OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Heinrich Friedrich Enckhausen

Heinrich Friedrich Enckhausen (també escrit Enkhausen, Enghausen i Enghusen, (Celle (Baixa Saxònia), 25 de setembre, 1799 - Hannover, 15 de gener, 1885), va ser un pianista, organista, trompa, compositor i professor de cant alemany.

## Biografia

Heinrich Friedrich Enckhausen va començar a estudiar música amb el seu pare Heinrich Friedrich Enckhausen, l'últim músic del consell de Celle. El 1816 va ser acceptat a la banda de cuirassers de Celle, on tocava el violí, la flauta, el clarinet, el violoncel i el piano. El 1826 es va traslladar a Berlín i hi va estudiar piano i composició amb Aloys Schmitt. Enckhausen va anar a la cort de Hannover amb Schmitt quan Schmitt va ser nomenat organista de la cort. Enckhausen hi va tocar com a trompa a l'orquestra de la cort entre 1827 i 1832. Després de la sortida de Schmitt de Hannover, Enckhausen va dirigir l'Acadèmia de Cant. El 1833 esdevingué professor de cant a l'escola de mestres. El 1839 finalment va rebre el càrrec d'organista a l'església del castell de Hannover, que va ocupar fins a la seva jubilació. Des de 1845 va treballar com a professor de cant al Liceu de Hannover.
Mentrestant, el 16 de juny de 1836, Enckhausem era membre de la Lògia Maçònica de Sant Joan Zur Ceder el.
El germà petit d'Enckhausen, Georg (1801–1868) va treballar com a organista a Hermannsburg. El 29 d'octubre de 1843 va néixer a Hannover la filla d'Enckhausen, el futur escriptor Malwine Enckhausen.
Enckhausen va escriure l'òpera Der Savoyard (Hannover, 1832) i música sacra. També va compondre unes 70 peces per a banda militar, piano i per a veus solistes.

## Referències

* 1 2 Abschnitt nach: Harald Müller: Heinrich Friedrich Enckhausen. In: MGG Online.
* 1 2 3 Abschnitt nach: Nicolas Slonimsky: Heinrich Friedrich Enckhausen. In: Baker's Biographical Dictionary of Musicians.
* ↑ Schimmelpfennig: Namentliches Verzeichnis sämmtlicher Mitglieder und Ehren-Mitglieder der Loge zur Ceder - Verzeichnis der Beamten der Loge, in Hermann Müller (Bearb.): Die St. Johannis-Loge zur Ceder. Eine Festgabe zum 100jähr. Stiftungsfeste am 20. 9. 1877, Hannover: Hofbuchdruckerei der Gebrüder Jänecke, 1877, S. 38; Google-Bücher
* ↑ Hiltrud Schroeder (Hrsg.): Enckhausen, Malwine, in dies.: Sophie & Co. Bedeutende Frauen Hannovers. Biographische Portraits, Fackelträger, Hannover 1991, ISBN 3-7716-1521-6, S. 231

## Bibliografia

* Enckhausen, Heinrich Friedrich. A: MGG Online, ed. de Laurenz Lütteken (cal subscripció).
* Heinrich Friedrich Enckhausen. A: Nicolas Slonimsky: Baker's Biographical Dictionary of Musicians. 7a edició. Oxford University Press, Londres / Nova York / Toronto 1984, ISBN 0-19-311335-X, p. 662.
# Serrat de la Moixera

El Serrat de la Moixera és una serra situada al municipi de la Vall de Boí a la comarca de l'Alta Ribagorça, amb una elevació màxima de 2.001 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pic d'Àtics

El Pic d'Àtics és una muntanya de 2.555 metres que es troba en el terme municipal d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà, dins del territori de l'antic terme d'Isil.
Està situat a prop del racó nord-est del terme d'Alt Àneu i de l'antic terme d'Isil, a prop i al sud-oest del Mont-roig i al nord de l'Estanyardo. És, de fet, un contrafort nord-occidental de la Serra de Pilàs.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya

## Enllaços externs

* El Pic d'Àtics en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cantó de Lannilis

El cantó de Lannilis (bretó Kanton Lanniliz) és una divisió administrativa francesa situada al departament de Finisterre a la regió de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 5 comunes :
| Nom bretó | Nom francès | Nom gal·ló |
| Gwiseni | Guissény | --- |
| Landeda | Landéda | --- |
| Lanniliz | Lannilis | --- |
| Plouguerne | Plouguerneau | --- |
| Treglonoù | Tréglonou | --- |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Claude Guiavarc'h | UMP | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# Astroloba robusta

Astroloba robusta és una espècie de planta suculenta del gènere Astroloba, que pertany a la subfamília de les asfodelòidies (Asphodeloideae), dins la família de les asfodelàcies (Asphodelaceae).

