OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antonio Alcubilla Pérez

Antonio Alcubilla Pérez (Toledo, 7 de desembre de 1896 - ?, ?) fou un militar espanyol, Capità general de les Illes Balears i director general de la Guàrdia Civil durant el franquisme.
Ingressà a l'Acadèmia d'Infanteria de Toledo en 1911 i en 1914 ascendí a subtinent. Fou company de promoció, entre d'altres, de Vicent Rojo Lluch, Luis Barceló Jové, Ramón Franco Bahamonde, Juan Bautista Sánchez González, Pablo Martín Alonso, Carlos Asensio Cabanillas i Carlos Fina de Caralt. Ascendí a tinent en 1916 i a capità en 1920. Fou destinat a la Legió Espanyola durant la guerra del Rif, i en 1922 fou ascendit a comandant per mèrits de guerra. Tot i que l'ascens fou anul·lat en 1933, en 1935 era tinent coronel i fou destinat al Batalló de Muntanya de Girona, on era enllaç de la Unión Militar Española i fou l'encarregat d'organitzar a terres gironines el cop d'estat del 18 de juliol de 1936. Fracassat el cop, fou detingut i jutjat a l'Audiència de Girona l'octubre de 1936, on fou condemnat per rebel·lió militar. Fou confinat al vaixell Uruguay, però en novembre de 1936 fou traslladat al manicomi de Sant Boi del Llobregat i en 1937 fou bescanviat per un militar republicà. Incorporat a l'exèrcit franquista, fou destinat al Nord i participà en la batalla de l'Ebre, per la que fou condecorat amb la Medalla militar individual.
En 1941 ascendí a general de divisió; en 1949 fou nomenat director general de serveis en el Ministeri de l'Exèrcit, i en 1952 fou breument Capità general de les Illes Balears fins que ascendí a tinent general i fou nomenat capità general de la VI Regió Militar en novembre de 1952. En 1955 deixà la capitania quan fou nomenat Cap d'Estat Major de l'Exèrcit de Terra fins 1959, quan fou nomenat director general de la Guàrdia Civil. Ocupà el càrrec fins a desembre de 1962. En 1966 passà a la reserva. Va morir durant la transició espanyola.

## Referències

* ↑ La acción de Monte Magán, José Antonio Chamorro Manzano
* ↑ DOS MILITARS DAVANT I DESPRÉS DE L'AIXECAMENT DEL 19 DE JULIOL DE 1936: ANTONIO ALCUBILLA I ENRIQUE JUSTO, Josep Clarà
* ↑ DECRETO de 31 de octubre de 1952 por el que se nombra Capitán General de la sexta Región Militar y Jefe del Cuerpo de Ejército de Navarra seis al Teniente General don Antonio Alcubilla Pérez
* ↑ Toma posesión el nuevo director general de la Guardia Civil, ABC, 9 de maig de 1959
* ↑ TENIENTE GENERAL D. ANTONIO ALCUBILLA PÉREZ, DIRECTOR GENERAL DE LA GUARDIA CIVIL (23-04-1959 a 07-12-1962) Arxivat 2018-07-13 a Wayback Machine. a Benemeritaaldia
# El Callís

El Callís és una masia de la Vall de Bianya (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un gran casal de planta rectangular i teulat a dues aigües, amb els vessants vers les façanes laterals. Disposa de baixos (amb l'àmplia arcada de la cabana), pis o planta noble -amb porta d'accés directa pel costat de tramuntana. Cal ressaltar la bonica galeria, sostinguda per pilars de pedra tallada amb base i petit capitell, amb sis arcades de mig punt que miren al sol. A l'interior disposa d'una àmplia sala de convit d'on parteixen nombroses portes que menen a la cuina, cambres i galeria- i les golfes (avui adaptades per cambres). Cal remarcar les tres arcades de mig punt de la façana de migdia, igualment sostingudes per pilars de pedra tallada). El casal va ser bastit amb carreus tallats per als cantoners i les obertures.
Conserven al casal les moles, pales i altres útils de moliner del molí que tenien al costat de la riera de Sant Salvador.
Les llindes estan situades a la façana de tramuntana. A la porta d'accés a la planta noble hi diu "17+65" i "CALLIS". A la porta d'accés al mas la llinda es va malmetre durant els anys vint, i amb ella la linda del 1825 en la qual figurava el relleu explicatiu del cognom: un “ca” (gos) que serra “llis” (uniforme). Alguns trossos es poden veure en el mur que tanca la placeta, davant la porta principal.

