OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casablanca (l'Escala)

Casablanca és una casa habilitada com a restaurant al nucli antic de l'Escala (l'Alt Empordà), al sector oest de la Platja, delimitada pels carrers Enric Serra i Pintor Joan Massanet. És una de les construccions que delimiten la Plaça de la Sardana.
Edifici de planta rectangular format per planta baixa i tres pisos, amb la coberta de teula a tres vessants i ràfec de dents de serra. L'edifici, tot i que força reformat, presenta les obertures majoritàriament rectangulars, amb els brancals i les llindes bastits amb carreus de pedra ben desbastats. A la planta baixa hi ha quatre portals de diverses mides. Als pisos hi ha balcons exempts i correguts, amb alguna finestra balconera. L'últim nivell presenta grans obertures rectangulars, a mode de vidriera, de recent construcció. De la façana encarada a mar, destaca una finestra al primer pis, amb l'ampit motllurat i mènsules decoratives als laterals. Damunt seu, a la segona planta, hi ha tres petites obertures d'arc de mig punt. La façana orientada a la plaça presenta una obertura ovalada, bastida amb pedra, a l'extrem nord, i una petita finestra quadrada amb un oval a la llinda, al darrer pis.
La resta de la construcció es troba arrebossada i pintada de blanc. Les cantonades són rematades amb carreus de pedra desbastats, fins al nivell de la segona planta.

## Referències

* 1 2 3 «Casablanca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 octubre 2017].
# Can Siscu (la Jonquera)

Can Siscu és una casa historicista de la Jonquera (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta rectangular ubicada a la cantonada entre la plaça de l'Ajuntament i el carrer Major. Les portes que donen a la plaça són allindades, mentre que les que miren al carrer són d'arc de mig punt rebaixat. Totes les obertures han estat emmarcades per carreus de pedra ben escairats, els murs han estat arrebossats. Al primer pis les finestres donen a una balconada seguida amb barana de ferro, mentre que al segon pis cada finestra consta d'un balcó individual. Tots els balcons estan suportats per mènsules de pedra. La casa consta de planta baixa, dos pisos i coberta aterrassada.

## Referències

* ↑ «Can Siscu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 octubre 2017].
# El Cortal Nou

El Cortal Nou és una masia de Sant Pere Pescador (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situat al sud-est del nucli urbà de la població de Sant Pere Pescador, al bell mig de la urbanització Bon Relax II, a la que s'arriba per la carretera al Riuet. El mas està delimitat entre el carrer Besalú i l'avinguda Olot.

## Descripció

Edifici de planta rectangular, amb coberta de teula de dues vessants i distribuït en planta baixa i pis. A la banda de llevant se li adossa un petit cos de nova planta, amb la coberta plana i distribuït en un sol nivell. Majoritàriament, les obertures són rectangulars i estan emmarcades amb carreus escairats als brancals, les llindes planes i, en el cas de les finestres, els ampits motllurats. Moltes d'elles han estat parcialment o totalment restituïdes, ja que actualment l'edifici es troba en procés de restauració i rehabilitació. Els elements més destacables de la construcció són un rellotge de sol situat a l'extrem sud-oest de la façana principal i un contrafort que reforça el mur de tramuntana de l'edifici.
La construcció és bastida amb pedra desbastada de diverses mides lligada amb morter, amb carreus escairats a les cantonades.

## Història

Masia documentada des del segle xvii quan era propietat dels Caramany. L'edifici actual es va construir entre 1743 i 1748. L'any 1946 era propietat de Cecili Granada, últim hereu dels Caramany. Posteriorment les terres que conformaven l'heretat s'han convertit en la urbanització Bon Relax. Actualment està en procés de rehabilitació per convertir-la en habitatge.

