OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mary Moorman

Mary Moorman (5 d'agost de 1932) és una testimoni de l'assassinat de John F. Kennedy. És coneguda per haver pres una fotografia Polaroid del moment just en què el president dels Estats Units rep el darrer i fatal tret al cap, a la plaça Dealey, el dia 22 de novembre de 1963.
Mary Moorman va fer la foto enfocant la valla de fusta del turó de gespa que alguns investigadors conclouen que és des d'on s'hauria disparat el tret que va matar a Kennedy. Hi ha qui afirma que es pot veure la silueta del tirador vestit de policia darrere la valla de fusta, altres diuen que només és un joc d'ombres de les branques dels arbres. La fotografía es va fer amb una cámara Polaroid Highlander 80A. Moorman també va fotografiar l'edifici del TSBD des d'on suposadament va disparar Lee Harvey Oswald, tanmateix la fotografia l'hi fou requisada per agents del Servei Secret i mai ha aparegut.

## Referències

* ↑ «Assassination Archive and Research Center». [Consulta: 14 agost 2024].
* ↑ Bugliosi, Vincent. Reclaiming history: the assassination of President John F. Kennedy. 1. ed. New York, NY London: Norton, 2007. ISBN 978-0-393-04525-3.
* ↑ Smith • •, Jeff. «Mary Moorman Recalls Witnessing JFK's Assassination» (en anglès americà), 18-11-2013. [Consulta: 14 agost 2024].
* ↑ Montero Lama, Ángel. JFK: 50 años de mentiras. (en castellà.). Poe Books, 2013, p. 353. ISBN 978-84-941315-1-6.
# Tomoví

Tomoví és una masia del municipi d'Albinyana (Baix Penedès), situada a prop de la riera de la Bisbal o riera de Tomoví. La primera documentació del castell de Tomoví és del 938 i com a castell termenat del 1202.
A l'indret, pròxim a la riera de la Bisbal, s'hi han localitzat restes d'una rajoleria i de la producció ceràmica de l'època romana.
A prop, encara en terme d'Albinyana, hi ha la finca propietat de l'Ajuntament del Vendrell on existeixen diversos pous d'on s'extreu aigua. Aquesta zona ha tingut una gran importància per als habitants del Vendrell, ja que l'aigua dels seus pous és la que nodreix el municipi. A la mateixa finca existeix una zona d'esbarjo, des de 1995, que es va equipar amb diverses instal·lacions i serveis.

## Referències

* ↑ «Tomoví». enciclopèdia.cat, GEC, 2021. [Consulta: 12 juliol 2021].
* ↑ Revilla, F.. «El alfar romano de Tomoví. Producción anfòrica y agricultura en el área de Tárraco.» (en castellà). Raco.cat. [Consulta: 12 juliol 2021].
* ↑ «Abastament. Aigües de Tomoví». Servei Municipal d'Aigües del Vendrell, 2021. [Consulta: 12 juliol 2021].
* ↑ «Tomoví». Ajuntament del Vendrell, 2021. [Consulta: 12 juliol 2021].
# Boloria

Boloria és un gènere de lepidòpters papilionoïdeus de la família dels nimfàlids (Nymphalidae).

## Taxonomia

Inclou des espècies següents (alfabèticament):
* Boloria acrocnema Gall & Sperling, 1980
* Boloria alaskensis (Holland, 1900)
* Boloria aquilonaris (Stichel, 1908)
* Boloria alberta (W.H. Edwards, 1890)
* Boloria astarte (Doubleday, [1847])
* Boloria bellona (Fabricius, 1775)
* Boloria caucasica (Lederer, 1852)
* Boloria chariclea (Schneider, 17)
* Boloria dia (Linnaeus, 1767) — donzella violeta
* Boloria epithore (Edwards, [1864])
* Boloria eunomia (Esper, [1800]) — donzella de la bistorta
* Boloria euphrosyne (Linnaeus, 1758) — donzella rogenca
* Boloria freija (Thunberg, 1791)
* Boloria frigga (Thunberg, 1791)
* Boloria frigidalis Warren, 1944
* Boloria improba (Butler, 1877)
* Boloria graeca (Staudinger, 1870)
* Boloria jerdoni (Lang, 1868)
* Boloria kriemhild (Butler, 1877)
* Boloria napaea (Hoffmannsegg, 1804) — donzella de muntanya
* Boloria natazhati (Gibson, 1920)
* Boloria neopales (Nakahara, 1926)
* Boloria pales (Denis & Schiffermüller, 1775) — donzella alpina
* Boloria polaris (Boisduval, [1828])
* Boloria purpurea Churkin, 1999
* Boloria selene (Denis & Schiffermüller, 1775) — donzella bruna
* Boloria selenis (Eversmann, 1837)
* Boloria sipora (Moore, [1875])
* Boloria titania (Esper, 1793)
* Boloria thore (Hübner, [1803])

