OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Calvó

Can Calvó és una masia de Celrà (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia de planta quadrangular i estructurada en tres crugies. Té parets de pedra morterada sense escairar ni polir. Només les cantonades i les obertures són emmarcades amb carreus ben tallats. Coberta de teula àrab en dues vessants i ràfec amb tres fileres de rajols. Finestres i porta d'accés amb llinda plana. Les obertures de la segona planta són arcs carpanells. La porta és de llinda planta i té moixons de protecció pels carros. Es conserva l'era feta amb rajola. Les finestres de la primera planta tenen trencaaigües motllurats. Actualment l'accés a la planta pis es fa per una escala lateral exterior que condueix a una terrassa orientada a sud. La planta baixa del mas presenta voltes de canó.
La porta principal duu la inscripció "Agost 1779 Jaume Calvó em va fer".

## Referències

* 1 2 «Can Calvó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Vostok 2

Vostok 2 (rus: Восток-2, Orient 2 o Est 2) va ser una missió espacial soviètica que va transportar el cosmonauta Guérman Titov en òrbita durant un dia complet el 6 d'agost de 1961 per estudiar els efectes d'un període més prolongat d'ingravidesa en el cos humà. Titov va orbitar la Terra 17 vegades, superant l'única òrbita de Iuri Gagarin en el Vostok 1 − així com els vols espacials suborbitals dels astronautes americans Alan Shepard i Gus Grissom a bord de les seves missions respectives Mercury-Redstone 3 i 4. En efecte, el nombre d'òrbites i el temps de vol de Titov no seria superat per un astronauta americà fins al Mercury-Atlas 9 amb Gordon Cooper el maig de 1963.
El vol va ser un èxit gairebé complet, entelat només per un escalfador que sense voler s'havia apagat abans de l'enlairament i va permetre que la temperatura dins caigués a 10 °C,$^{:113}$ un atac del síndrome d'adaptació a l'espai, i una reentrada problemàtica quan el mòdul de reentrada no es va separar fàcilment del mòdul de servei.
A diferència de Iuri Gagarin en el Vostok 1, Titov va prendre el control manual de la nau per un curt temps. Un altre canvi es va produir quan els soviètics van admetre que Titov no va aterrar amb la seva nau espacial. Titov va afirmar en una entrevista que va ser expulsat de la seva càpsula com una prova d'un sistema d'aterratge alternatiu; ara se sap que tots els aterratges del programa Vostok es van realitzar d'aquesta manera.
La càpsula de reentrada va ser destruïda durant el desenvolupament de la nau espacial Voskhod.$^{:117}$
En 2013, Titov segueix sent la persona més jove que ha arribat a l'espai. Va ser un mes abans dels 26 anys en el llançament.

## Referències

* 1 2 «The First Day In Orbit» (PDF). Flight. Iliffe Transport Publications [London], vol. 80, 2736, 17-08-1961, pàg. 208 [Consulta: 12 març 2009].
* 1 2 Francis French; Colin Burgess. Into That Silent Sea: Trailblazers of the Space Era, 1961-1965. Lincoln, Nebr.: University of Nebraska Press, 2007. ISBN 978-0-8032-1146-9. OCLC 71210133.
* ↑ Grahn, Sven. «The flight of Vostok-2». Sven's Space Place. [Consulta: 12 març 2009].
* ↑ Ezell, Edward Clinton; Ezell, Linda Neuman «The Partnership: A History of the Apollo-Soyuz Test Project». NASA History Series. NASA, NASA Special Publication-4209, 1978 [Consulta: 17 març 2009].
* ↑ Wade, Mark. «Astronaut Statistics». Encyclopedia Astronautica. [Consulta: 12 març 2009].
# Ca n'Oller (Flaçà)

Ca n'Oller és una obra de Flaçà (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular amb una de les dues plantes que reposa sobre una volta de canó lleugerament apuntada, ocupant part del carrer. Parets de pedra morterada i coberta de teula. Tant la finestra del primer pis com la porta principal són emmarcades per carreus de pedra i llinda horitzontal amb elements ornamentals d'influència gòtica.

## Història

A la llinda de la finestra de sobre la volta hi ha la inscripció "Salbador Oller me fecit 1735" al costat d'una ornamentació d'influència gòtica de motiu religiós. Sota la volta, a la dreta, hi havia hagut un abeurador per als animals alimentat per un pou de la casa. Algunes de les cases d'aquest carrer presenten contraforts fets amb pedres de riu.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ca n'Oller». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Can Silvestre (Flaçà)

Can Silvestre és una masia de Flaçà (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una de les cases més antigues del carrer i del poble.