## Referències

* 1 2 3 4 «El Cortal Nou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 octubre 2017].
# Casa al carrer del Riu, 3 (Sant Pere Pescador)

La Casa al carrer del Riu, 3 és una obra de Sant Pere Pescador (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli urbà de la població de Sant Pere Pescador, al sud de l'antic recinte medieval de la vila, entre el carrer del Riu i l'inici del carrer Hospital.
Edifici de planta rectangular, format per tres cossos adossats, amb un pati al costat de llevant. L'edifici principal té la coberta a un sol vessant de teula i està distribuït en planta baixa i dos pisos. Totes les obertures són rectangulars, majoritàriament bastides amb carreus de pedra als brancals i les llindes planes. Moltes d'elles presenten un petit arc de descàrrega, bastit amb maons, a la part superior de la llinda. La façana principal presenta, a la planta baixa, un gran portal d'accés. Als pisos hi ha dues finestres, la del primer amb l'ampit motllurat. De la façana lateral destaca el balcó exempt. El cos adossat a llevant presenta la teulada a un sol vessant i està distribuït en tres plantes, amb les obertures emmarcades amb pedra i una galeria oberta al pis superior.
La construcció és bastida amb pedra de diverses mides lligada amb morter de calç. Hi ha carreus ben desbastats a les cantonades de l'edifici.

## Història

En el nucli antic de Sant Pere Pescador hi ha algunes cases dels segles XVI, XVII i XVIII amb interessants elements arquitectònics. Amb l'acabament de les guerres remences la vila de Sant Pere Pescador s'expandí més enllà del nucli fortificat al centre on hi havia l'església i la casa Caramany, sobretot vers migdia on es formà un extens barri entre la muralla i el riu. Aquesta és una construcció del segle xvii amb reformes posteriors.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa al carrer del Riu, 3». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 octubre 2017].
# Consonant gutural

Una consonant gutural és una consonant el punt d'articulació de la qual està a la part posterior del tracte vocal, usualment es consideren guturals les consonants uvulars, les faríngies, les epiglotals, les glotals, i alguns autors inclouen també les velars. De forma popular alguns idiomes es consideren com “llengües guturals”. Alguns d'aquests idiomes serien l'àrab, el francès i l'alemany.
Els idiomes tuu i juu (khoisan) del sud d'Àfrica tenen moltes vocals guturals.
La paraula gutural deriva del llatí i literalment significa “de la gola”. El terme "gutural" no té una definició establerta, encara que històricament ha estat utilitzat en la fonètica i ocasionalment el fan servir els fonòlegs actualment, però no forma part de la classificació de consonants usades per l'Alfabet Fonètic Internacional.
Els sons guturals són típicament consonants, però algunes articulacions també es poden considerar guturals. Gairebé mai es fa servir gutural com un terme tècnic en lingüística.

## Referències

* ↑ Miller, Amanda «Guttural vowels and guttural co-articulation in Juǀʼhoansi». Journal of Phonetics, 35, 1, 2007, pàg. 56–84. DOI: 10.1016/j.wocn.2005.11.001.
* ↑ Pullum, Geoffrey K.; Ladusaw, William. Phonetic Symbol Guide. Second. Chicago: University of Chicago Press, 1996. ISBN 0226685357.
* ↑ Ball, Martin J. «What on earth does 'Guttural' mean, anyway?». clinicallinguistics, 19-09-2011.
Alfabet fonètic internacional :
Vocals :
Anterior
Quasi- anterior
Central
Quasi- posterior
Posterior
Tancada
•iy
•ɨʉ
•ɯu
•ɪʏ
•ɪ̈ʊ̈
ʊ
•eø
•ɘɵ
•ɤo
•e̞ø̞
•əɵ̞
•ɤ̞o̞
•ɛœ
•ɜɞ
•ʌɔ
•æ
ɐ
•aɶ
•äɒ̈
•ɑɒ
Quasitancada
Semitancada
Mitjana
Semioberta
Quasioberta
Oberta :
Consonants :
Les taules contenen símbols fonètics que potser no es mostrin correctament en alguns navegadors. :
# Carena de Canyelles

La Carena de Canyelles és una serra situada al municipi de Castellar del Vallès a la comarca del Vallès Occidental, amb una elevació màxima de 513 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Masia de la Rectoria (Salt)

