OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Saltfjellet

Saltfjellet és una serralada del comtat de Nordland, Noruega, que separa les dues regions tradicionals de Helgeland i Salten. També és una frontera cultural entre el sud i el centre de la Lapònia.
Hi ha dues principals rutes de transport a través de les muntanyes: la ruta europea E06 i la línia de ferrocarril "la línia de Nordland". L'autopista E06 es va inaugurar el 1937 i va ser asfaltada el 1972. Fins al 1968 la carretera va ser tancada a l'hivern. La línia de ferrocarril va ser construïda sobre la muntanya durant la Segona Guerra Mundial i va obrir les portes el 1947.
La serralada duu el nom del districte de Salten, i l'últim element de la paraula és la forma finita de Fjell que significa "muntanya".

## Geografia i medi ambient

Saltfjellet és una de les serralades més grans de Noruega, i és també per on el cercle polar àrtic travessa el país. Aquesta serralada se situa en set municipis: la part nord és part de Saltdal, Bodø, Beiarn i Gildeskål, la part occidental de Meløy i Rødøy mentre que la part sud és de Rana.
La muntanya més alta és l'Ølfjellet, de 1.751 metres sobre el nivell del mar. Les muntanyes s'estenen des de la costa fins a la frontera amb Suècia. La glacera de Svartisen és en realitat dues glaceres separades per la vall de Glomdalen, per on passa el riu Glomma. La Svartisen occidental és la segona glacera més gran de la part continental de Noruega, i forma part del Parc Nacional de Saltfjellet-Svartisen. Hi ha moltes altres glaceres també. Un total de 2.587 quilòmetres quadrats de la zona estan protegits. Diverses llargues valls irradien des de les muntanyes, com les de Dunderlandsdal i Blakkådalen, que van cap al sud, o les de Saltdal i Beiarn, que van cap al nord. La part oriental de la serralada forma un altiplà amb algunes muntanyes de pendent suau, i és aquí on la carretera i el ferrocarril creuen Saltfjellet. Tant la carretera i com el ferrocarril s'aprofiten de les valls de Dunderlandsdal i Saltdaldalen per fer la distància a la tundra alpina, que sovint rep grans tempestes de neu a l'hivern. La part occidental és més alpina i escarpada, i aquí és on la llengua de la glacera de la Svartisen occidental gairebé arriba fins al fiord de Vefsn.

## Galeria

* Storglomvatnet (llac), amb aigua provinent de la glacera Svartisen
* Tren de càrrega a Saltfjellet
* Carretera E06 des del sud, l'ascens s'inicia prop de Krokstrand, a la vall de Dunderland.
* E06 a Saltfjell, maig 2011.

## Referències

* ↑ Store norske leksikon. «Saltfjellet» (en noruec). [Consulta: 20 desembre 2011].

## Enllaços externs

* Rana DNT Mountain cabins Arxivat 2011-05-19 a Wayback Machine.
# Hospital Lariboisière

L'hospital Lariboisière és un hospital parisenc situat al núm.2, de la rue Ambroise Paré al 10è districte de París. Va ser construït al segle xix en pavellons d'acord amb les teories higienistes. Va obrir les portes el 1854 i és hospital docent de la Universitat París Cité.

## La construcció

La decisió de construir ràpidament un hospital per als habitants dels ravals de la riba dreta de París es prengué de resultes de l'epidèmia de còlera de 1832 on els hospitals parisencs s'havien mostrat insuficients. El consell dels hospicis vol fer-ne un model: «Un monument de caritat on la filantropia, on la ciència i l'art siguin desenvolupats amb tots els progressos del temps.»
Entre 1839 i 1845, vives controvèrsies s'enceten al voltant de nombrosos projectes. Finalment, el 1846, els treballs comencen sota la direcció de l'arquitecte Martin-Pierre Gauthier.

## Denominacions successives

L'hospital s'ha dit de manera successiva:
* 1839 : hospital del Nord
* 1841 : hospital Louis-Philippe
* 1848 : hospital de la República
* 1854 : hospital Lariboisière
La comtessa Élisa de Lariboisière, nascuda el 22 de gener de 1794, a París (filla d'Antoine Roy, ministre de Finances a la Restauració, i esposa del comte de Lariboisière, fill del Jean Ambroise Baston de Lariboisière), va morir sense hereu el 27 de desembre de 1851. Deixà al seu testament la major part de la seva fortuna per a la fundació d'un hospital a París. Aquest hospital, fet conforme a la seva darrera voluntat, i un dels més bonics de París, va rebre el seu nom.