## Descripció
### Característiques vegetatives

Astroloba robusta es reconeix fàcilment per les seves fulles dures, afilades i brillants, que solen tenir els marges i la quilla blanques. Algunes poblacions tenen taques blanques o tubercles a les fulles. Altres són totalment glabres.

### Inflorescències i flors

Les seves flors són, però, les que fan que aquesta espècie sigui realment diferent dels seus parents més propers (Astroloba foliolosa i Astroloba congesta a l'est). De manera inusual, les inflorescències apareixen a finals d'hivern (aproximadament de maig a octubre -en el seu hàbitat austral-), i són robustes i curtes. De la mateixa manera, les flors sèssils de les inflorescències són igualment robustes: amb peduncles gruixuts i bràctees florals llargues i acampanades.

## Distribució i hàbitat

Aquesta espècie té una distribució extremadament àmplia a les províncies sud-africanes del Cap Occidental i del Cap Oriental; fins a l'oest de Matjiesfontein, fins a l'est fins a Steytlerville (i potser fins i tot més enllà). A més, Astroloba robusta s'estén cap al nord fins al Gran Karoo, i es desconeix el seu límit nord. És conegut prop de Nelspoort i als peus del coll de Molteno fora de Beaufort West. No obstant això, els informes no confirmats a prop de Fraserburg, al Cap Septentrional, podrien indicar una distribució molt més àmplia. La variació local és interessant.
Al sud de Laingsburg, les plantes són petites, nanes, gràcils i primes. Prop de Rietbron es va informar d'una població molt gran i robusta, gairebé com A. tenax var. moltenoi de la zona de Prince Alfred. Les plantes des de Klipplaat fins a Willowmore tenen vores blanques atractives a les seves fulles. A la zona entre la presa Floriskraal i el príncep Albert creixen tota mena de formes inusuals, possiblement intermèdies entre pentagona i robusta. No es confirma la situació al voltant de Graaff-Reinet, on es pot trobar una forma molt robusta d'Astroloba foliolosa; També hi ha altres registres més a l'interior d'aquí, on no és clar si les plantes són robusta o foliolosa.

## Taxonomia

Astroloba robusta va ser descrita per P.Reinecke ex-Molteno, van Jaarsv. & Gideon F.Sm. i va ser publicat a Bradleya 35: 205, a l'any 2017.

### Etimologia

Astroloba: nom genèric que deriva de les paraules gregues astros, "estrella" i lobos, "lòbul".
robusta: epítet llatí que significa 'forta, robusta'; referint-se a les inflorescències i flors curtes i robustes.

## Referències

* 1 2 3 4 Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.Jilemicky, Jakub; Molteno, Steven. «» (en anglès). [Consulta: 6 juny 2022].
* ↑ «Astroloba corrugata». Royal Botanic Gardens, Kew. Arxivat de l'original el 2022-06-06. [Consulta: 6 juny 2022].
* ↑ List of descriptive plant epithets
# Tiana (desambiguació)

Tiana és el nom dels següents llocs:
* Tiana, municipi de la comarca del Maresme.
* Tiana (Sardenya), municipi italià de la província de Nuoro.
* Tíana, antiga ciutat de Capadòcia.
# Sulayman ibn Abd-al-Màlik

