OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mordehajs Dubins

Mordehajs Dubins (Riga 1 de gener de 1889 - Tula, 1956) va ser un important líder espiritual jueu i polític de Letònia. Pel partit Agudes Israel va ser membre de l'Assemblea Constitucional de Letònia el 1920, i va ocupar el càrrec de diputat del Saeima o Parlament letó a les legislatures I (1922), II (1925), III (1928) i IV (1931). Va dirigir la comunitat jueva de Letònia fins a l'any 1940, quan el país va patir l'ocupació soviètica.

## Biografia

Dubin va ser un dels que va realitzar grans esforços perquè la pena imposada en l'URSS el 1927 al rabí Joseph Isaac Schneersohn -pertanyent a la Jabad Lubavitx-, fos commutada per l'exili a Letònia. Va ser també amic personal de Kārlis Ulmanis, el dictador nacionalista de Letònia entre 1934-1940.
Dubin va ser deportat de Letònia per les autoritats soviètiques el 1940 i posat en llibertat el 1942. Després de la Segona Guerra Mundial va retornar a Riga on la premsa local el va atacar violentament. Va tornar a ésser detingut i deportat el 1948. Va viure sota arrest en l'exili a Sibèria, primer a Samara, i més tard a Tula, on va morir el 1956 en un camp de treball i on va ser enterrat fins al seu trasllat al cementiri jueu a prop de Moscou.

## Referències

* ↑ «Satversmes sapulces deputati» (en letó). Latvijas Republikas Saeima. [Consulta: 7 abril 2015].
* ↑ «1.Saeimas deputātu saraksts» (en letó). Latvijas Republikas Saeima. [Consulta: 7 abril 2015].
* ↑ «2. Saeimas deputātu saraksts» (en letó). Latvijas Republikas Saeima. [Consulta: 7 abril 2015].
* ↑ «3. Saeimas deputātu saraksts» (en letó). Latvijas Republikas Saeima. [Consulta: 7 abril 2015].
* ↑ «4. Saeimas deputātu saraksts» (en letó). Latvijas Republikas Saeima. [Consulta: 7 abril 2015].
* 1 2 3 «ДУБИН Мордехай, раввин, депутат Сейма» (en rus), 28-04-2005. [Consulta: 7 abril 2015].
* ↑ Stranga, 2002, p. 200.

## Bibliografia

* Stranga, Aivars. Ebreji un diktatūras Baltijā 1926 - 1940. Rīga: Latvijas Universitātes Jūdaiks studiju centrs, 2002.
# Józef Antoni Poniatowski

Józef Antoni Poniatowski (Viena, 1763 - Leipzig, 1813), va ser un príncep polonès i del Sacre Imperi Romanogermànic per dret de naixement, mariscal de l'Imperi amb Napoleó I (1813) i Grand-Croix de la Legió d'honor francesa.

## Biografia

Nebot de l'últim Rei de Polònia Estanislau II i fill del mariscal de camp Andrzej Poniatowski austríac, començà la seva carrera a l'exèrcit austríac, i el 1787 arriba a coronel i ajudant de camp de l'emperador romanogermànic, Josep II, fent en tal concepte la campanya de Turquia, durant la qual fou ferit. La Dieta Constituent el cridà a la seva pàtria i el 1789, deixà l'exèrcit austríac per incorporar-se a l'exèrcit polonès del seu oncle, que li confià amb el grau de general, el comandament de l'exèrcit polonès d'Ucraïna, amb el qual combaté els russos el 1792 aconseguint derrotar-los quan tornaven de la campanya de Turquia en número de 60.000, però el seu oncle Estanislau, que havia entrat en la Confederació de Targowica, l'obligà abandonar les armes i, abandonà després la Confederació de Targowica, seguit pels seus millors oficials.
El 1794 s'allista com a simple soldat a l'exèrcit d'alliberament de Kościuszko per a la independència de Polònia abans de l'últim repartiment del 1795, però se li confia el comandament d'una divisió per a defensar Varsòvia contra els prussians. Després d'aquest últim fracàs, es retira a les seves terres. Després del repartiment de Polònia, cadascuna de les tres potencies que s'havien beneficiat d'ell, li oferí el grau de tinent general, però ell refusà i el tsar li confiscà els seus béns. I així fins que el 1806 és designat governador de Varsòvia per Frederic-Guillem III de Prússia.
A l'arribada de Napoleó Bonaparte i amb la formació del govern provisional del Gran Ducat de Varsòvia, Józef s'uní a l'Imperi, pensant que era l'única oportunitat per a Polònia per aconseguir la seva independència i mantenir la integritat del seu territori. Fou fet ministre de la Guerra del Gran ducat i Generalíssim. Defensà les fronteres contra els austríacs i els va rebutjar el 1809.
El 1812 comanà a Rússia un cos d'exercit polonès i es distingí a Smolensk i a Malo-Jaroslavitz, sent ferit en aquest últim punt i conduit a Varsòvia. En la batalla de Leipzig dirigí en qualitat de cap del 8e. cos d'exercit l'ala dreta francesa i defensà el poble de Konnewitz contra els austríacs, per tal intrepidesa, que el 16 d'octubre Napoleó I el nomenà mariscal de l'Imperi. La nit del 18 al 19 d'octubre retornà a Leipzig, on el 19 hagué de protegir l'exercit francès en la seva retirada, i no es determinà a posar-se a segur fins que, ferit, veié l'enemic en els suburbis de Leipzig. Llavors es llençà al riu Elster, però el seu cavall li va caure a sobre i Poniatowski desaparegué en el fons del riu, on més tard fou trobat el seu cadàver que, des de 1816, descansa a Cracòvia, en el panteó dels reis de Polònia.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 54, pàg. 285/86. (ISBN-84-239-4557-X)
# Llibre d'hores de Jeanne d'Evreux