## Protecció

L'hospital Lariboisière és:
* un monument històric (les façanes i teulades, les galeries interiors i la capella estan protegides), per decret del 15 de gener de 1975.
* un lloc inscrit per decret del 6 d'agost de 1975.

## Bibliografia

* Aude Henry-Gobet Le 10e arrondissement — Itinéraires d'histoire et d'architecture Action artistique de la ville de Paris,Paris (ISBN 2913246109).

## Referències

* ↑ «Hospital Lariboisière» (en francès). Arxivat de l'original el 2019-09-27. [Consulta: 28 setembre 2019].
* ↑ Informe de la sessió del consell dels hospicis del 22 de maig de 1839.

## Enllaços externs

* (francès) L'hôpital Lariboisière a la web de l'ap-hp.
* La salle de garde Arxivat 2008-07-02 a Wayback Machine. a la web de l'associació de les sales de guàrdia.
# Teatre Polonès de Varsòvia

El Teatre Polonès de Varsòvia (en polonès: Teatr Polski im. Arnolda Szyfmana w Warszawie) és un teatre localitzat a Varsòvia, Mazovia al carrer ul. Kazimierza Karasia 2.
Va ser dissenyat per l'arquitecte Czesław Przybylski. El 29 de gener de 1913 va obrir les portes amb una funció inaugural del dramaturg Arnold Szyfman. És també el primer teatre del país a tenir un escenari rotatiu.
Al llarg dels anys s'hi han representat diverses obres clàssiques i contemporànies.
Durant l'Ocupació Nazi de Polònia, el teatre va ser rebatejat com a Theater der Stadt Warschau. L'edifici va ser destruït pels bombardejos i combats que van tenir lloc durant la contesa entre les forces aliades i l'exèrcit nazi fins a la fi del conflicte. Va tornar a ser reconstruït tal com estava gràcies a una fotografia del mateix abans de la invasió. Posteriorment seria nacionalitzat i va recuperar el seu nom original.

## Enllaços externs

* "Teatr Polski/Polish Theatre in Warsaw", culture.pl.
* Official Web Pages (polonès)
# Chesapeake Energy Arena

El Chesapeake Energy Arena, conegut anteriorment com a Oklahoma City Arena i Ford Center, és un pavelló localitzat al centre d'Oklahoma City, Oklahoma. Després de tres anys de construcció, va obrir les portes el 8 de juny de 2002. És la seu dels Oklahoma City Thunder de l'NBA.
Destaquen els seus 3.380 seients de club, set suites de partit i 49 suites privades. El Ford Center és propietat de la ciutat. Aquest pavelló és el primer projecte d'un programa de la ciutat per millorar les instal·lacions esportives, d'oci i culturals amb impost sobre la venda de l'1%.
Arquitectònicament, comparteix semblança amb l'estadi Ford Field, situat al centre de Detroit, i que al febrer de 2006 va albergar la Super Bowl XL i a l'1 d'abril de 2007 la WrestleMania 23.
El Ford Center va servir com a seu dels New Orleans Hornets en les temporades 2005-06 (mitjana de 18.716 espectadors en 36 partits) i 2006-07 (17.951 en 35 partits). De manera permanent ho és també dels Oklahoma City Blazers de la Central Hockey League i d'Oklahoma City Yard Dawgz de l'af2, encara que aquests ocasionalment juguen en el Convention Center quan el Ford Center no està disponible. Aquest pavelló és usat també per a concerts, espectacles de lluita lliure professional i gires. El 2007 el torneig masculí de bàsquet de la Big 12 Conference va ser disputat per primera vegada en el Ford Center.
Ja que els New Orleans Hornets van exercir l'opció de jugar els seus partits a casa aquí en la temporada 2006-07, el Ford Center va rebre 200.000 dòlars com a part del contracte d'arrendament.

