OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Manaquí barbat blanc

El manaquí barbat blanc (Manacus manacus) és un ocell de la família dels píprids (Pipridae).

## Hàbitat i distribució

Viu entre la malesa del bosc, clars i bosc obert de les terres baixes per l'oest dels Andes, a l'oest de l'Equador i nord-oest del Perú, des del nord i est de Colòmbia, Veneçuela (localment) i Trinitat, cap al sud, a través de l'est de l'Equador, nord-est del Perú, nord de Bolívia i Amazònia, sud-est del Brasil fins l'est de Paraguai i nord-est de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Manaquí barbat blanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2023(català)
* ↑ Tu, L., C. McCabe, and W. Tori (2020). White-bearded Manakin (Manacus manacus), version 1.0. In Birds of the World (T. S. Schulenberg, Editor). Cornell Lab of Ornithology, Ithaca, NY, USA. https://doi.org/10.2173/bow.whbman1.01
# Victorine-Angélique-Amélie Rumilly

Victorine-Angélique-Amélie Rumilly (Grenoble, 1789 - 1849), va ser una pintora francesa.
Estudiant de Regnault, Rumilly va pintar retrats i escenes de gènere històric. Tenim d'ella Venus i Cupido i La Sagrada Família.
Va exposar als Salons durant tres dècades, des de 1808 fins a 1839.

## Obres

Arran d'un encàrrec de Louis-Philippe I per al Museu Històric de Versalles, va fer, el 1836, una còpia segons Louis Tocqué d'un retrat de l'escriptora Françoise de Graffigny i després, el 1837, una còpia segons Dosso Dossi d'un retrat de Cèsar Borja.
Entre les seves obres hi ha :
* Venus i Cupido ;
* La Sagrada Família ;
* Retrat de Françoise de Graffigny (1694-1758), 1836, després de Tocqué ;
* Cèsar Borja, duc de Valentinois, 1837, després de Giovanni di Niccolò de Lutero, conegut com a Dosso Dossi ;
* Retrat de Jean-François Champollion, conegut com a Le Jeune, 1823, Musée Champollion;
* Retrat de Jacques-Joseph Champollion-Figeac, oli sobre tela, vers 1825-1830, Museu Champollion;
* Retrat de Zoé Berriat, oli sobre tela, vers 1825-1830, Musée Champollion.

## Galeria d'obres

* Retrat de Françoise de Graffigny (1694-1758), 1836, després Tocqué.
* Retrat de Jean-François Champollion, dit El Jove, 1823, Museu Champollion.
* Retrat de Jacques-Joseph Champollion, vers 1825-1830, Museu Champollion.

## Referències

* ↑ Paris, État civil reconstitué, vue 7/51.
* ↑ France, France Commission de l'inventaire général des richesses d'art de la. Inventaire général des richesses d'art de la France (en francès). E. Plon et cie., 1892, p. 26.
* ↑ Motta, Valentina. Antigone illustrata (en anglès). Gruppo Albatros Il Filo, 2019-04-30. ISBN 978-88-306-0397-4.
* 1 2 3 Yves Armand et Jean-Claude Michel. «La Protection du Patrimoine». A: Histoire de Vif (en français). Mairie de Vif, 2006, p. 292. .

## Bibliografia complementària

* (anglès) Michael Bryan, Bryan's dictionary of painters and engravers, t. 4, Londres, George Bell, 1904, p. 299.
# Anne-Catherine de Ligniville

Anne-Catherine de Ligniville (francès: Anne-Catherine de Ligniville Helvétius) (Nancy, 23 de juliol de 1722 - Auteuil, 12 d'agost de 1800) nascuda en una família noble, Anne Catherine de Ligniville (anomenada Minette) era una dels vint-i-un fills del camarlenc Jean Jacques de Ligniville (1694-1769) i de Charlotte de Saureau. Fou la neboda de la cèlebre salonnière Madame de Graffigny.

## Referències

* ↑ Camarlenc a càrrec del Duc de Lorena a Nancy.