El Llibre d'hores de Jeanne d'Evreux és un llibre d'hores medieval realitzat per Jean Pucelle per orde de Carles IV de França (regnat 1322-1328) per a la seva esposa Joana d'Evreux, probablement per la seva coronació. Va ser composta a París entre 1325 i 1328. D'això es desprèn la litúrgia de les hores dels dominicans.

## Històric

A la mort de Jeanne el 1371, aquest manuscrit il·luminat passa a Carles V de França, a continuació al seu germà, el duc Jean de Berry (1340-1416). Un inventari de la biblioteca menciona el 1401 el manuscrit com: « item unes petites hores de Nostre Corona, nomenades Hores de Pucelle, Manuscrit il·luminat de blanc i de negre, a l'ús dels Prescheurs». el duc de Berry en fa reproduir figures grotesques a les seves Grans Hores.
Entra més tard en possessió del baró Louis-Jules del Châtelet al segle xvii i al XIX a la col·lecció dels barons Edmond i Alphonse de Rothschild. El baró Maurici de Rothschild el ven el 1954 al Museu Metropolità d'Art de Nova York, on s'ha conservat al The Cloisters.

## Descripció

El manuscrit comprèn 209 pàgines de 94 mm sobre 64 mm amb un text en llatí i vint-i-cinc miniatures de plena pàgina i aproximadament set-cents petites figures marginals al marge dels folis. Les miniatures s'han fet segons la tècnica de la grisalla, de la qual Pucelle era familiar des d'una estada a Itàlia. La perspectiva de la casa de la Verge de l'Anunciació està tractada a la manera de Duccio di Buoninsegna.
Els experts consideren que és l'únic manuscrit de Pucelle qui és totalment de la seva mà. Les miniatures del llibre d'hores s'han dividit en tres cicles: els dos primers han consagrat a la Passió del Crist, el tercer descriu la vida del rei sant Lluíss (canonitzat el 1297) en nou episodis, el que va fer a l'època un objecte de gran valor pel Tribunal de França. La finesa dels traços i l'absència gairebé completa de colors traduït l'esme d'ascetisme que ha volgut transmetre Jean Pucelle. S'observa igualment, com al bréviaire de Belleville (1323-1326), una influència italiana, amb el domini i l'elegància del gust francès.
* Lamentació i Fugida a Egipte
* Mort de sant Lluís
* Escena de la vida de sant Lluís amb leprosos
* Escena de la vida de sant Lluís
* Detall d'un foli
* Detall d'un foli
* Detall d'un foli

## Referències

* ↑ Walther i Wolf, 2005, p. 109.