## Referències

* ↑ "Boloria Moore, 1900" at Markku Savela's Lepidoptera and Some Other Life Forms
* ↑ Fritillaries, Butterflies of Canada
* ↑ Jim P. Brock, Kenn Kaufman (2003) Kaufman Field Guide to Butterflies of North America. Boston: Houghton Mifflin.

## Bibliografia

* Glassberg, Jeffrey (2001). Butterflies through Binoculars: The West.
* Guppy, Crispin S. and Shepard, Jon H. (2001). Butterflies of British Columbia.
* James, David G. and Nunnallee, David (2011). Life Histories of Cascadia Butterflies.
* Pelham, Jonathan (2008). Catalogue of the Butterflies of the United States and Canada.
* Pyle, Robert Michael (2002). The Butterflies of Cascadia.

## Enllaços externs

* Butterflies and Moths of North America
* Butterflies of America
# Sommeromys macrorhinos

Sommeromys macrorhinos és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. Es tracta de l'única espècie del gènere Sommeromys i fou descrita per Musser i Durden l'any 2002.

## Distribució

S. macrorhinos és conegut a partir d'un únic exemplar, AMNH 226956). Aquest exemplar fou capturat a 2.400 msnm a Gunung Tokala, una muntanya entre les valls de Rampi i Seko, a la província de Cèlebes Central, en un bosc primari de molsa. Els descriptors creuen que també deu viure a altres boscos montans de Cèlebes Central.

## Descobriment

L'1 d'agost de 1973, l'equip NAMRU, que descobrí S. macrorhinos, arribà a Gunung Tokala. Malgrat una pluja forta, posaren trampes de rata Victor i l'endemà trobaren un exemplar de Tateomys rhinogradoides i un altre de S. macrorhinos. L'exemplar de S. macrorhinos portava un poll que també pertanyia a una nova espècie, Hoplopleura sommeri.
S. macrorhinos fou anomenat en honor de Helmut G. Sommer, tècnic científic a l'AMNH.

## Descripció

S. macrorhinos és molt petit i té la cua extremament llarga, tant en termes absoluts com en termes relatius (en comparació amb la llargada corporal). Menja sobretot insectes. L'estómac de l'únic exemplar conegut contenia nematodes, ous de mosca i fragments d'insectes.
Les espècies de Bunomys, Paruromys i Taeromys no comparteixen la morfologia diagnòstica de Sommeromys i són més grosses (Musser i Durden, 2002). Les espècies de Haeromys són més petites (llargada corporal 62-78 mm, cua de fins a 133 mm). Les espècies de Lenomys i Eropeplus són molt més grosses (de fins a 301 i 255 mm) i tenen la cua igual de llarga que el cos (Lenomys) o una mica més llarga (Eropeplus). Les espècies de Margaretamys són una mica més grosses (96-197 mm). Echiothrix és molt més gran (de fins a 225 mm), té el musell allargat i una cua bicolor (de fins a 258 mm). Melasmothrix té el pelatge de color castany, la cua i les potes curtes i les urpes llargues. Tateomys rhinogradoides és més gran, amb el pelatge gris marronós, potes posteriors robustes i la cua llarga. T. macrocercus és més petit que T. rhinogradoides, té el mateix color de pelatge, la cua extremament llarga, potes posteriors llargues i les urpes de les potes posteriors estretes i llargues. Crunomys celebensis té el musell més curt i ample.
Dimensions (en mm):
| Llargada del cos | 99 |
| Llargada de la cua | 186 |
| Llargada del peu posterior | 31 |
| Llargada de l'orella | 16 |

## Sistemàtica

Segons els descobridors, S. macrorhinos pertany als primers endemismes de Cèlebes i les Filipines. S. macrorhinos està relacionat amb Crunomys, que es troba tant a les Cèlebes com a les Filipines, i Archboldomys, de les Filipines. El grup Melasmothrix-Tateomys també estaria relacionat amb aquestes espècies.