## Bibliografia

* Peter Allan, Une édition critique de la correspondance de Madame Helvétius : avec introduction biographique, Toronto, University of Toronto, 1975
# Font de Tricoles

La Font de Tricoles és una font de Batea (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situada a pocs metres del camí vell que va des de Gandesa a Batea, per la Creu de Saboya, a la vora mateix del camí que duu al Coll del Moro.
La font està dins una espècie de petit pou amb les parets revestides de carreus i pedra picada. S'hi baixa per uns esglaons que són lloses de pedra encastades a una de les parets.
Actualment aquest espai té poc més de dos metres de fondària, encara que hi ha acumulat sediments i vegetació que no deixen veure el nivell del terra original.
Alguns dels carreus de les parets són de mides considerables, vers els 60 x 60 cm.
Per mitjà d'un passadís soterrani -amb unes mides de 60 cm d'ample per 1,20 d'alt i cobert amb lloses de pedra planes, essent, les parets excavades a la roca o fetes amb murs de pedra- l'aigua de la font circula cap als brancals dels nivells inferiors.

## Història

Està situada a uns centenars de metres del Coll del Moro de Batea, on se suposa que hi ha un poble ibèric dit "del Coll del Moro de Borrasquer", encara per excavar i a on s'han produït moltes troballes a nivell de superfície. Gràcies a la proximitat d'aquest jaciment la gent ha cregut que la font era d'èpoques més remotes del que possiblement és.
El lloc de la font és un dels naixements del barranc del Voraball o del Barball que desguassa a l'Ebre, prop de la muntanya.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Font de Tricoles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Ratpenat negre de la Sonda

El ratpenat negre de la Sonda (Myotis ater) és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. Viu a Indonèsia, Malàisia, les Filipines, Tailàndia i el Vietnam. Els seus hàbitats naturals són els rierols ràpids, les zones agrícoles i els boscos secundaris. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ Wiles, G. Myotis ater. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 7 octubre 2013.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Sofia Enriqueta de Waldeck

Sofia Enriqueta de Waldeck (en alemany Sophia Henriette von Waldeck) va néixer a Arolsen (Alemanya) el 3 d'agost de 1662 i va morir a Erbach el 15 d'octubre de 1702. Era filla de Jordi Frederic de Waldeck (1620-1692) i d'Elisabet Carlota de Nassau-Siegen (1626-1694).

## Matrimoni i fills

El 30 de novembre de 1680 es va casar amb el duc Ernest III de Saxònia-Hildburghausen (1655-1715), fill d'Ernest I de Saxònia-Gotha-Altenburg (1601-1675) i de la princesa Elisabet Sofia de Saxònia-Altenburg (1619-1680). El matrimoni va tenir cinc fills:
* Ernest Frederic (1681-1724), hereu del ducat de Saxònia-Hildburghausen, casat amb Sofia Albertina d'Erbach-Erbach (1683-1742).
* Sofia Carlota 1682-1684)
* Sofia Carlota (1685-1710)
* Carles Guillem (1686-1687)
* Josep Frederic (1702-1787), casat amb Anna de Savoia-Carignan (1683-1763)

## Bibliografia

* Heinrich Ferdinand Schoeppl: Die Herzoge von Sachsen-Altenburg. Bozen 1917, Neudruck Altenburg 1992
* Dr. Rudolf Armin Human: Chronik der Stadt Hildburghausen Hildburghausen 1886

## Enllaços externs

* Sofia Enriqueta
# D.C. Fontana

Dorothy Catherine Fontana, més coneguda per D.C. Fontana (Sussex, Nova Jersey, 25 de març de 1939 - Los Angeles 2 de desembre de 2019) va ser una guionista de televisió nord-americana. També ha escrit sota els pseudònims Michael Richards i J. Michael Bingham.

## Star Trek

A principis dels anys seixanta, Fontana treballava com a assistent personal de Gene Roddenberry, principal força creativa de la sèrie Star Trek. Com a secretària de Roddenberry, va ser una de les primeres persones que va veure el seu concepte original de la sèrie en 1964. Va treballar en la sèrie com a editora de les històries i escriptora de continuïtat. Va redactar al voltant d'una dotzena d'episodis, inclòs Charlie X, el segon episodi a emetre's, i va retocar molts altres. En particular, va desenvolupar els personatges del Sr. Spock i la seva família en el guió de Viatge a Babel.
Dins de la franquícia Star Trek, va col·laborar en la sèrie d'animació de 1973 i 1974, sent a més productora d'aquesta. En la sèrie Star Trek: La nova generació, va ser coautora del guió del capítol pilot i d'alguns altres episodis de la primera temporada.
En la sèrie Star Trek: Espai profund nou va participar en el desenvolupament del personatge de Jadzia Dax, principalment en el capítol Dax.