## Bibliografia

* Avril, François. L'enluminure à la cour de France au s-XIV, 1978. ISBN 2851081659.
* Walther, Ingo; Wolf, Norbert. Chefs-d'œuvre de l'enluminure. París: Taschen, 2005, p. 208-209. ISBN 382285963X.
* Holcomb, Melanie. Pen and Parchment: Drawing in the Middle Ages (en anglès), 2009, p. 161-163 (notice 49). ISBN 9781588393180.
# Mòhua menuda

La mòhua menuda (Mohoua novaeseelandiae) és un ocell de la família dels mohòvids (Mohouidae).

## Taxonomia

Ubicada al monotípic gènere Finschia (Hutton, 1903) a la classificació del Congrés Ornitològic Internacional fins a la versió 3.4, va ser inclosa al gènere Mohoua a partir a les versions posteriors,arran els treballs d'Aidala et al. 2013.

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i vegetació secundària de la zona meridional de Nova Zelanda, a l'illa del Sud i l'illa Stewart.

## Referències

* ↑ «Mòhua menuda». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
* ↑ Gill, F.; Donsker, D.; Rasmussen, P. (Eds). 2023. IOC World Bird List (v13.1). doi: 10.14344/IOC.ML.13.1.
* ↑ Zachary Aidala, Nicola Chong, Michael G. Anderson, Luis Ortiz-Catedral, Ian G. Jamieson, James V. Briskie, Phillip Cassey, Brian J. Gill i Mark E. Hauber, 2013. Phylogenetic relationships of the genus Mohoua, endemic hosts of New Zealand’s obligate brood parasitic Long-tailed Cuckoo (Eudynamys taitensis). Journal of Ornithology volume 154, pages1127–1133 (2013)
* ↑ Chlöe Talbot Kelly, 1984 " Collins handguide to the Birds of New Zealand", Ed. Collins, 1982 ISBN 0002165333. ISBN 978-0002165334
# Cinevilla

Cinevilla és una àrea de rodatge a l'exterior situat a Tukums, Letònia, i va ser creat especialment per poder rodar les escenes a l'aire lliure a la pel·lícula Rīgas sargi. És l'única àrea de rodatge a Letònia, i consta de rèpliques d'edificis històrics i construccions de la ciutat de Riga. Té un petit canal que s'assembla als molls fluvials del riu Daugava al barri vell de Riga. També hi ha rèpliques del Pont de Pedra, així com els ponts històrics de Lübeck.
Cinevilla és una atracció important i és l'únic exemple d'escenaris a l'aire lliure en gran escala als estats bàltics. L'any 2008 Jānis Streičs hi va rodar la pel·lícula Rudolf's Gold simulant una alqueria de Curlàndia.

## Referències

* ↑ Estonia, Latvia & Lithuania Travel Guide (en anglès=41). Lonely Planet, 2012. ISBN 978-1-74321-304-9 [Consulta: 14 abril 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2012-07-03 a Wayback Machine.
* Cinevilla at vietas.lv
# Tina Trstenjak

Tina Trstenjak (Celje, 24 d'agost de 1990) és una judoka eslovena, ja retirada, que competia en la categoria de pes semi mitjà (-63 Kg). Va participar en 2 Olimpíades, guanyant la medalla d'or als Jocs Olímpics de Rio i la medalla de plata als Jocs Olímpics de Tòquio. A més, va guanyar 4 medalles (1 d'or) en els Campionats del Món i 7 medalles (3 d'or) en els Campionats d'Europa.
Actualment és àrbitre internacional de Judo i treballa com a Supervisora d'àrbitres i experta acadèmica a la Federació Internacional de Judo.

## Palmarès internacional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Prova |
| 2016 | Rio de Janeiro | 1 | -63 Kg |
| 2020 | Tòquio | 2 | -63 Kg |
| Campionat del Món ||||
| 2010 | Tòquio | 2a ronda | -57 Kg |
| 2013 | Rio de Janeiro | 5a posició | -63 Kg |
| 2014 | Txeliàbinsk | 3 | -63 Kg |
| 2015 | Astanà | 1 | -63 Kg |
| 2017 | Budapest | 2 | -63 Kg |
| 2018 | Bakú | 3 | -63 Kg |
| 2019 | Tòquio | 5a posició | -63 Kg |
| Campionat d'Europa ||||
| 2010 | Viena | 1a ronda | -57 Kg |
| 2011 | Istanbul | 7a posició | -63 Kg |
| 2013 | Budapest | 3 | -63 Kg |
| 2014 | Montpeller | 2 | -63 Kg |
| 2015 | Bakú | 2 | -63 Kg |
| 2016 | Kazan | 1 | -63 Kg |
| 2017 | Varsòvia | 1 | -63 Kg |
| 2018 | Tel-Aviv | 2 | -63 Kg |
| 2020 | Praga | 7a posició | -63 Kg |
| 2021 | Lisboa | 1 | -63 Kg |