## Imatges

* Exterior
* Interior
* Videomarcador

## Enllaços externs

* Web Oficial del Ford Center
* SMG
# Universitat Demòcrit de Tràcia

Universitat Demòcrit de Tràcia (en grec:Δημοκρίτειο Πανεπιστήμιο Θράκης) és una universitat grega, la més gran de la regió grega de Macedònia Oriental i Tràcia. Compta amb instal·lacions en quatre ciutats del país (Komotini, Xanthi, Alexandrúpoli i Orestiada).
Va obrir les portes el 1974 com a universitat pública. El seu nom va ser col·locat en honor del filòsof grec Demòcrit.
El 2014 comptava amb 18 departaments i 27.000 estudiants.

## Facultats i departaments

* Xanthi 41° 08′ 31″ N, 24° 53′ 25″ E﻿ / ﻿41.142079°N,24.890213°E﻿ / 41.142079; 24.890213
** Facultat d'Enginyeria
*** Departament d'Enginyeria Elèctrica i Enginyeria en computació
*** Departament d'Enginyeria Civil
*** Departament d'Enginyeria de Medi Ambient
*** Departament d'Enginyeria de l'Edificació
*** Departament d'Enginyeria de Producció i Gestió
* Komotini 41° 08′ 31″ N, 24° 53′ 25″ E﻿ / ﻿41.142079°N,24.890213°E﻿ / 41.142079; 24.890213
** Departament de Dret
** Departament d'Educació Física i Ciències de l'Esport
** Departament d'Història i Etnologia
** Departament de Literatura Grega
** Departament d'Administració Social
** Departament de Relacions Econòmiques Internacionals i Desenvolupament
** Departament de Llengües, Literatura i Cultura dels països de la Mar Negra
** Departament d'Administració d'Empreses
** Departament de Ciència Política
* Alexandrúpoli 40° 51′ 43″ N, 25° 48′ 07″ E﻿ / ﻿40.861927°N,25.801992°E﻿ / 40.861927; 25.801992
** Departament de Medicina
** Departament de Biologia Molecular i Genètica
** Facultat de Ciències de l'Educació
*** Departament d'Educació primària
*** Departament de Ciències de l'Educació de la Primera Infància
* Orèstia 41° 30′ 38″ N, 26° 32′ 04″ E﻿ / ﻿41.510433°N,26.534429°E﻿ / 41.510433; 26.534429
** Departament de Desenvolupament d'Agricultura
** Departament d'Enginyeria de muntanyes i Gestió del Medi Ambient i Recursos Naturals

## Referències

* ↑ http://www.xronos.gr/detail.php?ID=92049 Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Universitat Demòcrit de Tràcia - Lloc web oficial
# Teatro Imperial

El Teatro Imperial és un teatre situat en el número 12 del carrer de Consuelo Torre, de la població de Don Benito, (Badajoz). Va ser inaugurat el 1915 amb el nom de Salón Moderno. Va quedar malmès durant la Guerra Civil. Va tornar a obrir les portes el 1939. Va ser reinaugurat, després d'una completa remodelació, l'any 1992.

## Enllaços externs

* Fotografia de la façana del teatre Arxivat 2009-07-26 a Wayback Machine.
# Museu Etnogràfic de Praia

El Museu Etnogràfic de Praia (oficialment i en portuguès Museu Etnográfico da Praia) és un museu localitzat al barri històric de Praia, la capital de Cap Verd.

## Història

El museu va obrir les portes el 5 d'octubre de 1997 i és localitzat en un edifici construït en el segle xix, amb un estil d'arquitectura colonial, que ja apareix en un mapa de la ciutat de 1840. És el primer museu etnogràfic del país. Abans d'obrir, l'edifici va ser restaurat i a la inauguració hi va assistir Carlos Veiga. El 2005 va tancar les portes i, després dos anys de treballs de restauració, el museu va ser reobert al públic el 2007.

## Col·lecció

El museu presenta diversos objectes culturals i musicals capverdians, incloent-hi un molí, fet d'argila i pedra i alguns instruments musicals vells, que inclouen dues violes portugueses, dos cavaquinhos i una cimboa.

## Referències

* ↑ «Museu Etnográfico da Praia reabre às portas, após dois anos encerrado» (en portuguès). Inforpress, 11-06-2007. Arxivat de l'original el 14 d’abril 2016. [Consulta: 12 juliol 2016].

