OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lausitzring

Lausitzring, conegut oficialment com a Dekra Lausitzring per raons comercials, és un circuit de curses situat a prop de Klettwitz (una parròquia de Schipkau, al districte d'Oberspreewald-Lausitz), a l’estat de Brandenburg del nord-est d'Alemanya, prop de les fronteres amb Polònia i Txèquia. Inicialment es va anomenar Lausitzring pel fet que es troba a la regió de Lusàcia (Lausitz en alemany), però des del 2000 fins al 2010 va ser rebatejat com a EuroSpeedway Lausitz per tal de donar-li major projecció internacional.

## Esdeveniments

Inaugurat el 25 d'agost de 2000, l'EuroSpeedway Lausitz acull actualment curses del DTM i de l'Internationale Deutsche Motorradmeisterschaft (el campionat d'Alemanya de motociclisme). També ha acollit anteriorment curses de l'A1 Grand Prix, les Formula 3 Euro Series, el Campionat del Món de Superbike i les Champ Car World Series. Al final de la temporada del 2017, el circuit es va tancar al públic després que el comprés Dekra (Deutscher Kraftfahrzeug-Überwachungs-Verein, multinacional alemanya del sector de l'automoció) per a fer-lo servir com a pista de proves. L'últim gran esdeveniment públic celebrat al circuit va ser la cursa de Superbike d'aquell any.

## Característiques

El Lausitzring té una característica única a l'Europa continental: una pista oval d'alta velocitat, tal com les que es fan servir a la NASCAR i la IndyCar americanes. El trioval de 3,256 km, semblant al Pocono Raceway, es va emprar dues vegades (el 2001 i el 2003) per a les curses de monoplaces CART anomenades German 500 i algunes del campionat britànic SCSA. Els anys 2005 i 2006, l'oval va acollir curses del Campionat d'Alemanya de Fórmula 3 en què s'hi obtingué una velocitat mitjana de volta per a la pole position de 251,761 km/h i una en cursa de 228,931 km/h.

## Configuracions del traçat

* Mapa detallat de Lausitzring
* Configuració completa
* Circuit trioval Superspeedway
* Circuit de Gran Premi
* Circuit del DTM Sprint
* Circuit de motociclisme

## Referències

* ↑ Ehlen, Stefan. «DTM and former Champ Car venue Lausitzring to close to public» (en anglès). Autosport.com. [Consulta: 20 agost 2017].
* ↑ «Sensationelle Rennen im Trioval» (en alemany). formel3.de, 29-08-2005. [Consulta: 15 març 2024].
* ↑ «Cindy - Liebling der Fans» (en alemany). formel3.de, 31-07-2006. [Consulta: 15 març 2024].
* ↑ «ADAC Eastside 100 - Practice 2» (PDF) (en alemany). formel3.de, 29-08-2005. [Consulta: 15 març 2024].
* ↑ «ADAC Eastside 100 - Race 2» (PDF) (en alemany). formel3.de, 29-08-2005. [Consulta: 15 març 2024].
* ↑ «Saison 2000» (en alemany). Eurospeedway.de. Arxivat de l'original el 22/11/2010. [Consulta: 21 juny 2023].

## Enllaços externs

* Lausitzring - Lloc web oficial (alemany)
# Cangur rata vermellós

El cangur rata vermellós (Aepyprymnus rufescens) és una petita espècie de marsupial australià de la família dels potoròids. Viu en regions costaneres i subcostaneres, des de Newcastle (Nova Gal·les del Sud) fins a Cooktown (Queensland) i antigament també a la vall del riu Murray de Nova Gal·les del Sud i Victòria. No se'l classifica com a espècie amenaçada.

## Referències

* ↑ Menkhorst, Peter. A Field Guide to the Mammals of Australia. Oxford University Press, 2001, p. 100.
* ↑ Burnett, S.; Winter, J. Aepyprymnus rufescens. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 29 desembre 2008.
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Casa al carrer de l'Amargura (Tortellà)

La Casa al carrer de l'Amargura és una obra eclèctica de Tortellà (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa situada al carrer de l'Amargura, pròxima a la Plaça del Mercat. Disposa de baixos i dos pisos superiors. Als primers veiem dues grans portalades -una d'elles remodelada recentment- i a la part central la porta d'accés a l'interior de l'edifici. El primer pis disposa de dos balcons amb les baranes fetes d'estuc on s'hi barregen elements florals, fullatges i petits elements arquitectònics (columnes i pilastres). El pis superior fou destinat a graner. La cornisa està sostinguda per grans mènsules ornamentades. La façana fou estucada imitant carreus de pedra.