## Bibliografia

* Musser, G.G. & Durden, L.A. 2002. Sulawesi rodents: description of a new genus and species of Murinae (Muridae, Rodentia) and its parasitic new species of sucking louse (Insecta, Anoplura). American Museum Novitates 3368:1-50.
# Riu Rialb (Andorra)

El riu Rialb és un riu muntanyenc del Pirineu situat al terme del comú d'Ordino i a prop d'eEl Serrat, a l'extrem nord del Principat d'Andorra. El riu Rialb és un riu de la capçalera de la Valira del Nord.
El riu Rialb s'ajunta amb el riu de Sorteny a la Pleta de la Rabassa i junts aflueixen al riu de Tristaina iniciant a el Serrat la Valira del Nord o d'Ordino. El riu Rialb té una llargària aproximada de 4 km i transcorre per la vall de Rialb, una petita vall d'alta muntanya amb una conca que s'acosta a les 1.100 ha (11 km²). La vall del Rialb està envoltada per cims i crestes que la tanquen i la separen de la coma de Varilles a l'oest i de la vall de Sorteny al sud-est. Pel nord i pel nord-est, els cims fan partió muntanyenca amb l'Arieja.
El Rialb neix a la Font Blanca (2.554 m), sota el vessant oriental del pic de la Font Blanca (2.903 m), en una coma força planera on hi ha estanyols i rierols que formen petits meandres als planells de Rialb (2.072 m). El riu, inicialment, transcorre d'oest a est a la part més alta, fins a arribar al torrent que baixa del port de Banyell, al marge esquerre, per on també baixen les aigües de la font i els estanyons de Banyell (estany Salvat 2.349 m). En aquest punt gira cap al sud passant a prop del refugi de Rialb. Més avall segueix per la Font Freda (1.902 m) i per la pleta de la Rabassa, més engorjat, ja a prop de l'aparcament del Parc Natural de la Vall de Sorteny on conflueix amb el riu de Sorteny a una altitud de 1.700 m, a 1 km al nord-est del Serrat.

## Referències

* ↑ Andorra; Mapa i guia excursionista; 1:40.000; Editorial Alpina, SL 2018; ISBN 978-84-8090-662-3
* ↑ «Estany Salvat» (en francès i castellà). lacsdespyrenees.com, 2022. [Consulta: 9 febrer 2022].
* ↑ «Mapa Muntanyes d'Andorra 1:10.000». Govern d'Andorra, Cartografia, 2022. [Consulta: 8 febrer 2022].
* ↑ «Sorteny». enciclopèdia.cat, GEC, 1989. [Consulta: 8 febrer 2022].
* ↑ «el Rialb». enciclopèdia.cat, GEC, 1988. [Consulta: 8 febrer 2022].

## Enllaços externs

* Vall de Rialb i la Font Freda (Turisme d'Andorra, Ordino) Arxivat 2022-02-08 a Wayback Machine.
# Exec (crida al sistema)

En informàtica, exec és una funcionalitat d'un sistema operatiu que executa un fitxer executable en el context d'un procés ja existent, substituint l'executable anterior. Aquest acte també es coneix com a superposició. És especialment important en sistemes semblants a Unix, encara que també existeix en altres llocs. Com que no es crea cap procés nou, l'identificador de procés (PID) no canvia, però el codi de màquina, les dades, el munt i la pila del procés se substitueixen pels del nou programa. La crida exec està disponible per a molts llenguatges de programació, inclosos els llenguatges compilables i alguns llenguatges de script. En els intèrprets d'ordres del sistema operatiu, elexec amb l'ordre incorporada substitueix el procés de l'intèrpret d'ordres amb el programa especificat.
Nomenclatura
Les interfícies per a executiu i les seves implementacions varien. Depenent del llenguatge de programació, pot ser accessible mitjançant una o més funcions, i depenent del sistema operatiu es pot representar amb una o més crides de sistema reals. Per aquesta raó, exec es descriu de vegades com una col·lecció de funcions.
Els noms estàndard d'aquestes funcions en C sónexecl ,execle ,execlp ,execv ,execve, iexecvp (vegeu més avall), però no "exec" en si. El nucli de Linux té una crida de sistema corresponent anomenada "execve", mentre que totes les funcions esmentades anteriorment són embolcalls d'espai d'usuari al seu voltant.
Els idiomes de nivell superior solen proporcionar una crida anomenadaexec.