## Bibliografia

* Ana Samira Silva, Museu Etnográfico da Praia: catálogo da exposição, Instituto da Investigação e do Património Culturais (IIPC), Ministério da Cultura, Praia, 2007, 34 pages

## Enllaços externs

* Història de l'edifici Arxivat 2012-01-23 a Wayback Machine. (portuguès)
* Entrevista amb un professional del museu (portuguès)
# Guitars – the Museum

Guitars – the Museum és un museu situat al centre d'Umeå, a Suècia. El museu està ubicat en un edifici de maó que anteriorment va ser seu de l'escola Vasaskolan. Comparteix espai amb un club de rock, un restaurant, una botiga de música i una botiga de discos. El museu va obrir les portes a finals de gener de 2014, en el marc de la inauguració de la Capital Europea de la Cultura a Umeå.

## Col·lecció

La col·lecció del museu del museu es compon fonamentalment de guitarres elèctriques dels anys 1950 i 1960, així com una petita col·lecció de baixos elèctrics, amplificadors i altres parafernàlies relacionades amb la història de les guitarres elèctriques. La col·lecció ha estat recopilada pels germans Mikael i Samuel Ahden, des de la dècada de 1970; No obstant això, la col·lecció en conjunt no ha estat en exposició pública fins que es va inaugurar el museu.
Entre les guitarres més exclusius de la col·lecció, hi ha una Gibson Flying V de 1958, una Les Paul de 1960 i una Fender Broadcaster de 1950. Amb un total de més de 500 guitarres, el museu és el més gran del món d'aquesta especialitat.
A més de la pròpia col·lecció del museu també hi ha espai per a les exposicions temporals. Amb motiu de la inauguració, l'exposició Umeå - La capital europea del hardcore 1989-2000 per Folkrörelsearkivet (l'arxiu del moviment popular) va ser exhibida al museu.

## Referències

* ↑ «Nöjespalatset Scharinska flyttar». SVT. [Consulta: 14 març 2014].
* ↑ «Gitarrmuseet skruvar upp volymen». Umea2014.se, 29-08-2013. Arxivat de l'original el 2014-03-23. [Consulta: 22 març 2014].
* ↑ «Guitars - the Museum, webbsida». [Consulta: 14 març 2014].
* ↑ «Den hemliga gitarrsamlingen» (en swedish). Umea.se. Arxivat de l'original el 2014-03-22. [Consulta: 21 març 2014].
* ↑ «Guitars - The Museum opens in Sweden». British Airways. [Consulta: 21 març 2014].
* ↑ «Umeås Hardcore tar plats på museum» (en swedish). Västerbottens Kuriren. Arxivat de l'original el 2014-03-22. [Consulta: 21 març 2014].

## Enllaços externs

* Guitars – the Museum
# Centre Mèdic Meir

El centre mèdic Meir (en hebreu: מרכז רפואי מאיר) (transliteració: Merkaz Refui Meir) és un hospital situat en el municipi de Kfar Saba, a Israel. És el setè major complex hospitalari del país.

## Història

La instal·lació mèdica va obrir les portes al públic el 15 de juliol de 1956, com un hospital per a pacients tuberculosos i per tractar malalties de l'aparell respiratori. Més tard en 1962, Meir es va convertir en un hospital general i ara és part del centre mèdic Sapir.
L'hospital Meir serveix a diverses comunitats ètniques de la zona densament poblada de la plana de Sharon, incloent a pacients àrabs israelians procedents de ciutats i pobles de la zona del triangle.
L'hospital és rep el seu nom del doctor Josef Meir (1890-1955), el primer cap del fons per als malalts i el director del ministeri de salut en els anys anteriors a la creació de l'Estat d'Israel.
Meir s'oposava rotundament a un sistema de salut elitista privat i afirmava que la medicina havia de ser un servei públic igualitari dirigit a millorar els nivells de salut de la població en general.
Quan el personal mèdic de l'hospital Meir ha de tractar a un pacient, no discrimina en funció de la religió, la raça, o el gènere, i admet a pacients procedents de la ciutat fronterera palestina de Qalqilya, situada al territori de l'Autoritat Nacional Palestina.

## Serveis

Els departaments d'ensenyament de l'hospital Meir estan afiliats amb l'escola de medicina Sackler, la universitat de Tel-Aviv, mentre que els laboratoris estan afiliats amb la universitat Bar Ilán.
El centre mèdic Meir està especialitzat en el tractament de les malalties pulmonars en la cirurgia de la medul·la espinal i està acreditat sota l'organisme JCI. Així mateix és l'hospital basi de l'equip olímpic israelià. L'hospital disposa dels següents equipaments:
* 717 llits per a hospitalització
* 60 seients per a consultes externes
* 57 seients per a admissió a parts hospitalaris
* 28 llocs per sotmetre's a diàlisis

## Departaments

* Gastroenterología
* Oncologia
* Nefrología
* Medicina de radioisòtops

## Referències

* ↑ «www.clalit-global.co.il/». Arxivat de l'original el 2017-06-13. [Consulta: 14 juny 2017].