Sulayman ibn Abd-al-Màlik (àrab: سليمان بن عبد الملك, Sulaymān ibn ʿAbd al-Malik) o, simplement, Sulayman (c. 674-717) fou califa omeia marwànida de Damasc (715-717). Era fill del califa Abd-al-Màlik ibn Marwan i de Wal·lada bint al-Abbàs.
La seva vida és força desconeguda en els primers tres decennis. Hauria nascut i viscut a Medina i s'hauria tralladat a Síria durant la segona guerra civil (680-692) amb altres membres de la branca marwànida. El 701 va dirigir la peregrinació a la Meca. El 704 va morir Abd-al-Aziz ibn Marwan, germà del califa regnant Abd-al-Màlik ibn Marwan (685-705) i hereu designat ja pel pare Marwan I, i el califa va designar llavors hereu als seus propis fills al-Walid I i successivament Sulayman.
El seu germà va pujar al tron el 705 i va a Sulayman nomenar governador del djund de Filistin on va traslladar la capital a Ramla. El 710 va donar asil a alguns membres de la família dels Muhallàbides que havien caigut en desgràcia, però havien pogut fugir de la presó, entre els quals Yazid ibn al-Muhal·lab (després governador de l'Iraq). Sembla que les relacions amb el seu germà no eren molt bones perquè aquest intentava imposar com a successor al seu propi fill Abd-al-Aziz i tenia el suport del general al-Hajjaj ibn Yússuf, l'enemic principal dels muhallàbides. Tot i els plans del seu germà, a la mort d'aquest el 24 de febrer del 715 Sulayman, tal com havia estat establert, va pujar al tron sense oposició coneguda. El nou califa va tenir residència principal a Jerusalem. Sota el seu govern es van conquerir el Gurgan i el Tabaristan.
El 716 va tornar a dirigir el pelegrinatge i el mateix any va anar a Dabik, al nord de Síria, que li va fer de quarter general en la campanya contra els romans d'Orient (716-718) que va dirigir per terra Màslama ibn Abd-al-Malik i per mar Umar ibn Hubayra al-Fazari. L'estiu del 717 es va iniciar el setge de Constantinoble (que va fracassar el 718). Va morir a Dabik el 24 de setembre del 717. El seu fill i hereu designat, Ayyub, havia mort poc abans que el seu pare i es diu que sota influència del conseller espiritual Radja ibn Haywa fou designat successor el seu besnebot Úmar ibn Abd-al-Aziz (Umar II), però sembla que era el successor natural per dret de senioritat, per legitimat i per tradició.

## Referències

* ↑ Rogers, Clifford J. The Oxford Encyclopedia of Medieval Warfare and Military Technology (en anglès). vol.1. Oxford University Press, 2010, p. 418. ISBN 0195334035.

## Bibliografia

* Encyclopaedia of Islam. Second Edition, Brill Publishers, Leiden, s.v. «Sulaymān b. ʿAbd al-Malik».
# Lèmur ratolí gris rogenc

El lèmur ratolí gris rogenc (Microcebus griseorufus) és una espècie de primat pertanyent a la família dels quirogalèids. Viu a la part occidental de Madagascar, en una zona propera a la Reserva Natural de Beza Mahafaly, al nord de Lamboharana.
# Lèmur de nas ample

El lèmur de nas ample (Prolemur simus) és una espècie de primat estrepsirrí de la família dels lemúrids. És l'únic representant del gènere Prolemur. És un lèmur gran, de color grisós bru amb les orelles blanques. S'alimenta exclusivament de bambú, del qual prefereix els brots, però continua amb les tiges i les fulles. No se sap el mètode pel qual el seu metabolisme descompon el cianur dels brots. El seu únic depredador és la fossa (Cryptoprocta ferox). Només viu al sud-est de Madagascar.
# Uacari del Pico da Neblina

El uacari del Pico da Neblina (Cacajao hosomi) és una espècie de primat platirrí de la família dels pitècids. Viu al bosc de l'Amazònia, al nord-oest del Brasil i el sud de Veneçuela. El Pico da Neblina marca el centre del seu àmbit de distribució conegut i és l'origen del seu nom. És exclusivament arborícola i viu al cobricel dels boscos humits, a una altitud d'entre 100 i 1.500 msnm.

## Referències

* 1 2 Boubli, J.-P. i Veiga, L.M.. Cacajao hosomi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 26 octubre 2008.
# Tití de mantell blanc

El tití de mantell blanc (Plecturocebus pallescens) és una espècie de primat platirrí originari de Sud-amèrica, on viu al sud de Bolívia, el sud-oest del Brasil i el nord del Paraguai. Com tots els titís, és un primat petit que pot pesar entre 800 i 1.300 grams. La seva dieta es basa en fruita, fulles, insectes i llavors. Forma parelles monògames que ocupen un determinat territori.