## Història

L'arquitectura de Tortellà està molt marcada per l'incendi que va patir el poble durant les guerres carlines, quan les tropes del general Savalls van enfrontar-se amb un grup de liberals del poble que resistiren dins l'església de Santa Maria fins a l'entrada de les tropes governamentals. El foc va destruir part dels antics habitatges, provocant la necessitat d'urgent remodelació entre finals del segle i principis del nostre. Així la majoria de les cases destacables presenten nombroses declaracions d'estuc pròpies del gust modernista i noucentista.

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer de l'Amargura». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Paradoxa de Yablo

La paradoxa de Yablo pren el seu nom del seu creador, el filòsof Stephen Yablo de l'Institut de Tecnologia de Massachusetts, qui la va exposar en la seva forma més corrent el 1993, en la revista Mind (el petit article es diu, Paradox without self-reference, (Paradoxa sense autoreferència)).
La seva importància resideix en que va en contra de la creença tradicional que l'autoreferència és condició necessària per a l'existència d'una paradoxa i, per tant, mostra les febleses dels nombrosos intents d'evitar paradoxes basades en la prohibició de l'autoreferència.

## Formulació

Tenim una llista ordenada numèricament i infinita d'oracions, cadascuna de les quals diu que totes les següents són falses.
* Suposo que una oració N de la llista és veritable; llavors les oracions següents a ella seran falses, ja que això és el que N diu.
* Però si així succeeix, llavors també les oracions següents a N+1 (l'oració immediatament següent a N) seran falses i, per tant, N+1 serà veritable.
* No obstant això, com que N+1 és veritable, N ha de ser falsa (ja que N deia que totes les següents a ella són falses, la qual cosa no resulta ser el cas).
* En suposar que N era veritable ens porta a contradicció, hem de suposar que és falsa. Però com que N és una oració qualsevol, arbitrària (és a dir, amb qualsevol de les oracions de la llista hagués obtingut una contradicció), per Generalització Universal puc dir que totes les oracions de la llista són falses.
* Però si totes són falses, totes les següents a N són falses, i per tant, N és veritable una altra vegada. Llavors arribem a una paradoxa i no sembla haver-hi autoreferència, ja que cada oració parla de les altres, però no de si mateixa (ni tan sols d'una manera indirecta).

## Notes i referències

* ↑ http://www.mit.edu/~yablo/pwsr.pdf Paradox without self-reference, (Paradoxa sense autoreferència) Stephen Yablo (1993) a l'Institut Tecnològic de Massachusetts.
# Cangur arborícola de Bennett

El cangur arborícola de Bennett és una espècie gran de cangur arborícola. Els mascles poden pesar entre 11,5 i 14 kg, mentre que les femelles varien entre 8 i 10,6 kg. Són molt àgils i són capaços de saltar nou metres d'una branca a una altra i s'han observat casos en què han saltat fins a 18 metres fins a terra sense prendre mal.

## Referències

* ↑ Cronin, Leonard. Australian Mammals: Key Guide (edició revisada). Annandale, Sydney (Austràlia): Envirobooks, 2000. ISBN 0-85881-172-3.
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Mas (Ulldecona)

El Mas és un edifici d'Ulldecona (Montsià) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un mas situat al Camí del Molí, a la vora de la séquia Mare. Consta de baixos i planta superior, i té teulada a dues aigües. La porta principal, amb llinda i muntants de pedra, es troba perpendicular al carener. S'hi pot observar encara que les obertures estaven emmarcades amb pintura vermella, igual que les cantoneres. El mal estat dels murs, arrebossats, deixa al descobert els carreus de les cantoneres. A la façana principal, disposada simètricament amb la porta centrada i una finestra llindada a cada banda, una motllura separa la planta baixa de la planta superior. A la planta superior, dotze finestres es distribueixen rítmicament al llarg de la façana principal. La ubicació d'aquest edifici, a tocar de la séquia Mare, així com la disposició de les finestres de la planta superior, fa pensar que es podria tractar d'un antic molí.

## Referències

* ↑ «Mas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Paul England

Paul England va ser un pilot de curses automobilístiques australià nascut el 28 de març del 1929 a Melbourne, Austràlia que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.