## Història

La primera notícia documentada que tenim sobre aquest mas data de l'any 1477, moment en què Joan Callís va comprar la casa que fins aleshores era coneguda amb el nom de Sant Salvador. Les tretze generacions de nissaga que el varen seguir, engrandiren i modificaren aquesta construcció inicial fins a donar-li la actual forma (obra del segle XVII-XVIII). El darrer hereu, Llorenç Callís no va tenir descendència i morí l'any 1892; heretà la casa, la seva germana Marianna que estava casada amb Josep Planaferrana, hereu de la casa del mateix nom a la vall de Sant Miquel de Campmajor. Els descendents d'aquest matrimoni són els actuals propietaris i els que infatigablement en tenen cura.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «El Callís». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
# Can Xacó (Vilablareix)

Can Xacó és una masia de Vilablareix (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia catalana de tipus basilical. Distribució típica. Amb el pas dels anys se li han afegit dependències degut a les necessitats de cada moment, seguint el pendent del teulat i la direcció lateral de la masia. Construcció de murs de pedra i morter de calç, amb carreus. A destacar la composició de la porta de pedra, amb pedres grans i llinda horitzontal amb reminiscències medievals. Finestres superiors de pedra, dos d'elles amb ampits decorats.

## Referències

* ↑ «Can Xacó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 novembre 2016].
# Ici

Ici, anteriorment coneguda com France Bleu, és la xarxa d'emissores de ràdio públiques locals franceses, dividida en 44 emissores de ràdio públiques locals. Va ser creat per iniciativa de Jean-Marie Cavada, director general de Radio France, el setembre de l'any 2000. El contingut està format essencialment per programes locals d'emissores locals de les regions i departaments retransmesos al vespre, a la nit i al migdia per un programa nacional. Forma part del grup públic Radio France, en el qual es pot comparar amb France 3 dins de France Télévisions per la seva missió d'àmbit local.
Céline Pigalle va assumir les funcions com a directora de France Bleu el 3 d'abril de 2023, succeint a Jean-Emmanuel Casalta.

## Referències

* ↑ «Céline Pigalle nommée à la tête de France Bleu».
# Cydnus Rupēs

Cydnus Rupēs és una formació geològica de tipus rupes a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 67.34 ° latitud N i 136.85 ° longitud E, que fa 1.550,81 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1985 i fa referència a una característica d'albedo localitzada a 70 ° latitud N i 248 ° longitud O.

## Referències

* ↑ "Cydnus Rupēs". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Alba Catena

Alba Catena és una formació geològica del tipus catena del quadrangle Arcadia de Mart, situat amb coordenades planetocèntriques a 36.26 ° latitud N i 245.44 ° longitud E. Té un diàmetre de 144.86 km i va rebre el nom d'un clàssic d'albedo. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1985. El terme "Catena" fa referència a una cadena de cràters.

## Referències

* ↑ "Alba Catena". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Hermann et Cie. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.
* ↑ «Descripcions dels termes» (en anglés). [Consulta: 13 febrer 2021].

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Martesa

Martesa (comercialitzada internacionalment com The Marriage) és una pel·lícula de drama romàntic de Kosovo del 2017 dirigida per Blerta Zeqiri. Va ser seleccionada com a entrada de Kosovo per a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa als Premis Oscar de 2018, però no va ser nominada.

## Argument

Abans del casament de Bekim i Anita, l'amic i antic amant gai de Bekim, Nol, torna de l'estranger.

## Repartiment

* Alban Ukaj com a Bekim
* Adriana Matoshi com a Anita
* Genc Salihu com a Nol

## Recepció

A Rotten Tomatoes, té una puntuació del 75% basada en 8 crítics, amb una puntuació mitjana de 8/10.

## Referències

* ↑ Holdsworth, Nick. «Oscars: Kosovo Selects 'The Marriage' for Foreign-Language Category». The Hollywood Reporter, 04-09-2018. [Consulta: 4 setembre 2018].
* ↑ «The Marriage». Eastern Neighbours Film Festival. [Consulta: 4 setembre 2018].
* ↑ «THE MARRIAGE». rottentomatoes.com. [Consulta: 29 maig 2022].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Can Bosch (Bordils)