## Altres obres

Fontana també va redactar guions per a sèries com The Six Million Dollar Man, Babylon 5, The Waltons, Dallas, The Streets of San Francisco, Kung fu, Bonança, High Chapparal, Here Menja the Brides, The Big Valley i Ben Casey.
Ha escrit tres llibres, The Braços River, Vulcan's Glory i The Questor Tapis. Aquest últim és una novelización d'un telefilm, obra de Gene Roddenberry, en la qual apareix el personatge d'un androide que és el precursor de Data.

## Altres activitats i premis

Va ser nominada al premi del Sindicat de Guionistes dels Estats Units el 1969 per Two Percent of Nothing, episodi de Then Came Bronson. El 2002 va rebre el premi Morgan Coix pels seus molts anys de treball en l'associació. Ha ensenyat escriptura de guions en el American Film Institute. Fontana es va casar amb Dennis Skotak, artista d'efectes visuals.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 Startrek.com. CBS Entertainment. (anglès) Consulta 7 de març de 2015
# Gerhard Goldschlag

Gerhard Goldschlag (Berlin-Wilmersdorf, 15 de febrer de 1889 - Auschwitz, 3 d'octubre de 1944) va ser director d'orquestra, compositor i periodista alemany i víctima de l'Holocaust.

## Biografia

Goldschlag era fill de l'advocat jueu Selig Goldschlag i de la seva esposa Jenny, nascuda Ellenburg, i va néixer a l'apartament dels seus pares al número 58 de Kochstrasse. Entre 1913 i 1920 va estudiar composició a Berlín a la "Royal Academic University" i després va treballar com a compositor, director i periodista sense fer una carrera particular. Algunes de les seves composicions van ser interpretades en concerts de l'Associació Cultural Jueva.
Detingut durant la Segona Guerra Mundial, l'artista jueu va ser utilitzat com a treballador d'esclaus fins al 1943. La seva deportació i la de la seva dona Tony Goldschlag, cantant, es van ajornar durant molt de temps, perquè la seva filla Stella Goldschlag treballava com a "capturadora" de la Gestapo i va ajudar a localitzar els anomenats "U-Boats" (jueus submergits a Berlín durant la guerra) per després lliurar-los i així exposar-los a la seva deportació i assassinat. Al final, la protecció de Stella tampoc no va ajudar, i Gerhard i Tony Goldschlag van ser deportats al gueto de Theresienstadt el 23 de febrer de 1944 per diversos transports. Un bon set mesos després, tots dos van ser deportats a Auschwitz. Gerhard i Tony Goldschlag van ser presumptament gasificats allà immediatament després de la seva arribada el 3 d'octubre de 1944.

## Referències

* ↑ Geburtsregister StA Berlin II Nr. 170/1889.

## Bibliografia

* Herbert Gerigk i Theophil Stengel: Lèxic de jueus a la música. Berlín 1940, p. 88 (document antisemita nazi, breu esment)

## Enllaços externs

* https://www.spiegel.de/spiegel/print/d-13679866.html Reportage in Der Spiegel, Ausgabe 43/1992, vom 19. Oktober 1992
* https://www.holocaust.cz/de/opferdatenbank/opfer/12249-gerhard-goldschlag auf holocaust.cz
* https://www.ushmm.org/online/hsv/person_view.php?PersonId=1474346 auf ushmm.org
* https://www.lexm.uni-hamburg.de/object/lexm_lexmperson_00001959 en el Lèxic dels músics perseguits de l'època nazi (LexM)
# Thamnomys kempi

Thamnomys kempi és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Viu a altituds d'entre 1.800 i 3.900 msnm a Burundi, la República Democràtica del Congo i Ruanda. El seu hàbitat natural són les bardisses de les parts obertes dels boscos montans. Està amenaçat per la destrucció del seu medi a conseqüència de l'expansió dels camps de conreu i la tala d'arbres. L'espècie fou anomenada en honor del comptable i naturalista Robin Kemp.