## A la F1

Va debutar a la sisena cursa de la temporada 1957 (la vuitena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 4 d'agost del 1957 el GP d'Alemanya al Circuit de Nürburgring.
Paul England va participar en una única cursa puntuable pel campionat de la F1, havent de retirar-se per problemes mecànics i, per tant, no aconseguint cap punt pel campionat.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | Posició | Punts |
| 1957 | Ridgeway Managements | Cooper (F2) | Climax | ARG | MON | 500 | FRA | GBR | ALE Ret | PES | ITA | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Mines de sal de Wieliczka

Les mines de sal de Wieliczka es troben a la ciutat polonesa de Wieliczka (49° 58′ 45″ N, 20° 3′ 50″ E﻿ / ﻿49.97917°N,20.06389°E﻿ / 49.97917; 20.06389), que pertany a l'àrea metropolitana de Cracòvia. Han estat explotades sense interrupció des del segle xiii, i encara avui en dia segueixen produint sal de taula. La seva profunditat és de 327 metres i la seva llargària supera els 300 quilòmetres. Reben el sobrenom de la catedral subterrània de la sal de Polònia.
Aquesta és una de les mines de sal actives més antigues del món. La més antiga és la Mina de sal de Bochnia, també a Polònia a vint quilòmetres de Wieliczka.
Aquestes mines incluen un recorregut turístic de 3'5 quilòmetres que conté estàtues de personatges mítics i històrics, esculpides directament a la roca de sal pels miners. Fins i tot els vidres dels canelobres estan fets de sal. També hi ha cambres i capelles esculpides a la sal, un llac subterrani i exposicions que il·lustren la història de la mineria de la sal. Rep uns 800.000 visitants a l'any.
Durant els segles, personatges molt coneguts han visitat les mines, entre els que cal citar a Nicolau Copèrnic, Johann Wolfgang von Goethe, Alexander von Humboldt, Dmitri Mendeléiev, Ignacy Jan Paderewski, Robert Baden-Powell, Joan Pau II, Bill Clinton, així com molts membres de cases reials.
Durant la Segona Guerra Mundial, els alemanys van fer servir les mines com un magatzem de guerra.
Les galeries laberíntiques de les mines van inspirar a l'escriptor polonès Bolesław Prus algunes escenes de la seva novel·la històrica Faraó (1895).
Al 1978 les mines de sal de Wieliczka van ser declarades Patrimoni de la Humanitat per la Unesco.

## Referències

* Jerzy Grzesiowski, Wieliczka: kopalnia, muzeum, zamek (Wieliczka: las minas, el museo, el castillo), 2ª ed., corregida y aumentada, Varsovia, Sport i Turystyka, 1987, ISBN 83-217-2637-2.
* Christopher Kasparek, "Prus' Pharaoh and the Wieliczka Salt Mine," The Polish Review, 1997, no. 3, pp. 349–55

## Enllaços externs

* Lloc oficial de les mines de sal "Wieliczka"
* Museu de Wieliczka
* (en anglès) Wieliczka salt mine (UNESCO)
* https://muzeum.wieliczka.pl/en
# Hibbertopterus

Hibbertopterus † és un gènere d'euriptèrides de la família Hibbertoperidae que van habitar els aiguamolls d'Escòcia del Carbonífer superior al Permià superior. S'alimentaven de petits organismes que habitaven en aiguamolls d'aigua dolça i els rius, rastellant en el sediment tou, amb fulles en les seves extremitats anteriors amb la qual capturava petits invertebrats.
Recentment s'ha confirmat que és un membre derivat del grup Stylonurina, amb el gènere Drepanopterus † pot ser un membre basal de la superfamília. Es creu que Hibbertopterus va ser un dels primers animals aquàtics a aconseguir una locomoció terrestre; s'han trobat petjades en West Lothian (Escòcia) que mesuraven uns sis metres de longitud per un metre d'amplària, la qual cosa suggereix que l'animal va aconseguir la longitud d'1,8 metres. La petjada està farcida d'arenisca i, per tant, mostra la pista en relleu negatiu; un solc apareix com una cresta.

## Referències

* ↑ Tetlie, O E «Distribution and dispersal history of Eurypterida (Chelicerata)». Palaeogeography, Palaeoclimatology, Palaeoecology, 252, 3–4, 2007, pàg. 557–574. DOI: 10.1016/j.palaeo.2007.05.011.
* ↑ Whyte, M A «Palaeoecology: A gigantic fossil arthropod trackway». Nature, 438, 7068, 2005, pàg. 576. DOI: 10.1038/438576a. PMID: 16319874.