Can Bosch és una masia de Bordils (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular estructurada en tres crugies perpendiculars a la façana amb accés central. La construcció es desenvolupa en planta baixa, dos pisos i golfes. La coberta és de teula a dues vessants. Parets estructurals de maçoneria amb les façanes estan emmarcades per carreus, que també es deixen a la vista a les cantonades. Els sostres de la planta baixa i primer pis són fets amb volta de rajola i la coberta és feta amb cairats. Els balcons de la façana principal són fets amb una llosa de pedra emmotllurada i barana de ferro. Les obertures interiors que donen a la crugia central de la planta baixa estan emmarcades per carreus. A la llinda d'una finestra de la façana hi ha l'any 1840, en una altra llinda que havia estat de la finestra de la cuina hi ha la data de 1843. En una de les portes que dona a la crugia central, a la planta baixa, hi figura la data de 1836.
El porxo és una construcció agrícola de planta rectangular, construïda amb murs de maçoneria i carreus a les cantonades i a l'arrencament de l'arc de la façana. Coberta feta amb cairats, llates i teules seguint una sola pendent. El bigam de la coberta és de tirada doble amb una arcada central a més de la de façana. L'arc interior és de mig punt fet amb totxos col·locats a plec de llibre, i el de la façana. Actualment s'utilitza per a guardar els vehicles per a les feines del camp.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Bosch». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Cunegunda de Suàvia

Cunegunda de Hohenstaufen (Suàvia, 1200 - Praga, 13 de setembre de 1248) va ser una noble alemanya, reina consort de Bohèmia, la segona filla de Felip de Suàbia i de la seva esposa, Irene Angelina. Els seus avis paterns van ser Frederic I, emperador del Sacre Imperi Romanogermànic, i Beatriu I de Borgonya. Els seus avis materns van ser Isaac II Àngel, emperador romà d'Orient, i la seva primera esposa Herina.
Ella i les seves tres germanes es van quedar orfes el 1208; aquell any, el seu pare va ser assassinat, i pocs mesos després va morir la seva mare després del naixement de la seva cinquena filla.
Cunegunda es va traslladar a Praga, on vivia el seu promès Venceslau, príncep hereu de Bohèmia. Venceslau era el fill gran d'Ottokar I de Bohèmia i la seva segona esposa, Constança d'Hongria. El 1224, Cunegunda es va casar amb Venceslau i van ser coronats el 1228.
El 1230, Wenceslao va succeir al seu pare, amb Cunegunda com la seva reina consort. Tanmateix, la reina Cunegunda no va intervenir en la política, tot i que va ser fundadora de monestirs.
Van tenir cinc fills:
* Ladislav, marcgravi de Moravia (c. 1228-1247).
* Ottokar II de Bohèmia (c. 1230-1278).
* Beatriu de Bohèmia (c. 1231–27 de maig de 1290). Casada amb Otó III, marcgravi de Brandenburg.
* Inés de Bohèmia (†10 d'agost de 1268). Casada amb Enric III, marcgravi de Meissen.
* Una filla de nom desconegut, morta jove.

## Referències

* 1 2 http://fmg.ac/Projects/MedLands/GERMANY,%20Kings.htm#Philippdied1208.
* ↑ http://fmg.ac/Projects/MedLands/GERMANY,%20Kings.htm#FriedrichIGermanydied1190B
* ↑ http://fmg.ac/Projects/MedLands/BYZANTIUM%2010571204.htm#IsaakiosIIdied1204
* 1 2 http://fmg.ac/Projects/MedLands/BOHEMIA.htm#WenzelIdied1253B
# Hiddekel Rupes

Hiddekel Rupes és una formació geològica de tipus rupes a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 19.03 ° latitud N i 17.85 ° longitud E, que fa 313 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI el cinc de juny de 2017 i fa referència a una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Hiddekel Rupes". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Andrènids

Els andrènids (Andrenidae) són una àmplia família d'himenòpters apòcrits. Es tracta d'abelles quasi cosmopolites (absents a Austràlia), no paràsites, la majoria de les quals habiten en àrees temperades o àrides. Inclou 2.917 espècies amb alguns gèneres enormes (per exemple Andrena amb més de 1.300 espècies, Perdita amb 800).
Les de la subfamília Oxaeinae, són tan diferents en aparença que històricament estaven en famílies separades, però anàlisis filogenètiques van revelar que han de classificar-se en les Andrenidae, molt prop de les Andreninae. Són abelles típicament petites a moderades, freqüentment amb escopes en els segments basals de la pota, agregat a la pota (o tíbia), per a la recol·lecció de pol·len. Són comunament oligolèctiques (especialment dins de la subfamília Panurginae), és a dir que recullen pol·len d'unes poques espècies de plantes, generalment estretament relacionades. Per tant, són pol·linitzadors relativament especialitzats.