## Descripció

És un edifici de planta en forma de L, degut a diverses ampliacions. Parets estructurals de pedra de riu arrebossades, i coberta de teules amb ràfec de filera doble format per rajoles i teula girada. Porta forana en forma d'arc de mig punt, format per grans dovelles de pedra. Les finestres estan emmarcades per carreus de pedra i les del primer pis tenen l'ampit amb trencaaigües emmotllurat. A la es conserva una obertura en forma d'espitllera i uns lleus contraforts a ambdós costats de la porta d'accés.
A la façana de ponent s'hi efectuà una ampliació, el segle xix, en forma de galeria de tres plantes, amb un gran arc de pedra rebaixat a la planta baixa, obertures amb arc de mig punt i línia d'imposta a la primera planta i obertures de llinda i un balcó sortint.

## Referències

* 1 2 3 «Can Silvestre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Rectoria de Flaçà

La Rectoria de Flaçà és una obra de Flaçà (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici residencial urbà, de planta rectangular i tres crugies. Parets de pedra morterada i façana arrebossada pintada. La porta d'accés i les obertures del primer pis estan emmarcades per carreus i llinda de pedra. Coberta de teula amb ràfecs de tres fileres
És un edifici situat al carrer de la Cellera, molt prop de la casa Balle. Actualment és ocupat

## Referències

* 1 2 «Rectoria de Flaçà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Pedrera del Foment

El Castellvell fou una antiga explotació d'extracció de pedra establerta fins a la primera meitat del segle XX al terme municipal de Caldes de Montbui (Vallès Oriental). El lloc d'on extreien la pedra —la Pedrera del Foment pròpiament dita— se situa a l'altra banda de la Riera de Caldes 41° 39′ 13.03″ N, 2° 9′ 5.12″ E﻿ / ﻿41.6536194°N,2.1514222°E﻿ / 41.6536194; 2.1514222 i entre l'edifici esmentat i la pedrera es troben les restes de les casetes dels treballadors. El camí de llambordes que arriba fins a la pedrera es coneix com el Camí del Foment perquè va ser l'empresa Foment d'Obres i Construccions S.A. qui va impulsar l'activitat extractiva de granit en les pedreres que hi ha riera amunt. Gràcies al trànsit rodat, la utilització de les llambordes per pavimentar els carrers es va estendre molt. Les pedreres de Caldes es van especialitzar en la producció de llambordes i gràcies al ferrocarril es va poder satisfer les necessitats de Barcelona i altres ciutats. La qualitat del granit de la muntanya del Farell la va convertir en la major pedrera de Catalunya.
El conjunt del Castellvell està compost per diversos elements. En primer lloc es troba el camí empedrat amb llambordes que duu de la carretera que va de Caldes a Sant Sebastià de Montmajor fins a l'edifici principal. Al final del camí hi ha una caseta que alberga la balança; aquesta és de petites dimensions, amb la teulada a una vessant, en un mur s'obre la porta d'entrada de forma rectangular, en altre una gran finestra i en altre mur una finestra de dimensions més petites. A l'interior es conserva la balança de ferro.
Al costat s'aixeca l'edifici principal de forma rectangular, molt estret, i amb tres pisos d'alçada. La porta principal s'obre en una de les façanes llargues i té forma d'arc de mig punt mentre que la resta d'obertures de l'edifici són allindades. El parament és de paredat excepte els angles i els contorns de les obertures que són de maó disposats de forma que imiten carreus de pedra. una cornisa feta amb maó separa els diferents nivells. L'estructura interior és de bigues de fusta excepte el soterrani que està cobert amb petites voltes de ceràmica.
El moment de més activitat de la pedrera va ser als anys vint gràcies a l'obra pública que generà l'Exposició Universal de Barcelona de 1929, arribant a tenir 500 treballadors. Degut a l'expansió de l'ús de l'asfalt la producció de llambordes va entrar en crisis i la pedrera va tancar el 1931. Es va tornar a treballar entre els anys 1939 i 1967 però mai van tenir més de 50 treballadors. La riuada de 1962 va suposar el seu tancament definitiu.

## Referències

* 1 2 3 4 «Pedrera del Foment». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2016].

## Bibliografia

* Castellà i Perarnau, Raquel (2015) "Les pedreres de Caldes". Caldes de Montbui : Ajuntament de Caldes de Monbui. ISBN 9788460669883
# Martins Dukurs

Martins Dukurs (Riga, Letònia 1984) és un esportista letó, especialista en esports d'hivern i guanyador de dues medalles olímpiques. Ha estat quatre cops guardonat com a esportista letó de l'any en categoria masculina.

## Biografia

Va néixer el 31 de març de 1984 a la ciutat de Riga, capital en aquells moments de la República Socialista Soviètica de Letònia (Unió Soviètica) i que avui dia és la capital de Letònia. És germà del també esportista Tomass Dukurs.

## Carrera esportiva

Especialista en tobogan, va participar als 21 anys als Jocs Olímpics d'Hivern de 2006 realitzats a Torí (Itàlia, on finalitzà setè en la prova individual masculina d'aquesta disciplina. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 realitzats a Vancouver (Canadà) fou nomenat abanderat del seu país en la Cerimònia inaugural dels Jocs i aconseguí guanyar la medalla de plata, un metall que revalidà en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2014 realitzats a Sotxi (Rússia).
Al llarg de la seva carrera ha guanyat tres medalles en el Campionat del Món de Tobogan, dues d'elles d'or, i cinc medalles en el Campionat d'Europa de la mateixa especialitat, totes elles d'or. Així mateix ha guanyat cinc vegades la Copa del Món de l'especialitat (2009-10, 2010-11, 2011-12, 2012-13, 2013-14).

## Referències

* ↑ «Martins Dukurs» (en anglès). Federació International de Bob i Tobogan. [Consulta: 11 desembre 2021].
* 1 2 «Martins DUKURS» (en anglès). Comitè Olímpic Internacional. [Consulta: 11 desembre 2021].
# Can Rosés (Tiana)

Can Rosés és una masia de Tiana (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici civil, una masia avui dia integrada dins un àmbit urbà. De planta basilical, està formada per uns baixos, un pis i un cos central més elevat que forma les golfes, cobert per una teulada a dues vessants. A les golfes destaquen tres obertures d'arc de mig punt. El portal principal està format per carreus de pedra. Tot el conjunt età envoltat per un ampli jardí.

## Història

En una pedra original de l'edifici i que avui es troba al jardí, hi ha la data de 1759 gravada.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Rosés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Can Nolis

Can Nolis és una masia de Tiana (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici civil, una masia de planta baixa, dos pisos i una teulada de dos vessants amb el carener perpendicular a la façana. Flanquejant el cos central de l'edifici hi ha uns importants annexes pel que fa al volum general de la construcció: porxos amb arcades situats a les parts laterals superiors. Cal destacar també que el pis més alt, les golfes, data de la darrera reforma.
El portal d'entrada té els brancals i la llinda treballats amb carreus de pedra. A l'interior es conserva una cuina original, tota enrajolada.

## Història

La reforma de l'edifici, que originàriament podria datar del segle xviii fou realitzada l'any 1900. Abans que s'instal·lés la família Noli era coneguda amb el nom de Can Monràs.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Nolis». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Can Cruspinera

Can Cruspinera és una casa historicista de Tiana (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici civil, format per cinc cossos d'entre els quals destaquen una torre de planta quadrada, de tres pisos d'alçada i coberta per una teulada de quatre vessants molt inclinats, i el cos central de l'edifici, també cobert per una teulada de dos vessants. Les diferents alçades entre els diversos cossos del conjunt, permeten la creació de terrasses. Si bé, i en conjunt, l'edifici no es pot considerar en absolut historicista, sí que s'ha utilitzat a la seva decoració alguns elements típics de l'arquitectura neomedieval, com són algunes motllures o guardapols damunt de les finestres, i remats amb elements florals.
S'ha de remarcar l'ús dels carreus que marquen tots els angles de l'edifici, i d'una manera especial l'ampli voladís de les teules sostingudes per mènsules o escaires de fusta treballada. Aquests amplis voladissos i aquest tipus de vessant molt inclinat són característiques de tota l'arquitectura de vessant molt inclinat; són característiques de tot l'arquitectura que apareix a l'eixample de Tiana, construït a la seva major part al primer quart de segle xx.

## Referències

* 1 2 «Can Cruspinera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Can Garra

Can Garra és una masia de Tiana (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici civil, molt deteriorat; es tracta d'una masia, situada al recinte de Can Roca, amb planta baixa i pis, coberta amb una teulada de dos vessants i carener perpendicular a la façana.
Al conjunt hi destaquen la porta adovellada amb arc de mig punt, decantada vers l'esquerra; les dues finestres del pis superior, emmarcades amb pedra així com els angles de l'edifici, fet amb carreus.
Cal fer notar l'existència d'una altra construcció situada al davant de la façana, més baixa, i coberta per només un vessant. Hi destaca una portalada adovellada en pedra, en forma d'arc escarser.

## Referències

* 1 2 3 «Can Garra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Sant Jaume de Bellveí

Sant Jaume de Bellveí és l'església parroquial de Bellveí, al municipi de Torrefeta i Florejacs (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església parroquial construïda sota l'advocació de Sant Jaume. Aquest edifici ha estat aixecat amb filades de carreus irregulars i presenta restes d'arrebossat. En aquesta façana es troba una portada dovellada barroca amb una mènsula a la clau; dues pilastres estriades amb capitells llisos flanquegen la portada, sustentant així un entaulament amb un floró en cadascun dels extrems. Damunt la portada una rosassa amb motllura llisa i a l'extrem S.O. la torre del campanar, formada per dos cossos verticals quadrangulars, dividits per una motllura. La torre és coronada per quatre finestrals amb arc de mig punt i quatre florons al capdamunt.
A l'interior s'observa una única nau, amb cinc trams, coberta amb volta de llunetes, un cor i dues capelles que s'obren en cadascun dels murs laterals.

## Referències

* 1 2 «Església parroquial de Sant Jaume de Bellveí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2017].
# Molí del Mig (Bellveí)

El Molí del Mig és un molí de Bellveí, al municipi de Torrefeta i Florejacs (Segarra), inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un antic molí situat al centre de la vila de Bellveí. Presenta dues façanes: la principal que dona al C/ de l'església i una posterior que mira al C/ Raval de Guissona. Aquest immoble es troba actualment en estat ruïnós, però presenta canvis en el parament que denoten que ha viscut diverses restauracions al llarg del temps. La façana principal mostra tres cossos horitzontals a diferents nivells, ja que l'edifici s'adequa a l'amplada del carrer. Encara avui es poden endevinar tres obertures en el mur: la primera és una petita porta de conglomerat amb arc escarser, la segona és una porta rectangular amb llinda que ha estat tapiada amb maons i la tercera és una porta d'arc escarser tapiada amb runa. La planta baixa és l'única que conservem d'aquest vell molí, ja que tant els pisos superiors com la coberta ha desaparegut.
La façana posterior presenta restes del que devia ser una porta, de la qual només en conservem els carreus regulars que l'emmarcaven, ja que aquesta està tapiada amb carreus de pedra.
Tot el molí estava construït a base de filades de grans carreus de pedra irregulars.

## Referències

* 1 2 3 «Molí del Mig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2017].
# Masia dels Plans

Masia dels Plans és una masia de Florejacs, al municipi de Torrefeta i Florejacs (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de quatre façanes i tres plantes. A la façana sud, hi ha una entrada amb llinda de pedra i porta de fusta de doble batent. A la seva esquerra hi ha una espitllera i a la seva dreta una finestra. A la planta següent hi ha tres finestres contornejades amb carreus i amb ampit. A la planta següent hi ha tres petites finestres contornejades amb carreus. A la façana oest hi ha una finestra contornejada amb carreus a la segona planta, i una de similar però més petita a la darrera. A la façana nord no hi ha cap obertura, però té dos petits edificis adjunts a la façana. A la façana est hi ha una edificació adjunta. A la façana hi ha una finestra a la segona planta i una a la darrera. La coberta és de dos vessants (nord-sud), acabada amb teules.
L'edifici adjunt a la façana nord té una gran obertura a la façana oest. La coberta és d'un vessant (oest), acabada amb teules.
A la façana est hi ha una construcció moderna feta amb totxos a la segona planta, té una finestra a l'est i una porta al nord que dona a una terrassa amb barana de ferro. La coberta és d'un vessant (est), i uralita.

