Coix, el Flix, Can Taberner i el Molí Sec, en el mateix sentit a la dreta del riu.
En el moment actual la trama urbana té com a eix principal la carretera BP-1432, que en el seu pas per Bigues rep el nom d'Avinguda de Prat de la Riba. El Rieral de Bigues acull 1.713 habitants, un 19% de la població del terme. A part dels principals comerços, el Rieral de Bigues té, en el seu extrem nord-oest, la Casa de la Vila, a la part central, el Pavelló esportiu i l'escola de primària El Turó i a l'extrem oriental, el Centre d'Atenció Primària (CAP). També hi ha una casa de cultura que, després de diversos anys aturada, a principis del 2011 s'hi anuncia l'apertura de la biblioteca pública.

## Referències

* ↑ «Bigues i Riells». GEC. [Consulta: 21 abril 2019].
* ↑ «Bigues i Riells del Fai (2018)». [Consulta: 21 abril 2019].
* ↑ «Biblioteca municipal / Qui som?». Ajuntament de Bigues i Riells del Fai. [Consulta: 21 abril 2019].
# 769
## Esdeveniments

* Aquitània: els aquitans i els gascons es revolten contra els francs, el rei Carlemany ha d'avançar fins a Bordeus i, finalment, l'aixecament és sufocat.
* Laterà (Roma): a instàncies d'Esteve III, se celebra un concili al palau que estableix l'elecció del papa pels cardenals i condemna la iconoclàstia.
* Constantinoble: s'esdevé l'enllaç matrimonial entre el futur emperador Lleó IV el Khàzar i la futura regent Irene.
* Lesbos (Grècia): l'illa és saquejada pels eslaus.

## Necrològiques

* Hiltruda, santa catòlica i ortodoxa, celebrada el 27 de setembre.
# Crocota

Crocota (en grec antic κρόκωτα) era una peça de roba groguenca, clara i vistosa que portaven les dones, sobretot les heteres o les de vida lleugera, a Grècia, segons Aristòfanes, i el seu ús per part dels homes era un signe d'efeminació, i per tant, apropiat pels festivals de Dionís. Els autors romans diuen que era un vestit sagrat que portaven es sacerdots de Cíbele, que eren eunucs. Plaute diu que les dames romanes van adoptar aquesta vestimenta, i que portava també el nom grec de crocota. Els homes efeminats també la duien a Roma
El nom derivava de κρόκος ("krokos", safrà), que tenia un color que era el favorit de les dones gregues i romanes, segons es veu encara en les estàtues trobades a Pompeia i a Herculà. Alguns autors deriven el nom de κροκὺς ("Krokys", la trama del vestit). Era una peça de roba d'una categoria entre el quitó i l'himatió. La crocota generalment no tenia mànigues i mostrava les de la túnica que es duia a sota.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Crocota». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 3-XII-2020].
# Agà

Agà (del turc ağa, escrit en caràcters aràbics آغا, āḡā, أغا, aḡā o آغة, āḡa, i en persa آقا, aqa; en noms propis sovint es transcriu Agha) és un qualificatiu utilitzat pels turcs. El seu significat literal és ‘germà gran’ (turc: ağabey), encara que en algunes llengües turqueses vol dir ‘pare’, ‘avi’, ‘oncle’ i fins i tot ‘germana gran’ (en txuvaix); en turc otomà agà també significa ‘cap’ o ‘mestre’.
Fou empleat com a títol honorífic pels prínceps mongols.
Els otomans el donaven com a títol a personatges que estaven al servei de l'estat, més o menys importants, en general militars. El 1826, després de la supressió dels geníssers, els oficials que no sabien lletra del cos substitutori, els Asakir-i Mensure, s'anomenaven agà si tenien fins al rang de kaim-makam, mentre que els que sabien lletra s'anomenaven efendi. Això va durar fins al final de l'Imperi Otomà.
A Pèrsia, es deia agà als eunucs i el va portar el primer membre de la dinastia qajar: Agha Muhammad Khan Qajar.