## Referències

* ↑ «Judoka Tina Trstenjak ends career» (en anglès). Sta, 31-12-2022.
* ↑ «Perfil oficial» (en anglès). Federació Internacional de Judo. [Consulta: 13 juliol 2024].
* ↑ «Tina Trstenjak wins gold for Slovenia in women's -63Kg» (en anglès). BBC, 09-08-2016.
* ↑ «Another medal for Slovenia: Tina Trstenjak won silver in judo» (en anglès). Vijesti, 27-07-2021.
* ↑ «Perfil olímpic» (en anglès). olympics.com. [Consulta: 13 juliol 2024].
* ↑ «Resultats oficials» (en anglès). Federació Internacional de Judo. [Consulta: 13 juliol 2024].
* ↑ «Europe gains two new international referees» (en anglès). Unió Europea de Judo, 11-07-2024.
# Can Ninetes

Can Ninetes és una masia del barri de Santa Eugènia de Ter, a la ciutat de Girona, inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. S'hi ha establert el Centre cívic Santa Eugènia.

## Edifici

La masia és de planta quadrada i a l'extrem sud-oest hi ha adossada una torre de defensa, tot d'obra de maçoneria i cadenat de carreus a les cantonades. Es conserven diversos finestrals de llinda plana, alguns d'ells amb guardapols i decorats. El portal d'accés és d'arc de mig punt i adovellat i en destaca la figureta de Santa Eugènia en la clau de l'arc. Només a la façana principal es conserva una espitllera. L'edifici ha estat objecte d'una important rehabilitació en la primera dècada del segle xxi.

## Història

El mas està documentat des del segle xv, conegut com a Mas Ferrer o Mas del Marquès de Camps, qui n'era el propietari. La finestra del primer pis porta la data de 1571 i la del pis superior hi ha inscrit en llatí «1572 Ioan Ferer Me Fecit».
La casa es va anar remodelant al llarg dels segles. A començament del segle xx hi vivien tres famílies en espais diferents separats, i hi havia lloc per al bestiar. La primera de les tres llars era Can Abres, dita així segons la llegenda, per què és on es va hostatjar un General que es deia Álbarez, nom que el poble no sabia pronunciar. La porta principal és la d'aquesta llar. També hi havia Can Dositeu i finalment Can Ninetes, dita així per què un dels Perpinyà que l'habità al segle xix només va tenir filles, hi va continuar el llinatge dels Bosch. El nom de «les Ninetes» es va acabar estenent a tota la casa.
Al segle xxi el mas va ser del tot remodelat i es va transformar en el Centre Cívic Santa Eugènia. Pràcticament només se n'ha conservat la façana i la torre del costat. N'ha desaparegut el pou de davant i les cases del voltant, i així va esdevenir l'únic edifici antic de la zona. Les diferents cases s'han unit i han fet de la masia en un espai únic. Ha esdevingut seu de les associacions: Amicale Cisfrance Girona, Associació cultural La Bombeta, Associació de veïns de Can Gibert del Pla, Associació de veïns de Santa Eugènia de Ter, Associació Medina Gounasse, Casal Infantil i Juvenil de Santa Eugènia, Club d'escacs Santa Eugènia, Emocions Anònimes, Grup de Lesbianes de Girona (GLG), Centre Cívic Santa Eugènia, Mou-te en Bici, Renéixer Girona i Unión Andina.

## Referències

* ↑ «Centre Cívic de Santa Eugènia». Ajuntament de Girona.
* 1 2 3 4 «Can Ninetes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].

## Enllaços externs

* «Can Ninetes» (pdf). Catàleg del patrimoni històrico-artístic. ajuntament de Girona.
# Adeu, senyor Haffman

Adeu, senyor Haffman (originalment en francès, Adieu Monsieur Haffmann) és una pel·lícula francesa dirigida per Fred Cavayé i estrenada el 2021. És una adaptació de l'obra de teatre homònima de Jean-Philippe Daguerre. Compta amb Daniel Auteuil, Sara Giraudeau i Gilles Lellouche en els papers principals. S'ha doblat al valencià per a À Punt; també subtitulat al català central.