## Enllaços externs

* Centre Mèdic Meir (hebreu)
# Centre Belga del Còmic

El Centre Belga del Còmic, o Museu del Còmic (nom original en francès: Centre belge de la bande dessinée), és un museu de Brussel·les dedicat al còmic. Està ubicat al centre de la ciutat, a la rue des Sables, en un edifici modernista dissenyat per l'arquitecte Victor Horta l'any 1906 per tal d'acollir les grans botigues de teixits Waucquez.

## Presentació

Després d'una restauració completa del local entre 1984 i 1989, el Centre Belga del Còmic va obrir les portes el 6 d'octubre de 1989.
Esdevingut un gran museu amb vocació internacional, el centre acull una exposició permanent que recorre la història de la historieta i que presenta aquest Art donant un lloc privilegiat a diversos autors clàssics i contemporanis així com diverses exposicions temporals, per exemple, autors en particular (com Hergé, Franquin, Peyo, Bob de Moor, Vandersteen, Walthéry, però també Will Eisner, Posy Simmonds, etc.) un estil de còmic o fins i tot una edició. El Centre també disposa d'una impressionant biblioteca de còmics i d'un centre de documentació accessible al públic (tant és així que l'edifici d'Horta per si sol no és suficient per contenir tots els còmics).
També organitza trobades entre autors i públic, classes d'historieta durant l'any i pràctiques durant les vacances.

## Galeria de fotos

* Saló d'entrada al Centre belge de la bande dessinée.
* Placa de carrer Rue Schtroumpf (en referència als Barrufets).
* La biblioteca del Centre.
* L'escalinata de l'entrada.
* La il·luminació a través del sostre de vidre ideat per Horta.
* Vista de la primera planta.
* Vista de la planta amb escales.
* Entrada a l'espai Publiart.

## Referències

* ↑ Architecte Pierre Van Assche (avec J.Y.Fratteur, Cooparch, et Ozon architecture)
* ↑ «Le mariage du 9e Art et de l'Art Nouveau» (en francès). cbbd.be. [Consulta: 11 febrer 2011.].

## Vegeu també

* Victor Horta
* Còmic francobelga
* Ruta del còmic de Brussel·les
* Ciutat internacional del còmic i la imatge (França)

## Enllaços externs

* Centre Belga del Còmic - Lloc web oficial
* Renseignements pratiques
# Cenador de Amós

El Cenador de Amós és un restaurant ubicat en una casa-palau del segle XVIII, a Villaverde de Pontones, un poble de només 350 habitants de Cantàbria, a pocs quilòmetres de Santander, catalogada com a bé d'interès local. El 'Cenador de Amós', dirigit pel xef Jesús Sánchez i la seva dona i jefa de sala Marián Martínez, va obrir les portes el 1993 amb el nom d'Amós, en honor a l'avi del xef, un personatge popular que es dedicava a vendre aliments pels pobles amb un carro i que somiava obrir una fonda. Amb una cuina inspirada en el paisatge càntabre que l'envolta, i amb una carta, que aposta per l'alta gastronomia, l'any 2019 va aconseguir la seva tercera Estrella Michelin.

## Referències

* ↑ «Así es el Cenador de Amós, el nuevo tres estrellas Guía Michelin. Este restaurante de alta gastronomía realiza una cocina de máxima calidad inspirada en el paisaje cántabro». La Vanguardia, 21-11-2019 [Consulta: 20 juliol 2024].
* ↑ «Qué se come y cuánto cuesta el menú en Cenador de Amós, el restaurante 3 estrellas Michelin de Jesús Sánchez. Esta casona-palacio está situada en Villaverde De Pontones (Cantabria), un pueblo de apenas 350 habitantes». Las Provincias, 13-01-2022 [Consulta: 20 juliol 2024].
* ↑ Fernández Guadaño, Marta «Cenador de Amós, de Jesús Sánchez y Marián Martínez, tres estrellas Michelin en un pueblo de apenas 350 habitantes». Expansión, 10-12-2019 [Consulta: 20 juliol 2024].
* ↑ «El restaurante con tres estrellas Michelin de un pueblo de Cantabria que encanta a Chicote: "No podría parar de comer esto". El popular chef español visitó el Cenador de Amós (Villaverde de Pontones), uno de los únicos 11 restaurantes de España con tres estrellas Michelin». 20 Minutos, 30-08-2022 [Consulta: 20 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Cenador de Amós
# .zw