## Referències

* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 145. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* 1 2 Veiga, L. M., Wallace, R. B. i Velilla, M. Callicebus pallescens. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 3 gener 2009.
# Arsuf

Arsuf (en hebreu אַרְסוּף, ארשוף; en àrab أرسوف, Arsūf) també Arsur o Apollonia, fou una antiga fortalesa avui a Israel, uns 16 km al nord de Tel-Aviv. El lloc (Tell Arsuf) fou excavat després de 1994 i el 2002 fou convertit en el Parc Nacional d'Apollonia. Una nova vila de nom Arsuf fou construïda el 1995 una mica al nord.
La ciutat fou fundada pels fenicis vers el segle vi aC amb el nom d'Arshuf agafat de Reseph (Resef), la deessa cananea de la fertilitat. Com la resta de Fenícia va passar a l'Imperi Persa i administrada des de Sidó; la seva producció principal era la porpra obtinguda dels mol·lusc murex, que s'exportava cap a Grècia. Va passar al regne de Macedònia sota Alexandre el Gran (332 aC) i després del 301 aC fou part dels dominis dels ptolemeus i de l'Imperi Selèucida sota els quals va portar el nom d'Apol·lònia (Apollonia), ja que els grecs identificaven a Resef amb Apol·lo.
Sota domini romà la ciutat va créixer i fou un establiment important entre Jaffa i Cesarea Marítima a la via de la costa. El 133 fou destruïda per un terratrèmol però es va recuperar; es va construir el port i el comerç amb Itàlia i Àfrica del nord es va desenvolupar. Encara va créixer més sota el domini romà d'Orient fins a cobrir una superfície de 28 hectàrees. Era la segona ciutat de la zona després de Cesarea i disposava d'una església molt elaborada i indústria del vidre.
El 640 fou capturada pels àrabs i va recuperar el nom d'Arsuf. La vila va disminuir de mesura fins a 9 hectàrees; fou integrada a la província de Filastin i es va construir una muralla per fer front als atacs romans d'Orient des del mar; es va desenvolupar la producció de ceràmiques i terrisses. El 809, a la mort d'Harun ar-Raixid, la comunitat local de samaritans fou aniquilada i la seva sinagoga destruïda.
El 1101 va caure en mans dels croats de Balduí I de Jerusalem amb el suport de la flota genovesa i va rebre el nom d'Arsur; les muralles foren restaurades i fou centre de la senyoria d'Arsur, feu del regne de Jerusalem. Saladí la va conquerir el 1187 i una batalla entre aquest i Ricard Cor de Lleó es va produir prop de la ciutat el 6 de setembre de 1191 i la ciutat fou ocupada pels croats l'endemà i reconeguda als croats per la treva del 1192.
Joan d'Ibelin, senyor de Beirut (1177—1236) esdevingué senyor d'Arsur el 1207 pel seu matrimoni amb Melisenda d'Arsur que tenia llavors uns 35 anys. El seu fill comú Joan d'Arsuf (1211—1258, senyor 1236-1258) va heretar la senyoria; va iniciar l'arranjament de les muralles i la construcció d'una fortalesa i un nou port 1242. El 1258 el va heretar el seu fill Balian d'Arsur (1239-1277, senyor 1258-1265) que va deixar el govern el 1261 als Cavallers Hospitalaris. El 29 d'abril de 1265 el mameluc Baybars la va conquerir després d'un setge de 40 dies i les muralles i la fortalesa foren destruïts per evitar un retorn dels croats. El lloc va quedar llavors abandonat.

## Enllaços externs

* Archaeological exploration of Arsuf Ministeri d'afers exteriors d'Israel
* Apollonia National Park Arxivat 2012-07-17 a Wayback Machine.
* Fotos d'Apollonia-Arsuf
# Cercopitec de nas blanc

El cercopitec de nas blanc (Cercopithecus nictitans) és una espècie de primat del gènere dels cercopitecs (Cercopithecus), dins la família dels cercopitècids.
Té el pelatge uniformement gris. Té la cara fosca. El seu nom deriva de la clapa de pèls blancs i curts que té al nas. Té una llargada corporal de 40-70 cm, amb una cua de fins a 102 cm. Pesa fins a 12 kg. Els mascles són una mica més grans que les femelles.
# Macaco de l'illa Pagai

El macaco de l'illa Pagai (Macaca pagensis) és una espècie de primat del gènere dels macacos, dins de la família dels cercopitècids. És un parent molt proper del macaco de Siberut i a vegades se'ls classifica com una única espècie.
Aquest animal té l'esquena i les cames de color marró fosc, els braços de color vermellós i la zona de les espatlles de color gris. Igual que el seu parent, el macaco de cua de porc meridional, té la cua curta.
# Mangabei de collar