## Referències

* ↑ Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Ag̲h̲a".
# Serrat de Can Berta

El Serrat de Can Berta és una serra situada entre els municipis del Port de la Selva i de Roses a la comarca de l'Alt Empordà, amb una elevació màxima de 393 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Roca Vermella

La Roca Vermella és una muntanya de 468 metres que es troba al municipi del Montmell, a la comarca catalana del Baix Penedès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «el Montmell». Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya p. 555, 2017. [Consulta: 6 gener 2025].
# Cal Joan del Batlle

Cal Joan del Batlle és una masia del poble de la Coma, al municipi de la Coma i la Pedra, a la Vall de Lord (Solsonès), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Apareix documentada des del Segle XVIII.

## Situació

És una de les nomboses masies esparses pel veïnat de la Muntanya de la Coma, al nord del terme municipal, a banda i banda de la rasa de Coll de Port, capçalera del Cardener. A la carretera de Coll de Port, a 5 km de la Coma, es troba el trencall, senyalitzat, que hi mena.

## Descripció

Construcció civil. Masia coberta a doble vessant i amb el carener perpendicular a la façana principal, orientada a migdia. Al costat del cos principal de l'habitatge hi ha tots els corrals, pallisses i dependències per bestiar i gra col·locades harmoniosament i tancades per un mur de pedra, de diferent alçada segons els desnivells del terreny. La pedra està treballada molt simplement, llevat dels carreus regulars de les parts indispensables: pilars, cantonades, etc.. Les estructures secundàries de la masia són totes de fusta, així com les llindes de finestrals i portes.
La masia de Cal Joan és un típic exemple de la despoblació general del municipi, pobre en terres de conreu. La masia és del segle xviii i segueix els models usuals en aquestes zones de muntanya: petites dimensions, pedra de poca qualitat i bàsicament d'economia ramadera.
Rehabilitada l'any 2007, actualment és un hotel rural.

## Referències

* ↑ Aquesta és la denominació que apareix al mapa de l'ICC, al padró municipal (amb el nom de Cal Joan) i al llibre Masies del Solsonès amb el nom de Batlle
* ↑ Bach, Antoni. Masies del Solsonès. Consell Comarcal del Solsonès, abril 1995. D.L.: L-418/95. , pàg. 224
* 1 2 «Cal Joan del Batlle». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 abril 2015].
# Can Vives de Rocacorba

Can Vives de Rocacorba és una masia de Canet d'Adri (Gironès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La masia és de forma rectangular desenvolupada en planta baixa, pis superior i golfes. La coberta és de teula àrab a dues vessants, amcabada amb un ràfec format per una filera de rajols sobre llates de fusta. Les parets portants són fetes de pedra i morter de calç a les façanes exteriors, que deixen a la vista els carreus que emmarquen les obertures i les cantonades. La porta principal és adovellada d'arc de mig punt, a sobre de la qual s'hi conserva una finestra amb motius gòtics. Destacar que algunes de les finestres actualment estan tapiades. A la part posterior hi ha un cos adossat, segurament un antic porxo, el qual s'obre a la planta baixa amb un gran arc de mig punt. Les finestres són de punt rodó.

## Referències

* ↑ «Can Vives de Rocacorba». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2016].
# 214

El 214 (CCXIV) fou un any comú començat en dissabte del calendari julià.

## Esdeveniments

* L'emperador Caracal·la derrota els alamans prop del Main.
* Osroene esdevé una província romana.
* El regne de Paekche ataca els mohe.
# 267

El 267 (CCLXVII) fou un any comú començat en dimarts del calendari julià.

## Esdeveniments

* Els gots comencen a atacar l'Imperi Romà juntament amb els sàrmates.
* Quedosbi (Chedosbius) esdevé rei del Bòsfor.

## Defuncions

* Odenat. Marit de la famosa reina Zenòbia, i rei de Palmira.
# 286

El 286 (CCLXXXVI) fou un any comú començat en divendres del calendari julià.