## Referències

* ↑ Aguiar, A.P.; Deans, A.R.; Engel, M.S.; Forshage, M.; Huber, J.T.; Jennings, J.T.; Johnson, N.F.; Lelej, A.S.; Longino, J.T. «Order Hymenoptera Linnaeus, 1758. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal Biodiversity: An Outline of Higher-level Classification and Survey of Taxonomic Richness (Addenda 2013)». Zootaxa, 3703, 2013, pàg. 1–82.
# Calor residual

La calor residual és la calor que es produeix en molts processos físics o químics, siguin domèstics o industrials, com a efecte secundari. Quan la calor no és l'objectiu desitjat, és un residu i una pèrdua d'energia. En la recerca d'augmentació de l'eficiència energètica, se cerca a reduir la producció de calor residual, o si això no és possible, desenvolupar procediments per aprofitar aquesta calor de manera eficient. L'eficiència energètica és la proporció entre l'energia consumida i l'energia realment útil.
La calor residual, com el nom indica, és un residu. Per a la generació d'electricitat, sigui per centrals tèrmiques o nuclears, entre 60 i 65% de l'energia primària es dissipa en calor inutilitzada. Són conegudes les torres de refrigeració de centrals elèctriques que vessen la calor residual a l'aire, o altres sistemes que fan servir l'aigua d'un riu o del mar per evacuar la calor excedentària. Com qualsevol residu, per augmentar l'eficiència energètica, se cerca a reduir-ne el malgastament. Una solució possible són les instal·lacions de cogeneració que permeten generar electricitat, tot i aprofitar la calor residual per a l'aigua sanitària o la calefacció. És més racional aprofitar la calor residual, més aviat que fer electricitat que després es fa servir per alimentar radiadors elèctrics o escalfar l'aigua de bany. Un altre possibilitat són les xarxes de calefacció urbana.

## Referències

* ↑ «calor resiual». A: TERMCAT, Centre de Terminologia. Lèxic multilingüe de la indústria (llibre elèctronic en línia), 2009 (Diccionaris en Línia).
* ↑ «Electricitat i calor». Feda Ecoterm, s.d. [Consulta: 15 juliol 2021].
* ↑ «Què és? La calefacció urbana». Feda Ecoterm. [Consulta: 15 juliol 2021].
* ↑ «Avui canvio la meva bombeta: prou bombetes incandescents». Fundación Tierra, 2010. [Consulta: 15 juliol 2021].
* ↑ «Bombetes led i estalvi d’energia», 06-10-2020. Arxivat de l'original el 2021-07-15. [Consulta: 15 juliol 2021].
* 1 2 «Aprofiten la calor residual per reduir les emissions de CO2 dels sistemes de calefacció i refrigeració». Eurecat, Centre tecnològic de Catalunya, 27-10-2020. [Consulta: 15 juliol 2021].
# Zaaf Cycling Team

El Zaaf Cycling Team fou un equip ciclista professional de categoria elit de ciclisme de carretera que participà en l'UCI Women's World Tour de 2023. Tenia la seu a Sant Feliu de Guíxols.

## Història

L'equip començà a nivell amateur, fou creat al 2022 per Riad Belatreche i Manel Lacambra i aquest darrer també en va ser el primer director esportiu. El 2023 el projecte agafà impuls amb l'entrada a l'UCI World Tour i havia de tenir un patrocini per a cinc anys a raó de 4 milions per temporada, fet que permeté contractar la francesa Audrey Cordon-Ragot, que n'havia de ser la cap de files, i a qui acompanyaven, entre d'altres, les catalanes Lucía García i Marta Romance.
L'origen del nom del club guarda relació amb la figura del ciclista algerià Abdel-Kader Zaaf, anomenat Casseur de Baraque, un pioner del continent africà que participà en el Tour de França a la dècada dels cinquanta. Fou el protagonista d'una història en l'edició del 1950. En una etapa camí de Nimes i rodant al capdavant, amb d'opcions de guanyar aquell dia, s'explica que, a causa de la forta calor, acceptà una ampolla d'un espectador. Era vi i ell, musulmà i acostumat a no beure alcohol, acabà marejat i pel terra més endavant. Va ser ingressat i al dia següent, es va escapar de l'hospital disposat a participar en la següent etapa. Anys més tard el net de Zaaf, Belatreche, ha volgut homenatjar el seu avi amb la creació d'un club.

### Temporada 2022

L'equip realitzà algunes curses de segon nivell com la Volta a Andalusia, Gran Premi Ciutat d'Eibar, l'Emakumeen Nafarroako Klasikoa o la Volta a Portugal.