El mangabei de collar (Cercocebus torquatus) és una espècie de primat catarrí de la família dels cercopitècids que viu en diversos països africans: Camerun, la República del Congo, Costa d'Ivori, Guinea, el Gabon, Ghana, Guinea Equatorial, Libèria, Nigèria, el Senegal i Sierra Leone.
Sense comptar la llarga cua, mesura uns 65 cm de llargada. Pesa fins a 12 kg. El color del pèl és gris a les zones dorsals i blanc a la zona ventral. Té un característic «barret» format per pèl rogenc. Viu a la selva tropical, en grups petits de no més de quinze individus. La seva dieta es basa en vegetals, tot i que també menja insectes, ous i, a vegades, carronya. Aquest animal té un comportament social complex, que inclou una gran varietat d'expressions facials i vocalitzacions diferents.

## Referències

* 1 2 Boitani, Luigi i Stefania Bartoli (1982) Guía de Mamíferos: 108. Barcelona: Ediciones Grijalbo, 1985. ISBN 84-253-1659-6 (castellà)
# Rinopitec de Stryker

El rinopitec de Stryker (Rhinopithecus strykeri) és una espècie de primat del gènere Rhinopithecus que viu a Myanmar. L'espècie fou descrita el 2010, però la població local ja coneixia aquest animal anteriorment.
Aquest mico mesura uns 55 cm de llargada i té una cua de 78 cm. Té el pelatge negre i la barba blanca. Les puntes de les orelles tenen una mena de serrell i també són blanques, igual que part del dors. La cara és calba i de color rosa. Els llavis en sobresurten una mica. Els narius apunten cap amunt, de manera que l'aigua hi entra fàcilment quan plou. Segons els habitants locals, això el fa esternudar i, per aquest motiu, el rinopitec de Stryker es passa els dies de pluja amb el cap entre les potes.

## Referències

* 1 2 «New Snub-Nosed Monkey Discovered, Eaten» (en anglès). National Geographic, 27-10-2010. [Consulta: 3 març 2013].
# La Pampa

La Pampa, al text de la Constitució provincial: Província de la Pampa, és una de les vint-i-quatre jurisdiccions (23 províncies i una ciutat autònoma) que conformen la República Argentina. Alhora, és un dels vint-i-quatre estats autogovernats o jurisdiccions de primer ordre que conformen el país i un dels vint-i-quatre districtes electorals legislatius nacionals. La seva capital i ciutat més poblada és Santa Rosa.
Se situa a la regió de les pampes al centre del país.

## Vegeu també

* Ruta Nacional 22 (Argentina)

## Referències

* ↑ «Constitución de La Pampa». Gobierno de La Pampa. Arxivat de l'original el 5 de setembre de 2011. [Consulta: 3 setembre 2011].
* ↑ «Jurisdicción». Argentina.gob.ar.
* ↑ «Estados provinciales». Casa Rosada.
* ↑ «Constitución de la Nación Argentina» (pdf). World Intellectual Property Organization.

## Enllaços externs

* http://www.lapampa.gov.ar Arxivat 2005-07-25 a Wayback Machine.
* Turisme a la Pampa Arxivat 2005-07-25 a Wayback Machine.
* Creació de la província de la Pampa Arxivat 2011-10-23 a Wayback Machine.
# Wunda

Wunda és un gran cràter d'impacte de la superfície del satèl·lit d'Urà Umbriel. Mesura 131 km de diàmetre i es troba prop de l'equador de la lluna. S'anomena això en honor de Wunda, un esperit obscur de la mitologia aborigen d'Austràlia.
Wunda té una característica d'albedo prominent al seu terra, amb forma d'anell amb material brillant de com a mínim 10 km d'amplada radial. La raó de la seva brillantor, que destaca sobre la obscuritat de la lluna, es desconeix; podria ser un dipòsit de gel de diòxid de carboni.

## Referències

* 1 2 Plescia, 1987.
* ↑ USGS: Umbriel: Wunda.
* ↑ Smith Soderblom et al., 1986.
* ↑ Sori, Michael M.; Bapst, Jonathan; Bramson, Ali M.; Byrne, Shane; Landis, Margaret E. «A Wunda-full world? Carbon dioxide ice deposits on Umbriel and other Uranian moons». Icarus, 290, 01-07-2017, pàg. 1–13. Bibcode: 2017Icar..290....1S. DOI: 10.1016/j.icarus.2017.02.029.