## Esdeveniments

* A Tarraco, a causa de la iniciativa dels governadors Juli Valent i Marc Aureli, s'inicien les feines de reconstrucció de les termes i de part del fòrum.
# 346

El 346 (CCCXLVI) fou un any comú començat en dimecres del calendari julià.

## Esdeveniments

* Sant Atanasi d'Alexandria és restaurat com a patriarca d'Alexandria.

## Naixements

* (data aproximada)- Teodosi I el Gran, emperador romà.

## Necrològiques

* Zhang Jun
# 409

El 409 (CDIX) fou un any comú començat en divendres del calendari julià. En aquell temps, era conegut com a any del consolat d'Honori i Teodosi (o, més rarament, any 1162 ab urbe condita). L'ús del nom «409» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini esdevingué el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments

* Els sueus funden un regne a Galícia.
# 419
## Esdeveniments

* Se celebra el Concili de Tarraco. En aquest sínode hi assisteixen els bisbes d'Ilerda i d'Osca per respondre de la seva vinculació amb el priscil·lianisme. En el sínode es condemna aquest moviment doctrinal.
* Els vàndals baixen des de Galícia cap al sud de la península Ibèrica

## Naixements

* 419 - Ravenna: Valentinià III, emperador romà d'Occident (424 - 455). (m. 455)
# 496

El 496 (CDXCVI) fou un any de traspàs començat en dilluns del calendari julià.

## Esdeveniments

* El Papa Anastasi II comença el seu pontificat.

## Naixements

* Gao Huan

## Necrològiques

* Papa Gelasi I
# 1406
## Esdeveniments
### Resta del món

* Construcció de la Ciutat Prohibida a Pequín.
* Joan II és proclamat rei de Castella.
* Gregori XII és escollit papa.
* Comença la invasió xinesa del Vietnam, que no recuperarà la seva independència fins al 1428.
* La república de Florència derrota república de Pisa, que perd la seva independència que datava de segle xi i que no recuperarà mai més.
* S'escriu Embajada a Tamorlán, obra de Ruy González de Clavijo.

## Necrològiques
### Països catalans
### Resta del món

* 4 de maig - Florència (Itàlia): Coluccio Salutati polític i humanista.
# 1465
## Esdeveniments
### Països Catalans

* Abril - juny: Setge de la Bisbal d'Empordà dintre de la Guerra Civil Catalana.

### Resta del món

* 20 d'octubre - Montenaken (Principat de Lieja) - Batalla de Montenaken entre les forces de Felip III de Borgonya i les milícies liegeses.
* 22 de desembre - Sint-Truiden (Principat de Lieja): es signa la Pau de Sint-Truiden que significa l'annexió de fet del principat de Lieja al ducat de Borgonya.

## Naixements
### Resta del món

* 11 de setembre - Japó: Ashikaga Yoshihisa, 25è shogun.
# 1037

El 1037 (MXXXVII) fou un any comú començat en dissabte del calendari julià.

## Esdeveniments

* Ferran I esdevé rei de Castella i Lleó

## Necrològiques

* 30 d'agost, Tamarón: Beremund III de Lleó. Rei de Lleó.
* Avicena, filòsof i poeta àrab
# 1044
## Esdeveniments
### Països Catalans

* Barcelona, Comtat de Barcelona: el bisbe Guislabert i el vescomte Udalard II intenten un cop d'estat contra Ramon Berenguer I.
* Umbert de Sesagudes comanda una host contra l'Emirat de Saraqusta.

### Món

* Publicació del Wujing Zongyao, tractat xinès sobre l'art de la guerra, que inclou l'ús de la pólvora.
* Roma, Sacre Imperi Romano Germànic: Benet IX finalitza el seu primer període (1032-1044) com a Papa de Roma.