## Referències

* ↑ Kennerley, R. Thamnomys kempi. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 7 gener 2018.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 222. ISBN 978-0801893049.
# Fukomys vandewoestijneae

Fukomys vandewoestijneae és una espècie de mamífer rosegador de la família de les rates talp. Els primers exemplars que posteriorment serien atribuïts a F. vandewoestijneae foren trobats en una expedició duta a terme entre el 2002 i el 2006. L'espècie fou descrita per Paul A. A. G. Van Daele, Pieter Blondé, Robert Stjernstedt i Dominique Adriaens el 2013. El nom específic, vandewoestijneae, és en honor de l'esposa de Van Daele, Caroline Van De Woestijne, que fou la primera a determinar-ne el cariotip i que morí de malària a Àfrica durant una expedició.

## Referències

* ↑ A new species of African Mole-rat (Fukomys, Bathyergidae, Rodentia) from the Zaire-Zambezi Watershed - Zootaxa
# Joan Mateu Ribé

Joan Mateu Ribé (el Pla de Santa Maria, 19 d'octubre de 1907 - Reus, 26 de febrer de 1983) va ser un ciclista català que va córrer entre 1927 i 1932. Durant la seva carrera esportiva no aconseguí cap victòria d'importància però si que va obtenir posicions importants en diferents proves com la Volta a Catalunya o la Volta a Llevant. El 1930 va participar en el Tour de França, i va acabar en 34a posició, a més de 5 hores del vencedor final, el francès André Leducq.

## Palmarès

* 1927
** 5è a la Volta Ciclista a Catalunya
* 1928
** 3r a la Volta a Astúries
* 1929
** 3r a la Volta a Llevant
** 4t a la Volta Ciclista a Catalunya
* 1930
** 3r a la Volta a Llevant
** 4t a la Volta Ciclista a Catalunya

## Resultats al Tour de França

* 1930. 34è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Juan MATEU RIBE» (en anglès). Museo del Ciclismo. [Consulta: 24 desembre 2024].
* ↑ «24ème Tour de France 1930» (en francès). Memoire du cyclisme. [Consulta: 24 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Cercopitec de Sykes

El cercopitec de Sykes (Cercopithecus albogularis) és un mico del Vell Món que viu entre Etiòpia i Sud-àfrica, incloent-hi el sud i l'est de la República Democràtica del Congo. En el passat se l'ha considerat coespecífic amb el mico blau (en el qual també s'incloïen el cercopitec daurat i el cercopitec argentat), però té una gran taca blanca a la gorja i la part de dalt del pit, a més d'una corona grisa.

## Referències

* ↑ Kingdon, J. 1997. The Kingdon Guide to African Mammals. Academic Press Limited, Londres. ISBN 0-12-408355-2 (anglès)
# An Blascaod Mór

An Blascaod Mór (en anglès Great Blasket Island) és una de les Illes Blasket, al comtat de Kerry, a la província de Munster. Es troba a uns 2 km del continent a Dunmore Head, i s'estén 6 km al sud-oest, arribant a 292 metres el punt més alt al seu (An Cró Mór, "el gran ull"). La ciutat més propera és Dún Chaoin, amb la qual es comuniquen amb un ferri durant els mesos d'estiu. Malgrat estar molt propera al continent, els visitats de la costa d'An Daingean sovint no poden veure l'illa per la boira del mar.