## Sinopsi

A París, l'any 1941, durant l'ocupació alemanya, Joseph Haffmann (Daniel Auteuil), un joier jueu, confia la seva botiga al seu empleat François Mercier (Gilles Lellouche), abans d'intentar arribar a zona franca. Incapaç de fer-ho, Haffmann s'amaga al celler. Mercier accepta aquesta situació imprevista amb la condició que el seu cap accepti un acord una mica especial.

## Repartiment

* Daniel Auteuil: Joseph Haffmann
* Sara Giraudeau: Blanche
* Gilles Lellouche: François Mercier
* Nikolai Kinski: comandant Jünger
* Mathilde Bisson: Suzanne
* Anne Coesens: Hannah
* Tiago Coelho: Maurice Haffmann
* Néma Mercier: Dora Haffmann
* Alessandro Lanciano: André Haffmann
* Frans Boyer

## Referències

* ↑ «Adieu Monsieur Haffmann» (en francès). AlloCine. [Consulta: 14 novembre 2022].
* ↑ Daniel Auteuil sera Monsieur Haffmann au cinéma
* ↑ «Adeu, Senyor Haffmann». À Punt. [Consulta: 12 gener 2025].
* ↑ «Adéu, Senyor Haffman». Goita què fan ara. [Consulta: 14 novembre 2022].
* ↑ Confinement : un décor de cinéma fige un coin de Paris sous l'Occupation
# Oenanthe melanoleuca

Oenanthe melanoleuca és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) pròpia de l'Àfrica subsahariana. Es reprodueix a l'est de la Mediterrània, al sud-est d'Europa fins a la mar Càspia i l'Iran, mentre a l'hivern migra al Sudan.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.1, gener 2022) aquest tàxon té la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el consideren una subespècie del còlit ros (Oenanthe hispanica melanoleuca).

## Referències

* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 712. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ Ullman, Magnus (1994) Identification of Pied Wheatear and Eastern Black-eared Wheatear Dutch Birding 16(5): 186-194
* ↑ «Chats, Old World flycatchers». IOC World Bird List Version 12.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2022. [Consulta: 16 gener 2022].
# Shohei Ono

Shohei Ono (大野将平, Yamaguchi, 3 de febrer de 1992) és un judoka japonès retirat, que competí en la categoria de pes lleuger (-73 Kg). Va participar en 2 Olimpíades, guanyant 2 medalles d'or en els Jocs Olímpics de Rio 2016 i en els Jocs Olímpics de Tòquio 2020. En aquesta última edició també va guanyar la medalla de plata d'equips mixt. A més, va guanyar 3 medalles d'or en els Campionats del Món i 1 medalla de plata en els Campionats d'Àsia.
Actualment viu a Escòcia, combinant la seva tasca d'entrenador i oferint seminaris de Judo arreu del món.

## Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Prova |
| 2016 | Rio de Janeiro | 1 | -73 Kg |
| 2020 | Tòquio | 1 | -73 Kg |
| 2020 | Tòquio | 2 | Equip Mixt |
| Campionat del Món ||||
| 2013 | Rio de Janeiro | 1 | -73 Kg |
| 2014 | Txeliàbinsk | 3a ronda | -73 Kg |
| 2015 | Astanà | 1 | -73 Kg |
| 2019 | Tòquio | 1 | -73 Kg |

## Estadístiques

Judo Record :
| Total | 110 |
| Victòries | 101 |
| per Ippon | 73 |
| Derrotes | 9 |
| per Ippon | 3 |
(a 18 d'agost de 2021)

## Referències

* ↑ «Shohei Ono confirms retirement and becomes coach» (en anglès). Judo Inside, 15-12-2022.
* ↑ «Perfil olímpic» (en anglès). olympics.com. [Consulta: 9 maig 2023].
* ↑ «Shohei Ono: Reflecting on Retirement - Part Two» (en anglès). Federació Internacional de Judo, 01-02-2024.
* ↑ «Judobase.org» (en anglès).
# Castell de Montjuïc (Girona)

El Castell de Montjuïc és un edifici de Girona declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