## Necrològiques

* Matilde de Frísia (ca. 1024 - 1044), reina consort de França
* Goteló I de Lotaríngia, marquès d'Anvers i duc de Baixa Lotaríngia
# 1059
## Esdeveniments
### Països Catalans

* Barcelona, comtat de Barcelona: es dicta sentència en el judici que acabarà amb les disputes entre el comte de Barcelona Ramon Berenguer I i el clan familiar de Mir Geribert.

### Món

* A partir d'aquesta data només els cardenals poden escollir el nou Papa.
* 23 de maig: Felip I és coronat rei dels francs amb només 7 anys.
* 24 de novembre - Imperi Romà d'Orient: Constantí X és nomenat emperador romà d'Orient.

## Naixements

* Chartres: Fulqueri de Chartres, cronista de la Primera Croada.

## Necrològiques

* 21 de gener - Constantinoble, Imperi Romà d'Orient: Miquel Cerulari, patriarca ortodox, consumador del Cisma d'Orient.
* 14 d'agost: Giselbert de Luxemburg, comte de Salm, Longwy i Luxemburg.
# Abasgues

Els abasgues o abascis (en llatí abacsi o abasgi, en grec antic Ἁβασκοί, Ἀβασγοί) eren un poble escita que vivia al nord de la Còlquida, als confins de Sarmàtia, on de vegades se'ls inclou.
Procedien del Caucas de l'època clàssica, antecedent dels abkhazis. Adoraven els arbres i els boscos. Els reis agafaven els nois més macos i els convertien en eunucs, que venien a Constantinoble, però aquest costum es va suspendre, al menys temporalment, al segle VI per influència dels romans d'Orient, quan es van fer nominalment cristians en temps de Justinià I. El comerç d'esclaus en aquest territori ja està testificat per Heròdot, que diu que era habitual en el seu temps.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Abasci». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 28 maig 2021].

## Bibliografia

* Calmet, Augustin. Histoire Universelle Sacrée Et Profane: Depuis Le Commencement Du Monde Jusqu'A Nos Jours / 6. Estrasburg: Doulssecker, 1740.
# Serrat de la Plaça

El Serrat de la Plaça és una serra situada entre els municipis d'Agullana i de la Jonquera a la comarca de l'Alt Empordà, amb una elevació màxima de 264 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Entre Ríos

Entre Ríos, en el text de la Constitució provincial: Província d'Entre Ríos, és una de les vint-i-tres províncies que conformen la República Argentina. Alhora, és un dels 24 estats autogovernats o jurisdiccions de primer ordre que conformen el país, i un dels 24 districtes electorals legislatius nacionals.
La capital i ciutat més poblada és Paraná, a la vora del riu homònim i a l'altre costat de la ciutat de Santa Fe. Limita al nord amb la província de Corrientes, al sud amb Buenos Aires, a l'est amb la Uruguai i a l'oest amb la Província de Santa Fe.

## Vegeu també

* Uruguai (departament)
* Juan Ramón Ezeiza
* Pastor Britos

## Referències

* ↑ "Jurisdicció de primer ordre" a Argentina
* ↑ Estats Provincials - "La República Argentina és un estat Federal constituït per 23 Províncies i una Ciutat Autònoma".
* ↑ Constitució Nacional Argentina vigent - Segona part "Autoritats de la Nació"
# Pepín García García

Pepín García García, (Ribadeo, 21 de novembre de 1911 - La Corunya, 25 de gener de 1996) conegut com a Pepín de la Lejía, va ser un polític gallec que va lluitar per a l'Exèrcit Popular de la República durant la guerra civil espanyola.