### Temporada 2023

Durant la seva primera temporada a l'elit, dins de la categoria UCI Women's World Team, l'equip gironí va comptar amb 15 corredores. L'estructura va disputar les seves primers curses del World Tour i de la segona categoria UCI.
El 14 de gener van debutar a la Schwalbe Classic femenina amb un 2n lloc de Michaela Drummond i l'endemà van fer el seu debut en una competició UCI Women's World Tour, el Santos Women's Tour Down Under.
Durant els mes de març van començar els primers rumors d'impagaments i, a l'abril, Audrey Cordon-Ragot, l'estrella de la formació, se'n va anar de l'equip a causa dels impagaments. Posteriorment, vuit altres ciclistes també se'n van anar, fet que va provocar que l'UCI retirés la llicència continental a l'equip el 28 d'abril.

## Plantilla la temporada 2023

2023 :

## Referències

* 1 2 «El Zaaf Cycling Team, de Sant Feliu de Guíxols a l'UCI World Tour». L'Esportiu, 14-12-2022. [Consulta: 14 gener 2023].
* ↑ «Neix el Zaaf Cycling Team, un equip ciclista amb seu a Sant Feliu de Guíxols». Diari de Girona, 14-12-2022. [Consulta: 14 gener 2023].
* ↑ «Zaaf Cycling Team» (en anglès). firstcycling. [Consulta: 14 gener 2023].
* ↑ «Podi per al Zaaf Cycling Team en la seva primera cursa». L'Esportiu, 14-01-2023. [Consulta: 14 gener 2023].
* ↑ «Audrey Cordon-Ragot deixa el Zaaf per culpa dels impagaments». L'Esportiu, 03-04-2023. [Consulta: 29 abril 2023].
* ↑ «El Zaaf Cycling Team perd la llicència Continental». L'Esportiu, 28-04-2023. [Consulta: 29 abril 2023].

## Vegeu també

* Pàgina oficial
* Fitxa a procyclingstats
# Can Torre

Can Torre és una obra de Bordils (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un casal urbà aïllat de planta rectangular, desenvolupat en planta baixa, dos pisos i terrat a la catalana al damunt. Les façanes són arrebossades i pintades deixant a la vista els carreus que emmarquen algunes de les obertures de planta baixa i de la cantonada. Els altres forats van protegits per uns senzills guardapols amb esgrafiats. Les baranes dels balcons són fetes amb unes pesades balustrades de tradició clàssica, exceptuant la del balcó central del primer pis que és de ferro. L'edifici queda rematat una àmplia cornisa i balustrada de protecció del terrat.
En una pedra d'accés al pati hi consta la data de 1866. A la porta de ferro del pati hi ha la data de 1905.

## Referències

* 1 2 «Can Torre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Tartarus Rupes

Tartarus Rupes és una formació geològica de tipus rupes a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -5.79° latitud N i 176.09° longitud E, que fa 97.46 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1985 i fa referència a una característica d'albedo localitzada a 2° latitud N i 183° longitud O.

## Referències

* ↑ "Tartarus Rupes". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Ganges Catena

Ganges Catena una formació geològica del tipus catena del quadrangle Coprates de Mart, situat amb coordenades planetocèntriques a -2.28 ° latitud N i 293.12 ° longitud E. Té un diàmetre de 81.27 km i va rebre el nom d'una característica clàssica d’albedo. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1973. El terme "Catena" fa referència a una cadena de cràters.

## Referències

* ↑ "Ganges Catena". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Hermann et Cie. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.
* ↑ «Descripcions dels termes» (en anglés). [Consulta: 13 febrer 2021].

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Can Jornet de Parets

Can Jornet és una masia de Parets del Vallès (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia aïllada de planta rectangular, de tipus basilical, amb planta baixa i pis. La coberta és de teula àrab i els vessants estan acabades amb una senzilla imbricació de teula. La façana principal es compon mitjançant un eix de simetria central. El revestiment és arrebossat a les façanes i està repicant deixant vist el mur de paredat comú.
L'era és enrajolada amb lliça de totxo a plec de llibre.
Del safareig i la sínia només en queden restes.
La masia ha estat totalment reformada i adequada als usos actuals.

## Història

Can Jornet de Parets, formava part de Can Jornet de Gallecs que arribava fins a la riera Seca i, per tant, aquesta part se segrega de la de Gallecs.
El 16 de gener de 1873, Pere Pelegrí Jornet fa donació al seu fill Joan Pelegrí Armadans, en escriptura de capitulacions matrimonials, d'una casa i de les terres que l'acompanyen, la qual cosa indica que la casa és anterior com a mínim a 1873.
A la tanca de l'era hi ha una rajola amb la inscripció 1877.
La finca fou expropiada pel Ministeri de Foment el 1972.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Can Jornet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2017].