## Vegeu també

* Stylonurus
# Cangur antílop

El cangur antílop (Osphranter antilopinus) és una espècie de macropòdid que viu al nord d'Austràlia: a la península del Cap York de Queensland, la Top End del Territori del Nord i la regió de Kimberley d'Austràlia Occidental. És un animal pasturador gregari i localment comú.

## Referències

* ↑ Menkhorst, Peter. A Field Guide to the Mammals of Australia. Oxford University Press, 2001, p. 110.
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Can Jordi (Òrrius)

Can Jordi és una obra gòtica d'Òrrius (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Al límit del municipi amb Argentona, al veïnat de Clarà, hi ha la masia de Can Macià, també anomenada Can Jordi. Es tracta d'un edifici petit i humil, del tipus II -les vessants de la teulada dibuixen un frontó a la façana principal-. Del cos central de la masia, neixen d'altres de més petits, de construcció més recent; un garatge, un magatzem,...A la façana principal es conserva el portal rodó d'onze dovelles, i finestres amb carreus de llinda recta i ampit. Les parets, unes fetes de tàpia i altres de maó i ciment, estan arrebossades i emblanquinades. Els sostres, de bigues de fusta els antics i de ciment els nous, estan fets de teula. La casa avui està habitada per pagesos que viuen del conreu de les terres que als envolta. Sense haver-hi cap mur que la tanqui, la masia es troba al mig d'un camp de vinya.

## Referències

* ↑ «Can Jordi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Ualabi de cua de pinzell

El ualabi de cua de pinzell (Notamacropus irma) és una espècie de ualabi del sud-oest d'Austràlia Occidental. Està classificat com a gairebé amenaçat per la UICN i sembla que la seva principal amenaça és la depredació per part de la guineu (Vulpes vulpes), una espècie introduïda.
El ualabi de cua de pinzell té un color gris fosc, amb una coloració blanca característica al voltant de la cara i les potes (tot i que els peus i les mans són negres). És un macròpode particularment diürn que s'alimenta d'herba i altres plantes.

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 65. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* 1 2 Menkhorst, Peter. A Field Guide to the Mammals of Australia. Oxford University Press, 2001, p. 112.
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :
# Pau Orriols Maltas

Pau Orriols Maltas (Vilassar de Mar, 1879 - Alella, 20 d'agost de 1936) fou un agricultor propietari que va ser afusellat i assassinat durant la guerra civil espanyola.
Natural de Vilassar de Mar (Maresme), i resident a Premià de Mar, vivia domiciliat a la casa Can Boteta. Tenia 57 anys, estava casat amb Francesca Rosés i era pare d'un fill. Era agricultor i propietari de les terres de la casa. Era germà natural del sacerdot Mn. Joan Orriols Maltas, que havia estat vicari a Premià de Mar entre 1910-11 i, per tant, militant catòlic convençut.
Després d'esclatar la guerra civil set individus del comitè de Badalona —o bé de Granollers— van anar a buscar-lo i se’l van endur de casa seva i el van portar en el cotxe fantasma fins a Font de Sera (Alella) i el van assassinar, sense interrogatori ni judici previ el 20 d'agost de 1936.
El cadàver presentava un tret al cor i dos al coll, va ser localitzat pel fill de la víctima, que va seguir de prop els assassins amb un camió. Sembla que hi van haver algunes instigacions d'alguns veïns a nivell de Premià. La seva defunció apareix inscrita l'endemà al registre civil de Vilassar de Mar. L'autòpsia descriu una hemorràgia cerebral interna per ferida d'arma de foc.

## Referències

* ↑ Martín Pay, Xavier. Sant Cristòfol de Premià de Mar, una parròquia amb història. Premià de Mar: Uno, 2018, p. 416 [Consulta: 17 juliol 2019].
* ↑ Amat i Teixidó, Jordi. Premià de Mar, 1931-1945...... Premià de Mar: El Clavell, 2001, p. 397 [Consulta: 17 juliol 2019].
* ↑ «En recuerdo de totas las victimas». [Consulta: 17 juliol 2019].
* ↑ Patrimoni, Premià de Mar. «Els premianencs morts en la Guerra Civil». [Consulta: 17 juliol 2019].
# Nidelva

El Nidelva (també conegut com a Nidelven) és un riu al comtat de Sør-Trøndelag, a Noruega. "Elva" significa "el riu" en noruec i, per tant, el nom es pot traduir com "el riu Nid".
El Nidelva té una longitud de 30 km. El riu comença al llac de Selbu (el llac més gran del Sør-Trøndelag) i continua per Tiller. Finalment travessa la ciutat de Trondheim, formant un meandre que envolta tot el barri antic, i desemboca al Trondheimsfjord.
Al llarg del riu hi ha sis estacions hidroelèctriques.
# Muntjac de Putao