## Unix, POSIX i altres sistemes multitasca
### Prototips de llenguatge C

L'estàndard POSIX declara funcions executives al fitxer unistd.hFitxer de capçalera , en llenguatge C. Les mateixes funcions es declaren a process.h per a DOS (vegeu més avall), OS/2 i Microsoft Windows.
    int execl(char const *path, char const *arg0, ...);
    int execle(char const *path, char const *arg0, ..., char const *envp);
    int execlp(char const *file, char const *arg0, ...);
    int execv(char const *path, char const *argv);
    int execve(char const *path, char const *argv, char const *envp);
    int execvp(char const *file, char const *argv);
    int fexecve(int fd, char *const argv, char *const envp);

## Referències

* ↑ «exec(3) - Linux manual page» (en anglès). man7.org. [Consulta: 14 octubre 2016].
* ↑ «Wait System Call in C» (en anglès americà). GeeksforGeeks, 03-06-2017. [Consulta: 15 maig 2023].
* ↑ «Process Lifecycle» (en anglès). [Consulta: 12 desembre 2023].
* ↑ «Process State» (en anglès). [Consulta: 12 desembre 2023].
* ↑ «Process State Diagram in Operating System» (en anglès). [Consulta: 12 desembre 2023].
# Saint John

«Saint John's, St. Johns o Saint John» té aquests significats:
* Toponímia:
** Canadà:
*** Saint John's (Terranova i Labrador), capital de la província canadenca de Terranova i Labrador
*** Saint John (Nova Brunswick), ciutat de Nova Brunswick (Canadà)
*** Saint-Jean-sur-Richelieu, població del Quebec antigament anomenada Fort Saint John
*** Colònia de St. John's Island, nom de 1763 a 1798 de l'actual illa del Príncep Eduard
*** Riu Saint John, a Nova Brunswick
** Carib:
*** Saint John's (Antigua i Barbuda), capital de l'estat antillà d'Antigua i Barbuda
*** Parròquia de Saint John, a Antigua
*** Saint John (Barbados)
*** Saint John (Dominica)
*** Saint John (Grenada)
*** Saint John (Illes Verges), a les Illes Verges Nord-americanes
** Estats Units d'Amèrica:
*** St. Johns (Arizona).
*** Saint Johns (Florida).
*** Comtat de Saint Johns, a Florida
*** St. Johns (Illinois).
*** St. John (Indiana)
*** St. John (Kansas)
*** St. John the Baptist, a Louisiana
*** Saint John Plantation a Maine
*** St. Johns (Michigan)
*** St. John (Missouri)
*** St. John (Dakota del Nord)
*** St. John (Washington)
*** St. Johnsville (Nova York), al comtat de Montgomery, estat de Nova York
*** Illes Verges: Saint John (Illes Verges), a les Illes Verges Estatunidenques
*** Malta: San Ġwann, antigament Saint John
*** Saint John (Jersey), a Jersey (illes Anglonormandes)
* Edificis: Catedral Saint John the Divine, a la ciutat de Nova York
* Biografies: Saint-John Perse, poeta francès premi Nobel de literatura
# Keye van der Vuurst de Vries

Keye van der Vuurst de Vries (Rijswijk, Països Baixos, 29 de desembre de 2001) és un jugador de bàsquet neerlandès que des de l'estiu de 2024 pertany a la plantilla del Club Joventut de Badalona de la Lliga Endesa. Amb 1,91 metres d'altura juga en la posició de base. És germà del també jugador de bàsquet, Boyd van der Vuurst.

## Trajectòria

Van der Vuurst va fer el seu debut professional a la temporada 2018-19 amb el BC Oostende de la Pro Basketball League. A la temporada següent es convertiria en jugador de la primera plantilla del club belga, amb el qual va guanyar tres campionats consecutius de la Pro Basketball League. El 27 de maig de 2022 guanya el seu quart campionat belga consecutiu i va ser nomenat MVP de les Finals després d'aconseguir una mitjana de 9 punts i 7,8 assistències en la sèrie contra Kangoeroes Mechelen.
El 26 d'abril de 2022 es va declarar per al draft de la NBA de 2022 però no va ser draftejat.
El 29 de juliol de 2023 signa pel Palència Bàsquet de la Lliga Endesa, i la temporada següent, la 2024-25, fitxa com a jugador del Club Joventut de Badalona fins a 2027, tot i que a començaments del mes de desembre marxa cedit al Hiopos Lleida.