## Història

L'illa va estar habitada fins al 1953, quan el govern irlandès va decidir que no podia garantir la seguretat de la població resident. Fou la llar de tres notables escriptors irlandesos: Tomás Ó Criomhthain, Peig Sayers i Muiris Ó Súilleabháin. Tots tres van escriure la seva obra en gaèlic irlandès, concretament en irlandès de Munster, i ha estat traduït a l'anglès i a altres llengües. Les llars de Tomás Ó Criomhthain i Muiris Ó Súilleabháin estan en ruïnes però la casa on va viure Peig Sayers ha estat restaurada i usada com a part d'un hostal que funcionava a l'illa.
Fins al 1953 els habitants de l'illa formaven l'assentament més occidental d'Irlanda. La petita comunitat pesquera (que en els seus millors moments mai va passar dels 150 individus) vivia en la seva majoria en cabanes primitives relativament fora del perill enfilat a la costa nord-est. L'abril de 1947, amb la comunicació amb Irlanda tallada durant setmanes a causa del mal temps, els illencs van fer una crida d'emergència al Taoiseach Éamon de Valera demanant subministraments amb urgència, que van arribar dos dies després en vaixell.

## Literatura

Considerant que la seva població era minsa, l'illa ha donat un notable nombre d'escriptors que han descrit de manera força realista la seva dura existència i que van mantenir vius els vells contes populars irlandesos de la zona. Els més coneguts són Machnamh Seanamhná (Reflexions d'una anciana, Peig Sayers, 1939), Fiche Bliain Ag Fás (Vint anys creixent, Muiris Ó Súilleabháin, 1933), i An tOileánach (L'illenc, Tomás Ó Criomhthain, 1929).

## Disputa sobre la propietat

L'hostal i cafè que va operar una vegada a l'illa havia estat tancat a causa d'una disputa entre l'Estat irlandès, que desitjava fer de l'illa un parc nacional, i els individus que reclamaven la propietat de part de l'illa. Les diferències entre l'Estat i Blascaoid Mor Teoranta (BMT) van acabar amb un acord l'agost de 2007; subjecte a la garantia d'un permís d'obres, l'acord significava que més del 95% de la terra de l'illa, inclosa l'antiga vila, podia ser venuda a l'Estat i de facto esdevindria un parc nacional. En 2009 l'Oficina d'Obres Públiques comprà la major part de la propietat de l'illa, inclosa la vila deserta, de manera que actualment n'és el major propietari. Des del 2010 s'organitzaren visites guiades a l'illa i s'organitzaren plans per a la preservació i conservació de l'antiga vila.

## Referències

* ↑ http://www.dinglenews.com/news.asp?id=3734
# Cirkut càmera

El Cirkut és una càmera panoràmica que té la capacitat de realitzar una rotació "plena".
Va ser patentat per William J. Johnston l'any 1904, i va ser fabricada l'any 1905 per Rochester Panoramic Camera; tot i que aquesta empresa va ser comprada aquell mateix any per Century Camera Co. La càmera va ser fabricada fins a l'any 1949. Es van fer diversos models: No. 5, No. 6, No. 8, No. 10, i No. 16. El nom del model feia referència a l'amplada màxima de la pel·lícula acceptada, en polzades.
La càmera captura la imatge panoràmica mitjançant un moviment de rotació horitzontal (al llarg d'un eix vertical).

## Referències

* 1 2 http://www.nwmangum.com/Kodak/Rochester.html A History of The Rochester, NY Camera and Lens Companies, by Rudolf Kingslake, (Sourced from: Kingslake, Rudolf, 1974, "The Rochester Camera and Lens Companies", Rochester NY, Photographic Historical Society.)
# Pratsavall

Pratsavall és una masia de Taradell (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta quadrada (12x12 m), coberta a quatre vessants i consta de PB i dos pisos. La façana està situada al migdia i presenta afegitons a l'esquerre amb un cos cobert a dues vessants amb habitació, porxo i un portal d'accés. La planta presenta un portal rectangular de pedra amb afegits posats posteriorment com és una pedra datada de 1750 i posada en temps del "besavi", obertures al 1er. i 2n pis. A ponent hi ha un femer i unes corts cobertes a una vessant. A llevant prop de la font sulfurosa hi ha una antiga enllosada. En aquest sector s'hi adossa un cos de 5 x12 m, amb obertures de totxo i construcció recent, s'hi obre un portal rectangular a la planta. L'estat de conservació es bo tot i que hi ha reformes que desmereixen l'estructura primitiva com el porxo datat el 1958.