El muntjac de Putao (Muntiacus putaoensis) és una petita espècie de muntjac. Fou descoberta recentment, el 1997, pel biòleg Alan Rabinowitz durant el seu treball de camp a l'aïllada Municipalitat de Naungmung, a Myanmar. Rabinowitz descobrí l'espècie examinant el petit cadàver d'un cérvol que inicialment creia que era el jove d'una altra espècie; tanmateix, es revelà que era el cadàver d'una femella adulta. Aconseguí obtenir-ne espècimens, l'anàlisi de l'ADN dels quals revelà una nova espècie de cèrvid. Els caçadors locals ja coneixien l'espècie i l'anomenaven cérvol fulla pel fet que el seu cos es podia embolicar completament amb una sola fulla gran.

## Referències

* ↑ Rabinowitz, AR; T. Myint; ST Khaing & S Rabinowitz (1999) Description of the Leaf Deer (Muntiacus putaoensis), a new species of muntjac from northern Myanmar. J. Zool. 249:427-435
* 1 2 3 Ellis, Richard. No Turning Back: The Life and Death of Animal Species. Nova York: Harper Perennial, 2004, p. 260. ISBN 0-06-055804-0.
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Pont de Can Molas

El pont de Manlleu, pont de Can Molas o pont del Cingle és una obra gòtica de Manlleu (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pont format per cinc arcs de mig punt amb quatre finestres entre els arcs. Està construït amb còdols de riu de diferents mides, carreus de pedra tallats en les estructures sustentants.

## Història

L'any 1396 s'inicià la construcció del pont, d'estil gòtic, que millorarà les comunicacions d'una banda a l'altra del Ter. El construí el comú de Manlleu gràcies als donatius i les aportacions dels particulars i es finalitzà als volts de 1460. El pont tenia originalment una amplada de tres metres i a banda i banda parets d'un gruix de mig metre.
L'any 1627 s'hagué de tornar a construir a causa d'un terratrèmol que el destruí parcialment.
El 1890 l'ajuntament va cegar la meitat del primer l'arc del marge esquerre (nord) per sota del qual passava el canal. Aquest sisè arc ha acabat soterrat sota la cruïlla dels carrers que accedeixen al pont, de manera que ha acabat passant de tenir originalment sis arcs a tenir-ne cinc.
L'any 1908 s'eixamplà la seva superfície transitable i se substituïren les parets per una barana de ferro. Al 1939 el pont tornà a ser destruït a causa de la Guerra Civil i malmès per la riuada de l'octubre el 1940. El 1941 es reconstrueix conservant l'estructura original, tornant a ser eixamplat l'any 1953.
L'any 2018 es va acabar una nova obra de restauració i ampliació del pont. Les principals actuacions van ser l'enderroc de la llosa existent de formigó i la construcció d'una nova plataforma, de manera que l'ample del tauler va passar de 8 a 10,7 m, la instal·lació de baranes i barreres de seguretat, així com la instal·lació de nou enllumenat. L'obra va costar 1,119 milions d'euros que van ser finançats per la Diputació de Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Pont de Manlleu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 març 2019].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 Lacuesta, Raquel. Ponts de la província de Barcelona : comunicacions i paisatge. Barcelona: Diputació de Barcelona, 2008. ISBN 978-84-9803-303-8.
* ↑ «Manlleu Arqueològic | Jaciments i patrimoni». [Consulta: 5 febrer 2023].
* ↑ «Pont de can Moles - Consorci del Ter». [Consulta: 5 febrer 2023].
* ↑ Ajuntament de Manlleu. POUM. Catàleg de béns a protegir., Desembre de 2018, p. 52. Arxivat 2021-12-28 a Wayback Machine.
* ↑ «El Pont de Manlleu». [Consulta: 5 febrer 2023].
* ↑ Osona.com. «El pont de Can Molas de Manlleu es reobre al trànsit | Osona.com». [Consulta: 8 maig 2020].
* ↑ Osona.com. «Les obres del pont de Can Molas de Manlleu començaran el proper 14 de març | Osona.com». [Consulta: 8 maig 2020].
* ↑ Osona.com. «La Diputació lliura el projecte modificat d'ampliació del Pont de Can Molas a l'Ajuntament | Osona.com». [Consulta: 8 maig 2020].