## Biografia

Els germans de la Lejía eren naturals de Ribadeo, Pepín va ser el major de sis germans, tenien una petita empresa familiar dedicada a la producció de licors. A causa de les idees socialistes del seu pare, van ser bandejats a una distància de 150 quilòmetres, per la qual cosa es van instal·lar a La Corunya. Afiliat al Grup Socialista de La Corunya des de maig de 1929, Pepín va ser un dels organitzadors de la Joventut Socialista. Per la seva participació en la vaga general revolucionària de 1934, va ser arrestat i va romandre a la presó fins a febrer de 1935. El 1936 va ser nomenat secretari general de les Joventuts Socialistes Unificades de La Corunya. Amb l'aixecament militar del 18 de juliol de 1936 i el començament de la guerra civil espanyola tres dels seus germans van ser executats. Pepín va aconseguir fugir de Galícia i va arribar a Baiona per mar el 26 de setembre i es va dirigir a la zona republicana. Es va allistar al IV Batalló de Galícia de la 2a Divisió i va lluitar als fronts de Madrid. Va perdre una cama en la batalla de Brunete. Va ser traslladat a l'hospital de Tarragona, després va ser destinat a Sant Pere de Ribes com a capità governador.
Al final de la guerra i amb la derrota dels republicans, va escapar a Xile a bord del Winnipeg. Finalment, es va exiliar a Buenos Aires de desembre de 1939 a 1977, quan va tornar a La Corunya, on va morir el 25 de gener de 1996. Una neboda seva, Soledad González de Huguet, va ser una destacada jugadora d'escacs a l'Argentina.

## Reconeixements i homenatges

L'estiu de 2018, l'Associació Cultural Xermolos, de Guitiriz, els va retre homenatge amb una sèrie d'esdeveniments, inclosa la inauguració d'una escultura commemorativa en la parròquia de Santa Mariña, de l'escultor Xosé Val Díaz.
A la Corunya hi ha un carrer en honor als germans Lejía
El músic i compositor argentí Gustavo Fuentes va compondre una cançó dedicada a Pepín.

## Referències

* ↑ «En memoria dos Irmáns da Lexía». lavozdegalicia.es.
* 1 2 «Alfonso Blanco Torrado e os Irmáns da Lexía». galiciadigital.com. Arxivat de l'original el 22 de marzo de 2019. [Consulta: 9 juliol 2019].
* ↑ «Los hermanos de la Lejía, referente histórico del socialismo coruñés». lavozdegalicia.es. Arxivat de l'original el 1 de febrero de 2016. [Consulta: 9 juliol 2019].
* ↑ «SOLEDAD GONZALEZ POMES DE HUGUET, SOBRINA DE PEPIN DE LA LEJIA».
* ↑ «Guitiriz erixirá un monolito en honor a ‘Os da lexía». xornaldelugo.com. Arxivat de l'original el 22 de marzo de 2019. [Consulta: 9 juliol 2019].
* ↑ «En memoria de Pepín de la Lejía». enlaplaza-es.blogspot.com. Arxivat de l'original el 9 de julio de 2019. [Consulta: 9 juliol 2019].
* ↑ «Pepín de la Lejía - Gustavo Fuentes Quinteto». youtube.com.

## Enllaços externs

* Fitxa na Fundació Pablo Iglesias
# Pervomaiski (Rakítnoie)

Pervomaiski - Первомайский (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2021 tenia 18 habitants. Pertany al districte (raion) de Rakítnoie.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования муниципального района "Ракитянский район" Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП). Arxivat de l'original el 2022-01-09. [Consulta: 9 gener 2022].
* ↑ «Aleksandrovka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-01-09. [Consulta: 9 gener 2022].
* ↑ Iuri Koriakov. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 9 gener 2022].
# Ricard Ramos i Cordero

Ricard Ramos i Cordero (castellà: Ricardo Ramos Cordero) (Barcelona, 13 de juliol de 1859 - Palma, 22 d'abril de 1938) fou un empresari navilier i polític català, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Va néixer al carrer de Cristina de Barcelona, fill de l'empresari navilier Ramon Alonso Ramos i Charcos, natural de Madrid i fundador de la Casa Ramos el 1845 a Ribadeo, i que el 1854 es va establir a Barcelona, i de Manuela Cordero i Rodríguez, natural de Ribadeo. A la mort del seu pare el 1888 esdevingué gerent de la companyia, càrrec que ocupà fins al 1938, convertint l'empresa en la tercera d'Espanya en el sector navier. Fou diputat per Lleida a les eleccions generals espanyoles de 1914 i 1916, i senador de 1918 a 1923.
Casat amb Maria Dalmé i Sapera, varen ser pares de diversos fills. Està enterrat dins del panteó familiar al cementiri de Sant Gervasi (Barcelona).