És una fortalesa moderna amb baluards, del segle xvii. La planta del castell és d'estructura quadrada, amb façanes i camins coberts en tot el seu perímetre, quedant defensat fortament per quatre baluards o torres exteriors col·locades als angles del quadrat. La porta principal se situa al llenç sud en direcció a la ciutat de Girona. Protegint els flancs nord i est, els més exposats a l'atac exterior, hi ha dos revellins descoberts. Queden poques restes de les edificacions de l'interior al voltant del pati d'armes, s'intueixen part de les estances bastides amb volta de canó a prova de bomba. És construït amb maçoneria i carreus a les cantonades i les obertures. Juntament amb la fortalesa es bastiren quatre torres defensives: Sant Lluís al nord, Sant Daniel a l'est, Sant Narcís al nord-est i Sant Joan al sud-oest. D'aquestes torres només es conserven els basaments.

## Història

Fou un bastió construït a l'estratègica muntanya de Montjuïc per ordre de Felip IV després d'acabar-se la Guerra dels Segadors de 1653 per defensar els accessos al Pla de Girona des del nord. El 1675, en les guerres amb Lluís XIV, Montjuïc fou pres pel mariscal Schomberg.
Va ser de gran utilitat durant la Guerra del Francès, especialment en els tres setges que patí la ciutat (primer setge de 1808, segon setge de 1808 i setge de 1809). Fou ocupat pels francesos l'11 de juny de 1811, essent dinamitat el 1814, al final de la guerra, per ordre del mariscal Louis Gabriel Suchet, després d'haver construït el 1812 la torre Suchet. El 1843, un bombardeig del general Prim la va destruir. Es troba al punt més elevat de la muntanya de Montjuïc, a 219 metres d'altitud. Joan Francesc Molinas i Sicart i Álvarez de Castro, foren alguns dels seus governadors.

## Referències

* 1 2 3 4 «Castell de Montjuïc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
* ↑ «Castell de Montjuïc». Pedres de Girona.

## Enllaços externs

* Castell de Montjuïc, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Meglenoromanès

El meglenoromanès és una llengua romànica parlada a la zona fronterera entre Macedònia del Nord i Grècia, i també en algunes zones de Romania i Turquia. Presenta moltes similituds amb l'aromanès, l'istroromanès i el dacoromanès, i pertany a la branca de les llengües balcoromàniques. És considerada una llengua en vies d'extinció. És l'única llengua romànica que no disposa de Viquipèdia.
Llengües romàniques :
Llengües romàniques occidentals :
Llengües romàniques orientals :
Llengües romàniques insulars :
# Casa Senyorial d'Apriķi

La Casa Senyorial d'Apriķi (en letó: Apriķu muižas pils) és una casa senyorial a la històrica regió de Curlàndia, a la Parròquia de Laža (municipi d'Aizpute) a l'oest de Letònia.

## Història

Encara que originàriament va ser completada la seva construcció enl 1742, es va afegir una torre octogonal d'estil neogòtic de tres pisos a l'extrem est durant la segona meitat del segle xix. L'edifici actualment allotja l'escola primària Apriķi i el museu regional Apriķi, que inclou una exposició sobre el militar i polític finlandès Carl Gustaf Emil Mannerheim que va viure en la mansió per un temps durant el segle xx.

## Referències

* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# (160) Una

(160) Una és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides i va ser descobert el 20 de febrer de 1876 per Christian Heinrich Friedrich Peters des de l'observatori Litchfield de Clinton, Estats Units d'Amèrica. Anomenat per Una, un personatge del poema La regna fada de l'escriptor anglès Edmund Spenser (1552-1599). Una òrbita a una distància mitjana de 2,727 ua del Sol, i pot allunyar-se fins a 2,904 ua. La seva excentricitat és 0,06475 i la inclinació orbital 3,824°. Fa una 1645 dies a completar una òrbita al voltant del Sol.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D. Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglés). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.

## Enllaços externs

* «(160) Una» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 17 juny 2015].
Viccionari
# Casa Senyorial d'Ezere

La Casa Senyorial d'Ezere també nomenat Lielezere (en letó: Ezeres muižas pils) és una casa senyorial a la històrica regió de Curlàndia, al municipi de Saldus a l'oest de Letònia.
Originàriament va ser construït el 1750, i ha estat remodelat algunes vegades per una sèrie de propietaris. Des de 1922 l'edifici allotja l'escola secundària Ezere. La Capitulació del Grup d'Exèrcits Curlàndia es va signar aquí el 9 de maig de 1945.

## Referències

* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia