OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Martí (Sant Joan de Mollet)

Can Martí és una obra de Sant Joan de Mollet (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Inicialment l'edifici era un mas de planta rectangular, tres crugies i accés central. Coberta de teula a dues vessants i orientat a migdia. Posteriorment se li afegí a la façana nord un cos rectangular de baixos i dues plantes que donava nova façana a la carretera, al qual s'accedeix per una escalinata amb balustrada. De la façana antiga destaca la porta dovellada d'accés i dues obertures del primer pis i dues obertures del primer pis transformades en balcó al segle xix. Totes les parets exteriors són ben arrebossades deixant a la vista els carreus de les obertures i de les cantonades. A la part nova de la façana hi ha dos grans contraforts del mateix material que la façana.
A la llinda d'una finestra hi figura la data de 1760. És important la reforma que es va fer al segle xix de cara a donar façana al nou traçat de la carretera de Girona a Palamós. L'actual propietari resideix a Bordils.

## Referències

* 1 2 «Can Martí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 novembre 2016].
# Serra de Clopers

La Serra de Clopers és una serra situada al municipi de Massanes (Selva), amb una elevació màxima de 258 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Bony de la Pastera

El Bony de la Pastera és una muntanya de 2.275 metres que es troba al municipi d'Espot, a la comarca del Pallars Sobirà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Agustí Antoni Minuart i Parets

Agustí Antoni Minuart i Parets (Barcelona, 1677 — 1743) fou un escriptor religiós en llengua castellana d'una família de Sant Celoni, Baix Montseny. Era germà de Joan Minuart i Parets (1693-1768) botànic català,.
Fou graduat en Teologia a la Universitat de Barcelona i frare agustinià. Va ser prior dels convents de Cervera (1709) i de Barcelona, i membre de l'Acadèmia de Barcelona (1729), de la qual fou director (1734-43). Entre les seves obres destaquen Reloj de la buena muerte (1711) i El solitario en el poblado... (1744).
L'Escola de Crist comissionà Agustí Antoni Minuart perquè escrigués una biografia laudatòria d'Antoni Pau Centena El solitario en poblado. Vida del venerable e ilustre doctor Antonio Pablo Centena.
El seu epitafi feia:
| « | Antonius Paulus Centena, Sanctæ Theologiæ Doctor, Hujus almæ eeclesiæ Decanus. Vir Vitâ conspicuus, pænitentiâ stylita: In frequentibus Dæmonum victoriis Alter Antonius; Novus solitarius in civitate. Paulus moritur mundo Vivit in cœlo, Piâ credulitate. Obiit die 11 decembris M. DC. XCI. | » |

## Referències

* ↑ «Agustí Antoni Minuart i Parets | enciclopèdia.cat». [Consulta: 19 abril 2020].
* ↑ «Minuart | Guía de Heráldica - RedHeraldica». [Consulta: 19 abril 2020].
* ↑ "Proceedings of the Linnean Society of London" 132d session, (November 1919 to June 1920)
* ↑ «minuart fray agustin antonio 1677 1743 - Iberlibro» (en castellà). [Consulta: 19 abril 2020].
* ↑ Capeille, Jean. Dictionnaire de biographies roussillonnaises. Perpignan: Imp. Lib. Cat. J. Comet, 1914, p. 121-122. (facsímil Marseille: Laffitte Reprints, 1978)
# Sant Andreu de Clarà (Castellar de la Ribera)

Sant Andreu de Clarà és l'església parroquial del nucli de Clarà, al municipi de Castellar de la Ribera (Solsonès), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

De l'església es té constància des del segle xii. Forma part de la diòcesi de Solsona. L'etimologia del mot "clarà" prové de l'evolució del cognom llatí Clārānus. Està situada a l'extrem de llevant del terme municipal, als vessants ponentins del serrat de l'Hostal de les Forques, a la capçalera del barranc de Pinell. S'aixeca dalt d'un turó aïllada de les cases de Clarà.
S'hi accedeix des de la Collada de Clarà, al punt quilomètric 98,5 de la C-26, on es pren la direcció ben indicada de "Clarà". Als 1,4 km. s'agafa el desviament a la dreta indicat "Sant Andreu de Clarà", on s'arriba als 3 km. Sempre per carretera asfaltada.

## Descripció

L'actual església és de tres naus. És molt difícil poder escatir quin era el pla antic d'aquesta església, bo i més després de les reformes que es dugueren a terme l'any 1756. Destaca al mur de migjorn una finestra de doble esqueixada amb una llinda monolítica, d'on ha estat rebaixat un arc de mig punt. Hi ha també dues altres finestres semblants que es troben a l'interior de la nau, entre les arcades que s'obren sent afegides les capelles laterals (4). Amb tot, sembla que devia tractar-se d'una església d'una sola nau, amb absis semicircular, construïda amb un aparell de carreus ben tallats, sense polir, disposats en fileres molt uniformes i regulars, lo qual pot apuntar a una data dintre el començament del segle xii.
Actualment la volta interior és apuntada. El cor és barroc i l'arc que el sustenta, amb molt poc punt, està en precàries condicions.
Cal destacar la presència del retaule fet el 1162 per l'escultor Feliu Vidal i el pintor Josep Bordons.

## Història

Des del 1043 tenim notícia de l'existència del castell de Sant Andreu de Clarà. Això vol dir que hi havia una residència feudal i una església que era parròquia, i per tant, hi havia també molts masos i famílies. El temple parroquial situat en un lloc alterós, domina tot el terme.
El rector, des del 1280, s'anomenava "plebà", que era com un arxipreste; rebia censos de les rectories d'Arbeca, de Santa Fe, de Vergós Guerrejat, de Canalda i d'altres llocs, i presentava al bisbe els rectors d'aquestes esglésies. Aquest privilegi sembla que li prevenia dels senyors Berenguer i Ponç, de Santa Fe, que procedien de Canalda i que foren senyors d'Arbeca durant algun temps (segle xiii).

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* ↑ «Sant Andreu de Clarà (Castellar de la Ribera)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Sant Andreu de Clarà (Castellar de la Ribera)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 5 «Sant Andreu de Clarà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 abril 2015].
# Lophiaspis

Lophiaspis és un gènere extint de mamífers perissodàctils de la família dels lofiodòntids (o, segons altres classificacions, dels calicotèrids) que visqueren a l'Europa occidental durant l'Eocè, fa entre 33,9 i 55,8 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Espanya (incloent-hi les conques d'Àger i Tremp, a Catalunya), França, Portugal i Suïssa. Les seves dents mancaven de mesostil. Eren més petits que Eolophiodon laboriense, un parent proper seu. El nom genèric Lophiaspis significa ‘escut crestat’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Lophiaspis» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 7 gener 2025].
* ↑ Agustí i Antón, 2002, p. 38.
* ↑ Gosàlbez, 1987, «Els mamífers fòssils» (J. Agustí).
* ↑ Rose, 2006, p. 257.
* ↑ Robinet et al., 2014, p. 26.

## Bibliografia

* Agustí, J.; Antón, M. Mammoths, Sabertooths and Hominids: 65 Million Years of Mammalian Evolution in Europe (en anglès). Columbia University Press, 2002. ISBN 0-231-11640-3.
* Gosàlbez, J. Història natural dels Països Catalans. Volum 13: Amfibis, rèptils i mamífers. Enciclopèdia Catalana, 1987. ISBN 84-7739-005-3.
* Robinet, C.; Remy, J. A.; Laurent, Y.; Danilo, L.; Lihoreau, F. «A new genus of Lophiodontidae (Perissodactyla, Mammalia) from the early Eocene of La Borie (Southern France) and the origin of the genus Lophiodon Cuvier, 1822» (en anglès). Geobios, 48, 1, 2015, pàg. 25-38. DOI: 10.1016/j.geobios.2014.11.003.
* Rose, K. The Beginning of the Age of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2006. ISBN 0801884721.
# Can Jeroni (Sant Joan de Mollet)

Can Jeroni és una obra de Sant Joan de Mollet (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici rural de planta rectangular i estructurat en tres crugies. Parets portants de pedra morterada i façanes inicialment arrebossades. La coberta és de teula a dues vessants i ràfec de filera doble format per una filera de rajols en punta de diamants i per una altra de rajols plans. La façana principal es troba orientada a est i presenta una porta adovellada, dues finestres al primer pis emmarcades amb carreus, la central amb impostes que permeten l'entrada de més llum. Les finestres dels panys de mur nord i sud presenten, en les seves respectives llindes, un element ornamental religiós d'influència gòtica. L'entrada a l'era es realitza per sota una volta de canó de pedra. Posteriorment configura una galeria coberta.

## Referències

* ↑ «Can Jeroni». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 novembre 2016].
# Serra Llonga

La Serra Llonga és una serra situada al municipi de Santa Cristina d'Aro (Baix Empordà), amb una elevació màxima de 321 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Campionat de la CONCACAF de 1971

El Campionat de la CONCACAF de 1971 va ser la cinquena edició del Campionat de la CONCACAF, el campionat de futbol de seleccions d'Amèrica del Nord i Central (CONCACAF). El torneig va tenir lloc entre el 20 de novembre i el 5 de desembre.
El torneig es va disputar a les ciutats de Port-of-Spain, la capital de Trinitat i Tobago, San Fernando i Arima. Els sis equips participants van jugar tots contra tots en un sistema de lligueta. El torneig el va guanyar Mèxic. Va ser el seu segon títol continental, després del de 1965.

## Classificació

Font:
| Equip | Classificat per | Campionats jugats | Última participació | Millor resultat previ |
| Trinitat i Tobago | 00Amfitrions | 2 | 1969 | 04Quart lloc (1967) |
| Costa Rica | 01Campions | 4 | 1969 | 03Campions (1963, 1969) |
| Haití | 02Zona Carib | 2 | 1967 | 03Cinqué lloc (1967) |
| Cuba | 03Zona Carib | 0 | - | 01- |
| Hondures | 05Zona Amèrica Central | 2 | 1967 | 00Tercer lloc (1967) |
| Mèxic | 04Amèrica del Nord | 4 | 1969 | 02Campions (1965) |

## Resultats

| Pos. | Equip | Pts | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG |
| 1 | Mèxic | 9 | 5 | 4 | 1 | 0 | 6 | 1 | 5 |
| 2 | Haití | 7 | 5 | 2 | 3 | 0 | 9 | 1 | 8 |
| 3 | Costa Rica | 5 | 5 | 2 | 1 | 2 | 6 | 5 | 1 |
| 4 | Cuba | 4 | 5 | 1 | 2 | 2 | 5 | 7 | -2 |
| 5 | Trinitat i Tobago | 4 | 5 | 1 | 2 | 2 | 6 | 12 | -6 |
| 6 | Hondures | 1 | 5 | 0 | 1 | 4 | 5 | 11 | -6 |
| Costa Rica | 3 – 0 | Cuba |
Port-of-Spain, Trinitat i Tobago
| Mèxic | 0 – 0 | Haití |
Port-of-Spain, Trinitat i Tobago
| Trinitat i Tobago | 1 – 1 | Hondures |
Port-of-Spain, Trinitat i Tobago
| Cuba | 3 – 1 | Hondures |
Port-of-Spain, Trinitat i Tobago
| Haití | 0 – 0 | Costa Rica |
Port-of-Spain, Trinitat i Tobago
| Trinitat i Tobago | 0 – 2 | Mèxic |
Port-of-Spain, Trinitat i Tobago
| Costa Rica | 2 – 1 | Hondures |
Port-of-Spain, Trinitat i Tobago
| Mèxic | 1 – 0 | Cuba |
San Fernando, Trinitat i Tobago
| Trinitat i Tobago | 0 – 6 | Haití |
Arima, Trinitat i Tobago
| Trinitat i Tobago | 2 – 2 | Cuba |
Port-of-Spain, Trinitat i Tobago
| Haití | 3 – 1 | Hondures |
Port-of-Spain, Trinitat i Tobago
| Mèxic | 1 – 0 | Costa Rica |
Port-of-Spain, Trinitat i Tobago
| Mèxic | 2 – 1 | Hondures |
Port-of-Spain, Trinitat i Tobago
| Haití | 0 – 0 | Cuba |
San Fernando, Trinitat i Tobago
| Trinitat i Tobago | 3 – 1 | Costa Rica |
Port-of-Spain, Trinitat i Tobago
* Campionat de la CONCACAF de 1971
* Mèxic Segon títol

## Referències

* ↑ «V. CONCACAF NATIONS CUP 1971». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2024].
Edicions del Campionat de la CONCACAF (Copa d'Or) :
# Bony de Santa Bàrbara

El Bony de Santa Bàrbara és una muntanya de 1.915 metres que es troba entre els municipis de la Guingueta d'Àneu i de Llavorsí, a la comarca del Pallars Sobirà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cal Nofra (Sant Martí d'Albars)

Cal Nofra és una masia de Sant Martí d'Albars (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular de dimensions considerables, feta de carreus de pedra sense desbastar a excepció dels dels angles o les obertures que sí que són treballats. Està estructurada en planta baixa i dos pisos. Les obertures són totes allindades i disposades en ordre. Les del últim pis són de menors dimensions. Està coberta a dues aigües amb teula àrab. En una de les llindes hi figura la data de 1694.

## Història

La façana i els interiors han estat restaurats i avui dia estan en bon estat.

## Referències

* 1 2 «Cal Nofra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
# Enrico Bruna

Enrico Bruna (Venècia, 11 de novembre de 1880 - Venècia, 7 de febrer de 1921) va ser un remer italià que va competir a començaments del segle xx.
El 1906 va prendre part en els Jocs Intercalats d'Atenes, on guanyà tres medalles d'or en la competició de rem: dos amb timoner, 1.000 metres, dos amb timoner, milla i quatre amb timoner.
El 1911 guanyà el campionat d'Europa de dos amb timoner i el 1919 la de quatre amb timoner dels Jocs Interaliats de París. Bruna va morir tan sols dos anys més tard, amb 40 anys.

## Referències

* 1 2 «Enrico Bruna Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 30 de gener 2012. [Consulta: 13 juliol 2016].
# La Salada (Lladurs)

La Salada és una masia de Lladurs (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular, teulada a dues vessants i orientada nord-sud. Façana principal al sud, amb porta d'arc de mig punt. Té una planta baixa amb sòl de pedra i sostre de bigues, i dos pisos.
Adossada a la cara oest, hi ha una construcció de planta rectangular orientada oest-est, amb teulada a doble vessant. Té planta baixa i un pis. La façana orientada al sud, té grans arcades de mig punt adovellades. L'interior, té sòl de pedra i coberta amb volta de canó. La construcció està feta amb parament de carreus irregulars amb morter.

## Casanova

La Casanova de la Salada és una masia del poble dels Torrents, al municipi de Lladurs a la comarca del Solsonès. Està situada a l'extrem nord-oest del Pla de Riard, a uns 650 m. a l'oest de la Salada. Actualment és una masia destinada a turisme rural.

## Referències

* ↑ Espar, Miquel Ànges. «la Salada». Pla d'ordenació urbanística municipal (POUM) de Lladurs.
* 1 2 3 «La Salada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juny 2015].
* ↑ «Turisme Solsonès». Arxivat de l'original el 2010-07-26. [Consulta: 17 desembre 2016].
* ↑ Pla d'ordenació urbanística municipal (POUM) de Lladurs: Catalogació de la Casanova de la Salada
* ↑ 42° 5′ 18.14″ N, 1° 30′ 24.65″ E﻿ / ﻿42.0883722°N,1.5068472°E﻿ / 42.0883722; 1.5068472
# Casa del Dr. Pere Pagès

La Casa del Dr. Pere Pagès és una obra de Bordils (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa cantonera de planta irregular, desenvolupada en planta baixa i dos pisos i coberta de teulada. Les obertures estan emmarcades per carreus emmotllurats i llinda de pedra d'una sola peça. La llosa del balcó del primer pis és de pedra emmotllurada i amb motius ornamentals representant vegetals i humans, i una orla barroca esculpits en la cara inferior. La façana és arrebossada i pintada deixant vistos els carreus de les cantonades. És remarcable la finestra cantonera, malgrat que actualment es troba tapiat un dels forats.
A la part inferior de la llossa del balcó es pot llegir la inscripció "DR. PERE PAGES 1706".

## Referències

* 1 2 «Casa del Dr. Pere Pagès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Serra de Baciverols

La Serra de Baciverols és una serra situada al massís de Beret, al municipi d'Alt Àneu a la comarca del Pallars Sobirà. La seva orientació és nord-sud. Al nord està limitada pel Pic de Rosari, de 2.608 metres d'altitud, i pel sud pel Cap del Muntanyó d'Àrreu que amb una elevació de 2.626 metres és el cim més alta de la serra. Està inclosa en el Parc Natural de l'Alt Pirineu.
La seva vessant oest limita amb el circ de Baciver, que drena les seves aigües al Garona, i la seva vessant est limita amb el circ de Garrabea, les aigües del qual drenen al Noguera Pallaresa.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Bony del Peçó

El Bony del Peçó és una muntanya de 2.025,9 metres d'altitud del terme municipal de Soriguera, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertany al territori del terme primigeni de Soriguera.
Està situat en el sector nord del terme municipal, al nord de Soriguera i de Llagunes, al nord-est de Vilamur. És al sud-oest de la Torreta de l'Orri.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya

## Enllaços externs

* El Bony del Peçó en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Sant Jaume de Creixell

Sant Jaume de Creixell és una església del municipi de Creixell (Tarragonès) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'església és un edifici mostra una barreja d'estils gòtic i renaixentista. Fou erigida el 1559 per decret del cardenal Dòria, arquebisbe de Tarragona. La seva estructura interior és d'una sola nau amb capçalera plana i capelles laterals al costat de l'Evangeli i una capella baixa al costat de l'Epístola que s'anomena "La cripta", amb volta de maons i data de 1663. A la nau hi ha creueria quadripartita i volta de canó a les capelles. A la clau del presbiteri hi ha la data de 1559.
La façana és renaixentista amb frontó triangular damunt de pilastres a la porta principal (1662). Al costat hi ha l'antiga rectoria, que és un edifici de pedra amb portada d'arc de mig punt i finestres decorades amb motllures de força interès.
Són destacables les pintures murals del segle xvii amb les imatges de Santa Tecla i Santa Llúcia.
El campanar fou construït l'any 1771. Cal destacar la restauració feta per l'arquitecte Josep Maria Jujol. La base del campanar és quadrada, però la part superior és octogonal. Al damunt s'aixeca un cimbori addicional, obra de Jujol. Està format per una cúpula parabòlica. La volta és sostinguda per arcs metàl·lics creuats des del centre. A cada un dels vessants dels arcs hi ha un ull de bou de totxo. Pels costats exteriors de la volta pedres característiques de l'obra de Jujol.
Quatre figures de 4,5 m d'alçada realitzades a peu d'obra rematen el cim del campanar.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Jaume de Creixell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 abril 2013].

## Enllaços externs

* «Sant Jaume de Creixell». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Giorgio Cesana

Giorgio Cesana (14 d'abril de 1892 - Lido de Venècia, 17 d'abril de 1967) va ser un remer italià que va competir a començaments del segle xx.
El 1906 va prendre part en els Jocs Intercalats d'Atenes, on guanyà, com a timoner, tres medalles d'or en la competició de rem: dos amb timoner, 1.000 metres, dos amb timoner, milla i quatre amb timoner.

## Referències

* ↑ «Giorgio Cesana Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 30 de gener 2012. [Consulta: 13 juliol 2016].
# Les Planes de Besora

Les Planes de Besora és una masia de Navès (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està formada per tres plantes, una de les quals és un traster.

## Situació

La masia es troba a les planes de la part sud del terme municipal, a uns sis quilòmetres a ponent del nucli de Navès, al marge dret del torrent de l'Albereda. S'hi va des de la carretera C-26 (de Solsona a Berga), al seu pas pel terme de Navès, al km. 114,2 (42° 00′ 05″ N, 1° 36′ 22″ E﻿ / ﻿42.001501°N,1.606178°E﻿ / 42.001501; 1.606178). Aquí cal prendre la carretera a Besora i Busa. La masia està a 800 metres, a peu de carretera, a la dreta.

## Descripció

Masia de planta rectangular, teulada a dos vessants i orientada nord - sud. Façana principal a la cara sud, amb porta d'arc de mig punt i adovellada. Planta baixa amb sòl de pedra i sostre amb bigues de fusta, i dos pisos. Diversa tipologia de finestres, a la cara sud, dues grans. Finestres d'arc de mig punt i adovellades. Parament de carreus irregulars amb morter, excepte a les llindes i a les cantonades que són tallats.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* ↑ «Les Planes de Besora». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Ca l'Estevenet

Ca l'Estevenet és una masia de Bordils (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'edifici fou construït el 1848 per Esteve Martí, tal com s'indica en una pedra de l'arc d'entrada.

## Descripció

És una antiga masia de planta rectangular, estructurada en tres crugies paral·leles perpendiculars a la façana principal i amb accés central. Parets estructurals morterades i façana acabades amb un rebatut. La coberta és a dues vessants amb teulada àrab u ràfec de filera doble amb rajols plans i teula girada.
Consta de planta baixa, pis i golfes, actualment adaptades també per a estatge. Les obertures de la façana són emmarcades amb carreus, la porta d'accés exterior és amb arc rebaixat. La planta baixa i el primer pis són coberts amb volta de rajols. L'escala és situada al fons de la crugia central. Les portes interiors de les dues primeres plantes són emmarcades per carreus.

## Referències

* 1 2 3 «Ca l'Estevenet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Serra de Puntils

La Serra de Puntils és una serra situada als municipis d'Ascó i Flix a la Ribera d'Ebre.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Mas Bosc (Bordils)

El Mas Bosc és una masia de Bordils (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia originàriament de planta rectangular, amb diverses ampliacions posteriors. Parets de maçoneria, am carreus a les cantonades i a les obertures. La coberta és de teula acabada amb un ràfec de filera doble, format per rajols plans pintats amb calç i teula girada. La porta d'accés està formada per dovelles i es troba descentrada respecte a l'eix de simetria de l'edifici. Els sostres són fets amb cairats, tant a la planta baixa com al pis.
En una llinda del primer pis hi ha l'any 1668, en una altra el 1669. a la llinda de la porta d'un cos lateral hi ha l'any 1637.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Bosc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].