## Referències

* ↑ Registre de Naixements de Barcelona, any 1859, llibre 3r, foli 170, número de registre 680.
* ↑ Mayoralgo y Lodo, José Miguel de «Defunciones 1938» (PDF). Movimiento nobiliario 1931-1940, pàg. 69.
* ↑ «Necrologicas». La Vanguardia - Hemeroteca, 21-08-1951, pàg. 4.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Expedient del Senat
* Museu Marítim de Barcelona Arxivat 2010-02-01 a Wayback Machine.
# El encargo del cazador

És una pel·lícula documental dirigida per Joaquim Jordà l'any 1990, es tracta un homenatge al seu amic Jacinto Esteva, mort el 1985. Junts van dirigir l'any 1967 Dante no es únicamente severo pel·lícula considerada manifest de l'Escola de Barcelona.
Es tracta no només d'un retrat d'Esteva sinó d'una generació determinada, la dels joves dels darrer anys del franquisme. El projecte fou una proposta de la Dària Esteva, la seva filla, que entregà a Jordà el material del seu pare rodat a l'Àfrica. Produïda per TVE l'any 1990 va quedar guardada en un calaix fins 1999 que en va fer una sola emissió. L'any 1993 es va fer una projecció a la Filmoteca de Catalunya amb una certa repercussió.
"Volia fer un documental que, partint del Cinto, i dedicat a ell, expliqués una època i la vida d'un grup de gent. Però no solament aquell ambient de "gent guapa" de Boccacio, sinó també aquelles altres amistats, alguns d'aquells amics que vivien perillosament. El mon dels rics i dels fracassats, i el Cinto enmig, fent de nexe." Entrevista realitzada el 2001 per J.M García Ferrer i Martí Rom.

## Fitxa tècnica

Producció: Institut de cinema Català per a TVE
Director: Joaquim Jordà
Productor executiu: Joan Antoni González i Serret
Productors delegats: José Ricart (TVE), Joan Martí (ICC).
Cap de producció: Juan Luis Mendiaraz
Guió: Joaquim Jordà
Director de fotografia: Carles Gusi
Muntatge: Iván Aledo
Ajudant de direcció: Chus Gutiérrez
Ajudants foquistes: Sergi Gallardo, Camino Robles.
Foto fixa: Bruno Jordà
Ajudant de muntatge: Julia Juaniz
Secretària de producció: Lita Roig
Tècnic de so: Licio Marcos de Olivera
Intèrprets: Dària Esteva, Rosa Maria Esteva, Annie Settimó, Romy.
Estrena: Filmoteca de Catalunya 1993
Durada: 100 min
Argument: Documental que retrata la figura de Jacinto Esteva, codirector de Dante no es únicamente severo (1967) i amic íntim de Jordà en una època de la seva vida.

## Referències

* 1 2 Caravaca Mompeán, Juan «Pasado y presente. Una lectura sobre El encargo del cazador (Joaquín Jordá, 1990)». Secuencias, 2016.
* ↑ Bou, Núria «La libre confesión. La construcción fílmica del testimonio en El encargo del cazador». Formats. Revista de Comunicació audiovisual, 2009.
* ↑ Redacció «En torno al controvertido cineasta Jacinto Esteva». El País, 29-10-1999.
* 1 2 Manresa, Laia. Joaquín Jordá. la Mirada Lliure.. Barcelona: Filmoteca de Catalunya - Pòrtic, 2006, p. 206. ISBN 84-9809-014-8 [Consulta: 7 març 2018]. Arxivat 2018-03-03 a Wayback Machine.
* ↑ AAVV. Joaquín Jordá. Barcelona: Assiciació d'Enginyers Industrials de Catalunya, desembre 2001, p. 184. ISBN 84-88167-78-4.