## Referències

* 1 2 3 «Masia dels Plans». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2017].
# Masia Vilalta

Masia Vilalta és una masia de Florejacs, al municipi de Torrefeta i Florejacs (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici originalment formava tres cossos diferents, avui unificats. Davant d'aquest edifici n'hi ha dos que tenien funció ramadera i agrícola.
L'edifici principal té dos cossos: el de més a la dreta, a la façana que dona al camí (Sud), té una entrada amb llinda de pedra i porta de fusta i, a la seva dreta, té una finestra. Al pis següent té dos balcons petits amb barana de ferro, i al darrer pis, dues petites obertures. A la façana est té dues finestres: una al segon pis i una altra al darrer. A la façana nord té una entrada emmarcada en carreus i porta de fusta a la planta baixa, a la següent planta, a l'esquerra, té una finestra; més a la dreta hi ha una entrada amb porta metàl·lica. Al darrer pis hi ha una petita finestra al centre. La façana oest té l'altre cos adjunt. La coberta és de dos vessants (Nord-Sud), acabada en teules.
L'altre cos es troba adjunt a l'anterior per la façana oest. A la façana que dona al camí (sud) hi ha una entrada amb llinda de pedra i porta metàl·lica. A la planta següent hi ha dues finestres juntes, emmarcades per carreus. A la darrera planta hi ha dues petites obertures. A la façana nord hi ha dues petites finestres a la segona planta. La coberta és de dos vessants (Nord-Sud), acabada en teules.
Hi ha un altre edifici, adjunt a l'anterior per la façana oest. Té dues finestres a la façana oest. La coberta és d'un sol vessant (oest) i acaba en teules.
A l'altre costat del camí hi ha dos edificis que tenien funció agrícola i ramadera. Els dos es conserven.
S'hi arriba per un camí que deixa Florejacs, i en l'encreuament de camins que es troba només sortir, s'agafa el camí de la dreta, més endavant es torna a tirar a la dreta i passant el mas Llorenç uns 500 metres tot recte i s'hi arriba.

## Història

La Masia Vilalta és una casa de pagès que va ser construïda l'any 1897, amb el propòsit de conrear les terres sense la necessitat de desplaçar-se des del poble, posteriorment s'hi establí una família que hi residia tot l'any. L'any 1998 es procedí a reformar l'edifici per donar-li un ús més pràctic, d'acord amb les necessitats actuals.
En principi fou residència de caçadors, i, a partir de 2006, té també un ús de casa rural independent.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Masia Vilalta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2017].
# Sant Esteve de la Morana

Sant Esteve de la Morana és l'església parroquial de la Morana, al municipi de Torrefeta i Florejacs (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església construïda a base de grans carreus de pedra molt ben escairats, que ha estat restaurada recentment. No és un edifici que es trobi aïllat, sinó que està ubicada entre altres edificis que s'han construït amb posterioritat. S'accedeix a aquesta a través d'una portada rectangular amb llinda que s'obre al mur de ponent, amb la data inscrita de "1771". Damunt aquesta portada apareix una petita rosassa. L'església consta d'una sola nau amb un petit creuer.
La torre del campanar s'aixeca als peus de l'església; està formada per dos cossos i és de secció quadrangular amb quatre obertures de mig punt al nivell de les campanes.
La façana de tramuntana presenta una imatge molt diferent de la principal, amb restes d'arrebossat.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Esteve de la Morana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2017].
# Carrer del Poeta Cabanyes

El carrer del Poeta Cabanyes és un carrer del Poble-sec, a Barcelona. Puja la muntanya de Montjuïc des de l'avinguda del Paral·lel fins al passeig de l'Exposició.
El seu nom fa referència al poeta preromàntic vilanoví Manuel de Cabanyes i Ballester. Això no obstant, inicialment el carrer estava dedicat a Francesc de Cabanyes, capità d'una companyia de miquelets que formà part de les tropes catalanes que el 26 de gener de 1641 aconseguiren la victòria de Montjuïc sobre l'exèrcit castellà. El qualificatiu de poeta s'afegí al nom del carrer de Cabanyes l'any 1949.
El cantautor Joan Manuel Serrat hi visqué la infantesa i dedicà a aquest carrer la cançó El meu carrer. També hi va viure la infantesa Jaume Sisa, cinc anys més jove que Serrat.

## Referències

* ↑ «Carrer del Poeta Cabanyes». Nomenclàtor dels carrers. Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 22 gener 2015].