### Bassa

Situada a la part de migdia de la casa, en una fondalada. És construïda amb un mur de pedra format per carreus irregulars de manera que forma els tres costats d'un rectangle, de 30 x 6 m, que al sector de migdia queda escairat. De perfil, el mur té forma atalussada a la base i internament forma dos graons, té una alçada aproximada de 4 metres i a la part superior hi ha una llosa.
L'estat de conservació és mitjà, ja que no té aigua i està plena de bardisses.
Font sulfurosa
Situada a la part de llevant del mas. Es troba dins un clos de planta rectangular amb una obertura rectangular a la part baixa, esculpida dins la pedra i amb una altra obertura rectangular amb una porta de fusta i un teuladet. Realitzada amb pedra i morter.
Davant de la font hi ha un passeig amb boixos, molt abandonat. L'estat de conservació de la font i el seu entorn és dolent.

## Història

Es una masia que es degué construir durant l'època d'esplendor al camp durant el S.XVIII, donat que no la trobem en els fogatges del S.XVI però en canvi la trobem en el nomenclàtor de la província de Barcelona de l'any 1860 i consta com "Alqueria, casa de labor".
Modernament ha estat restaurada

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Pratsavall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Miho Nonaka

Miho Nonaka (野中 生萌; Tòquio, 21 de maig de 1997) és una escaladora professional japonesa. Va competir als Jocs Olímpics d'estiu de 2020 en la prova combinada guanyant la medalla de plata.
El seu pare i la seva germana la van introduir a l'escalada quan tenia 9 anys i va participar en la seva primera Copa del Món als 17 anys. El 2018, va guanyar el Campionat del Món en la modalitat d'escalada en bloc guanyant una medalla d'or i sis medalles de plata en les set proves de la temporada. El 2022 va guanyar la medalla de bronze a la Campionat del Món d'Innsbruck.

## Referències

* ↑ «Miho Nonaka». Redbull. [Consulta: 15 maig 2018].
* ↑ «Sport Climbing NONAKA Miho - Tokyo 2020 Olympics» (en anglès americà). Olympics.com/tokyo-2020/. Tokyo Organising Committee of the Olympic and Paralympic Games. Arxivat de l'original el 2021-08-04. [Consulta: 16 agost 2021].
* ↑ Nagatsuka, Kaz. «Going up not only challenge for competitors in climbing», 05-07-2018.
* ↑ «Miho Nonaka and Jernej Kruder win Bouldering World Cup 2018». PlanetMountain.com.
* ↑ «American Natalia Grossman wins boulder title at IFSC World Cup 2022 in Innsbruck» (en anglès). International Olympic Committee, 25-06-2022. [Consulta: 26 juny 2022].
# Residència Universitària Mare Güell

La Residència Universitària Mare Güell és un conjunt d'edificis connectats entre sí, destinats a residència d'estudiants femenines, gestionada per la Congregació Missioneres Filles del Cor de Maria. Està situada al carrer d'Esperança, 5-7 del barri barcelonès de Sant Gervasi - la Bonanova. Va rebre el premi FAD al millor edifici de 1967.
Va ser construïda el 1967 pels arquitectes Lluís Cantallops Valeri i Jaume Rodrigo Dalmau. De volumetria complexa, en forma d'H, el conjunt d'edificis crea uns patis entre ells a l'estil de l'arquitectura àrab. L'edifici major consta de planta baixa i cinc plantes, on destaquen dos cossos que sobresurten del terrat. El conjunt té una petita església. La totalitat de les façanes estan realitzades amb totxo vist, molt emprat en el que es va anomenar l'escola de Barcelona, dels anys 1965-1970. Tots els acabat de l'obra, testos, gàrgoles, baranes, caixes de persiana, així com la diferenciació dels plans de façana, estan realitzats amb totxo, contribuint a donar una imatge molt compacta.

## Referències

* ↑ «Madre Güell». Residencia Madre Güell.
* 1 2 de Oleza i Roncal, Jaume. Arquitectura a Sant Gervasi, Sarrià i Vallvidrera. Passejades pel patrimoni arquitectònic. Barcelona: Premsa Local El Jardí SCCL, 2023, p. 132. ISBN 978-84-09-55644-1.
* ↑ «Residència d’Estudiants Mare Güell». Col·legi d'Arquitectes de Catalunya.