## Bibliografia

* Plescia, J. B. «Cratering history of the Uranian satellites: Umbriel, Titania and Oberon». Journal of Geophysical Research, 92, A13, 30-12-1987, pàg. 14,918–14,932. Bibcode: 1987JGR....9214918P. DOI: 10.1029/JA092iA13p14918. ISSN: 0148-0227.
* Smith, B. A.; Soderblom, L. A.; Beebe, A.; Bliss, D.; Boyce, J. M.; Brahic, A.; Briggs, G. A.; Brown, R. H.; Collins, S. A. «Voyager 2 in the Uranian System: Imaging Science Results». Science, 233, 4759, 04-07-1986, pàg. 43–64. Bibcode: 1986Sci...233...43S. DOI: 10.1126/science.233.4759.43. PMID: 17812889.
* USGS/IAU. «Wunda on Umbriel». Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology, 01-10-2006. [Consulta: 22 febrer 2012].
# La Bruguera (les Masies de Roda)

La Bruguera és un monument del municipi de les Masies de Roda (Osona) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una masia coberta a dues vessants. Presenta un portal de cara a nord que forma un petit pati al davant i ubica un pou. Correspon al primer pis de la casa. A la part de llevant, on el carener és paral·lel a la façana, hi ha un gros portal dovellat amb una finestra al damunt de forma goticitzant. La masia presenta diferents cossos: a la part de ponent hi ha un porxo sostingut per grossos pilars. La casa ha estat restaurada durant la segona meitat del segle xx, respectant la tipologia primitiva, tot i que a l'interior s'observen notables reformes. Els materials constructius bàsics són la pedra i el morter.

## Història

Antiga casa pairal, la finestra situada damunt el portal dovellat està datada el 1569, les reformes més importants daten del segle xviii. Es conserva un coll de pou datat l'any 1879. A principis de segle xx, els propietaris mantenien el cognom Bruguera, però es perdé e casar-se la pubilla amb un mosso del mas, anomenat Marcé. Més tard passà a ser-ne propietari el sr. Fontcuberta i actualment pertany al sr. Narcís Maragall.

## Referències

* 1 2 «La Bruguera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 novembre 2012].

## Enllaços externs

* «La Bruguera». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Back in Black

Back in Black és un àlbum d'estudi de la banda australiana de hard rock AC/DC llançat el 1980.
En aquest disc figura per primera vegada Brian Johnson com a vocalista, qui va substituir Bon Scott després de la seva tràgica mort. Les vendes internacionals del disc són de més de 50 milions de còpies, vendes que el van convertir en el segon àlbum més venut de la història després Thriller de Michael Jackson. L'àlbum està dedicat a Bon Scott. La portada del disc (el logo d'AC/DC sobre un fons negre) era un clar homenatge al recent mort Bon Scott.

## Informació general

Back in Black conté deu cançons, alguns dels quals són els èxits més grans de la banda, com "Shoot to Thrill" "Hells Bells", "You Shook Me All Night Long", i "Back in Black". És l'àlbum més venut de la banda, i també és l'àlbum de major venda realitzat per un grup musical a més de ser el més venut dins del gènere rock amb més de 50 milions de còpies venudes a tot el món. El seu següent àlbum, For Those About to Rock (We Salute You), va aconseguir el número 1, igual que el més recent àlbum de la banda anomenat Black Ice (2008).
La cançó "Back in Black" va ser classificada en el número 187 dins de la llista de les 500 millors cançons de tots els temps de Rolling Stone, i el senzill "Shoot to Thrill" és considerada la cançó més aconseguida de la banda.
L'àlbum també va ser inclòs en les "1001 Discos que cal escoltar abans de morir".

## Llista de cançons

* "Hells Bells" – 5:10
* "Shoot to Thrill" – 5:17
* "What Do You Do for Money Honey" – 3:33
* "Givin the Dog a Bone" – 3:30
* "Let Me Put My Love into You" – 4:16
* "Back in Black" – 4:14
* "You Shook Me All Night Long" – 3:30
* "Have a Drink on Me" – 3:57
* "Shake a Leg" – 4:06
* "Rock and Roll Ain't Noise Pollution" – 4:15

## Referències

* ↑ Masino, Susan; traducción de David Agustí Hernández. «Back in Black». A: La historia de AC/DC. Teià, Barcelona: Ma Non Troppo, 2007, p.127-142. ISBN 9788496222946 [Consulta: 31 gener 2014].
* ↑ (castellà) 1001 discos que hay que escuchar antes de morir