### Selecció nacional

L'any 2018 Van der Vuurst va guanyar la Divisió B del Campionat FIBA Europa sub18 mentre jugava amb la Selecció de bàsquet dels Països Baixos sub18. Va anotar 35 punts en la final enfront d'Eslovènia que acabaria amb victòria per 86–57.
El 16 de novembre de 2018 l'entrenador Toon van Helfteren el va convocar per a formar part de la Selecció de bàsquet dels Països Baixos, i el 29 de novembre va fer el seu debut amb Holanda als 16 anys, convertint-se en el jugador més jove a jugar per a l'equip holandès, superant el rècord establert en 1961 per Ger Kok.

## Referències

* ↑ «Keye Van Der Vuurst De Vries» (en anglès). [Consulta: 18 juliol 2024].
* ↑ eurobasket.com Palencia agree terms with Keye Van Der Vuurst, consultado en julio de 2023
* ↑ penya.com Keye van der Vuurst: talent neerlandès que serà verd-i-negre fins al 2027, consultado en mayo de 2024
* ↑ Molina, Alex «Keye Van der Vuurst terminará la temporada con el Hiopos Lleida». Mundo Deportivo, 09-12-2024 [Consulta: 27 desembre 2024].
* ↑ «'De kracht van dit team? We hebben het samen gedaan'». [Consulta: 30 novembre 2018].
* ↑ «Nederland kan WK vergeten». basketballleague.nl. [Consulta: 30 novembre 2018].

## Enllaços externs

* Fitxa en Fiba
# Ainara Andrea Acevedo Dudley

Ainara Andrea Acevedo Dudley (Rosario, Argentina, 15 d'agost de 1991) és una àrbitra de futbol catalana de la Primera Divisió Femenina d'Espanya i la Tercera Divisió Espanyola. Pertany al Comitè d'Àrbitres de Catalunya de la Federació Catalana de Futbol.
Becada pel CAR de Sant Cugat, va competir en categories juvenils en diferents proves d'atletisme, arribant a una final de 400 metres llisos del Campionat d'Espanya. Educada en magisteri, es formà com a àrbitre de la Federació Catalana de Futbol, ascendint a la Primera Divisió Femenina d'Espanya l'any 2017. A més, va ser membre del primer trio arbitral femení català que va dirigir un partit de futbol, entre el CP San Cristóbal i la UE Llagostera, de la Tercera Divisió Espanyola el 2 de novembre de 2018. Malgrat això, el trio arbitral va rebre diferents atacs i insults masclistes per part dels aficionats. Aquell mateix any va obtenir la llicència FIFA d'àrbitre internacional. L'any 2017 va ser guardona amb el Premi Dona i Esport.

## Referències

* ↑ «Tres árbitras catalanas hacen realidad su sueño» (en castellà). FCF, 12-07-2017. [Consulta: 19 abril 2019].
* ↑ Melús, Eva. ««M'agradaria ser un referent per a les nenes»». El Periódico, 19-03-2016. [Consulta: 22 abril 2019].
* ↑ «Les àrbitres Ainara Acevedo, Paula Líndez i Ylenia Sánchez ascendeixen a la Primera Divisió Nacional Femenina». FCF, 22-06-2017. [Consulta: 19 abril 2019].
* ↑ «Día histórico en el arbitraje catalán salpicado de insultos machistas» (en castellà). El Mundo Deportivo, 02-11-2018. [Consulta: 19 abril 2019].
* ↑ «Dones i Esport». Ajuntament de Barcelona. Arxivat de l'original el 2019-04-19. [Consulta: 19 abril 2019].
# Argus As 8

L'Argus As 8 era un motor d'avió de quatre cilindres en línia, invertits, refredat per aire, produït a Alemanya per Argus Motoren a la dècada de 1930. Adequat per equipar aeronaus lleugeres, va ser utilitzat per alguns models de turisme i entrenament.

## Variants

* As 8 Versió bàsica des de 1929 amb 80 CV (59 kW)
* As 8 A Versió millorada pel rendiment amb els següents subgrups: A-1 i A-2 de 1931 amb 110 CV (81 kW) a 2100 / min i A-3 i A-4 de 1932 amb 120 CV (88 kW) a 2100 / min
* As 8 B va augmentar a 135 CV (99 kW) a la versió de 2200 rpm a partir de 1933
* Argus As 8 Vista lateral i frontalAs 8 R Variant més potent del As 8 amb 150 CV (110 kW) a 2300 rpm, que es va utilitzar en el Heinkel He 64 participant del Challenge International de Tourisme 1932