.zw (zimbabwe) és l'actual domini de primer nivell territorial (ccTLD) de Zimbàbue.
Encara que al llistat del whois d'IANA no hi surt cap web de registre, almenys els registres .co.zw les gestiona l'Associació de Proveïdors de Servei Internet de Zimbàbue (ZISPA), els estatuts de la qual indiquen que un dels objectius fundacionals de l'organització era gestionar el domini .zw.
Els registres .ac.zw els tramita la Universitat de Zimbàbue Arxivat 2006-11-22 a Wayback Machine.. Les sol·licituds les gestiona el Centre Informàtic Arxivat 2006-11-22 a Wayback Machine. d'aquesta institució. Com a norma general, els registres .ac.zw estan reservats per a institucions acadèmiques.
Els registres .org.zw els tramita el proveïdor de telefonia fixa del país, TelOne. La intenció és que els utilitzin les ONG, particulars, i d'altres organitzacions, però no és clar que hi hagi restriccions.

## Enllaços externs

* Informació del whois de .zw a IANA
Dominis de primer nivell territorial :
Dominis de primer nivell internacionalitzats :
Alfabet ciríl·lic:
.бел (.bel, Belarús)
.қаз (.qaz, Kazakhstan)
.мкд (.mkd, Macedònia)
.мон (.mon, Mongòlia)
.рус (.rf, gent de parla russa)
.рф (.rus, Rússia)
.срб (.srb, Sèrbia)
.укр (.ukr, Ucraïna)
Alfabet àrab:
الجزائر. (al-Jazā'ir, Algèria)
مصر. (masr, Egipte)
بھارت. (bharat, Índia)
ایران. (Iran)
الاردن. (al-urdun, Jordània)
فلسطين. (filastin, Territoris Palestins)
پاکستان. (pakstan, Pakistan)
قطر. (qatar, Qatar)
السعودية. (al-saudiah, Aràbia Saudí)
سوريا. (sūryā, Síria)
تونس. (tunis, Tunísia)
امارات. (emarat, UAE)
عمان. (Oman)
مليسيا. (maleesya, Malàisia
المغرب. (almahgrib, Marroc)
سودان. (Sudan)
اليمن. (alyemen, Iemen)
Alfabets indis:
.বাংলা (bangla, Bangladesh)
.ভারত (bharôt, Índia)
.भारत (bharat, Índia)
.భారత్ (bharat, Índia)
.ભારત (bharat, Índia)
.ਭਾਰਤ (bharat, Índia)
.இந்தியா (inthiyaa, Índia)
.ලංකා (lanka, Sri Lanka)
.இலங்கை (ilangai, Sri Lanka)
.ไทย (thai, Tailàndia)
.சிங்கப்பூர் (cinkappūr, Singapur)
Caràcters xinesos:
.中国 (Zhōngguó, Xina)
.中國 (Zhōngguó, Xina)
.香港 (Hong Kong)
.台灣 (Taiwan)
.台湾 (Taiwan)
.新加坡 (Xīnjiāpō/Sin-ka-po, Singapur)
Altres alfabets i escriptures del món:
.გე (ge, Geòrgia)
.한국 (Hanguk, Corea del Sud) :
ccTLDs internacionalitzats proposats :
.бг (bg, Bulgària, rebutjat) .κπ (kp, Xipre) .ελ (el, Grècia, rebutjat) ישראל. (yisrael, Israel) .日本 (nippon, Japó) .ລາວ (lao, Laos) :
Altres dominis :
Reservats / sense assignarAssignats / sense úsEn fase de desaparició / Entrada a ISO 3166-1 esborradaRetirats / esborratsProposats
.bl .bq .eh .mf
.bv .gb .sj
.su
.bu .cs .dd .um .yu .zr .an .tp
.ct :
Vegeu també Dominis de primer nivell genèrics :
Viccionari