## Referències

* ↑ Nowarra, Heinz J.. Die deutsche Luftrüstung 1933-1945. Koblenz: Bernard & Graefe, 1985-©1988. ISBN 3-7637-5464-4.
* ↑ Gersdorff, Kyrill von, 1916-. Flugmotoren und Strahltriebwerke : Entwicklungsgeschichte der deutschen Luftfahrtantriebe von den Anfängen bis zu den europäischen Gemeinschaftsentwicklungen. München: Bernard & Graefe, 1981. ISBN 3-7637-5272-2.
# Blanka Wladislaw

Blanka Wladislaw (Varsòvia, 3 de juny de 1917 - São Paulo, 26 de gener de 2012), nascuda Blanka Wertheim, va ser una química nascuda a Polònia i nacionalitzada brasilera.

## Biografia

Blanka Wladislaw va néixer a Polònia. La seva família va emigrar a Brasil quan ella tenia 14 anys. En arribar a São Paulo, la seva família va tenir grans dificultats econòmiques. Blanka va decidir dedicar-se als seus estudis per ingressar a la Universitat de São Paulo i el 1937 ho va fer, ingressant a la Facultat de Filosofia, Ciències i Lletres, graduant-se el 1941. La carrera professional de Wladislaw va començar quan va ser contractada per Indústries Matarazzo, però estava decidida a cursar estudis de postgrau. Al 1949 va completar el seu doctorat, presentant una tesi en què analitzava la conducta de diversos composts de sofre en presència dels catalitzadors de níquel Raney.
Al 1949, es va unir a la facultat de Química Orgànica i Biològica de l'USP per convertir-se en professora a temps complet el 1953. Blanka va obtenir una beca del govern britànic per fer estudis postdoctorals en l'Escola Imperial de Londres sobre electrosíntesis orgànica. A la següent dècada, Wladislaw va treballar amb electroquímica orgànica, novament amb composts de sofre. En tornar a aquest camp d'estudi el 1971, va ser promoguda a professora de temps complet a l'Institut de Química de l'USP i el 1975 va fundar i va dirigir el Departament de Química Fonamental de la Universitat.

### Legat

Blanka Wladislaw va escriure més de 115 articles d'investigació, 171 articles en congressos, quatre certificacions de mestratge i 24 tesis doctorals. Fins i tot després de jubilar-se, va escriure una guia per a l'ensenyament de la química i es va quedar en la Universitat de São Paulo com a professora convidada.

## Referències

* 1 2 3 ; Rodrigues, M.C.S«Pioneiras da Ciência no Brasil» (en portugués). National Council for Scientific and Technological Development. [Consulta: 17 novembre 2016].
* ↑ "Blanka Wladislaw, química naturalizada brasileira, col·laboradora de Heinrich Hauptmann" Consulta: 8 de març de 2019.
* 1 2 «Entrevista com Blanka Wladislaw» (PDF) (en portugués). Río de Janeiro: Fundação Getúlio Vargas, 05-05-1977. Arxivat de l'original el 2021-11-05. [Consulta: 17 novembre 2016].
* ↑ Blanka Wertheim Wladislaw, "Sobre o comportamento de compostos de enxofre em presença de níquel de Raney", Ph.D. thesis, advisor: Heinrich Hauptmann
# Chester Williams

Chester Williams (Paarl, 8 d'agost de 1970 - Ciutat del Cap, 6 de setembre de 2019) va ser un jugador sud-africà de rugbi a 15 i rugbi a 13. Va jugar com a extrem amb la selecció de rugbi de Sud-àfrica entre 1993 i 2000 i és especialment reconegut per formar part de l'equip que va guanyar la Copa del Món de Rugbi de 1995 que va tenir lloc a Sud-àfrica, on era l'únic jugador negre en un context post-apartheid. També va jugar al Western Province de la Currie Cup.
Després de retirar-se va entrenar la selecció de rugbi 7 de Sud-àfrica, la selecció de rugbi d'Uganda i la Universitat de Western Cape. El seu personatge és interpretat per McNeil Hendricks en el film de 2009 Invictus, dirigit per Clint Eastwood, on també va exercir d'assessor i d'entrenador.
Va morir el 6 de setembre de 2019 d'un atac de cor amb només 49 anys.

## Referències

* ↑ Schofield, Daniel «Former South Africa winger and 1995 World Cup winner Chester Williams dies, aged 49» (en anglès). The Telegraph, 06-09-2019. ISSN: 0307-1235.
* 1 2 «WP Rugby pay tribute to 'icon' Chester Williams». [Consulta: 7 setembre 2019].