La Masia de la Rectoria és una masia a la vila de Salt (al Gironès) protegida com a bé cultural d'interès local. Típica masia d'estructura basilical de planta i pis i segon pis per a la pallissa o golfes al cos central. D'aparença simètrica la façana presenta tres obertures a l'alçada de la planta noble amb la llinda plana i muntants de pedra ben tallada. Els murs són de pedra rierenca, arrebossats i amb carreus ben escairats a les cantonades. La porta central s'ha modificat i probablement s'hagi reduït la llum. A la façana sud (part del darrere), l'obertura de les golfes és de punt rodó. Les obertures del pis també tenen carreus a excepció del balcó central de pedra i llinda plana amb clau dovellada. La façana principal manté el rellotge de sol amb la inscripció de 1728, 28 d'abril i la numeració.
Al seu interior trobem la sala central amb volta plana amb rajol enguixat i amb arcs torals sobre mènsules i llunetes. La paret de la sala s'ha deixat sense arrebossar i es pot veure l'opus incertum força ben alineat i mantenint encara algun muntant de pedra ben tallada d'antigues obertures.
Les golfes encara conserven els cairats de fusta.

## Referències

* 1 2 3 «Masia de la Rectoria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Pànic de 1893

El pànic de 1893 va ser una greu depressió econòmica als Estats Units que va començar en aquest any. Com en el Pànic de 1873, aquesta depressió es va caracteritzar pel col·lapse de l'excés de construcció del ferrocarril i la inestabilitat en el finançament del mateix que va desencadenar una sèrie de fallides de bancs. Fins a la Gran Depressió, el pànic del 93 es va considerar la pitjor depressió que els Estats Units havien experimentat mai.

## Vegeu també

* Por Roja

## Referències

* ↑ Timberlake, Jr., Richard H.. «Panic of 1893». A: Glasner, David; Cooley, Thomas F., eds. Business cycles and depressions: an encyclopedia. Nova York: Garland Publishing, 1997, p. 516–18. ISBN 0824009444.
# Caravaggistes d'Utrecht

Els Caravaggistes d'Utrecht són aquells pintors barrocs clarament influïts per l'art i estil de Caravaggio, que varen ser actius principalment a la ciutat Holandesa d'Utrecht durant la primera part del segle xvii.
Els pintors com Dirck van Baburen, Gerrit van Honthorst i Hendrick Terbrugghen varen estar a Roma entre 1610–1620, un temps en què el clarobscur de l'estil de Caravaggio era molt influent. Adam Elsheimer, també a Roma en aquell període, també va exercir, probablement, una influència sobre ells. De retorn a Utrecht, pintaven temes d'història mitològics i religiosos i escenes de gènere, com els jugadors de cartes i gitans que Caravaggio havia abandonat al final de la seva carrera. Utrecht era la ciutat més Catòlica de les Províncies Unides, amb aproximadament un 40% de catòlics a mitjan segle xvii, i fins i tot més entre els grups d'elit, que incloïa bona part de la noblesa rural i l'aristocràcia resident a la ciutat. Prèviament havia estat el centre principal, després de Haarlem, de la pintura del Manieristes del Nord als Països Baixos. Abraham Bloemaert, que havia estat una figura principal en aquest moviment, i havia ensenyat a Honthursts i molts altres artistes, també estava receptiu a la influència dels seus alumnes, i canviava el seu estil moltes vegades abans de la seva mort el 1651.
El caravaggisme a Utrecht va acabar al voltant de 1630, quan els artistes principals varen morir, com el cas de Baburen i Terbrugghen, o havien canviat d'estil, com el canvi d'Honthorst cap als retrats i escenes d'història influenciades per les tendències flamenques popularitzades per Peter Paul Rubens i els seus seguidors. Deixaren un llegat, tanmateix, a través de la seva influència sobre l'ús del clarobscur de Rembrandt i de les "pintures de lloc" de Gerrit Dou (un gènere popularitzat per Honthorst).
Junt amb un altres Caravaggistes actius a Itàlia i Woerden, crearien l'ambient adient per a artistes posteriors que treballaren en una conducta inspirada del Caravaggisme com Georges de La Tour a la Lorena.

## Referències

* ↑ Franits, Wayne E. Dutch seventeenth-century genre painting: its stylistic and thematic evolution (en anglès). Yale University Press, 2004. ISBN 9780300102376 [Consulta: 11 novembre 2010]. , pàg. 65
* Murray, Peter; Murray, Linda. A dictionary of art and artists (en anglès). Penguin, 1976 [Consulta: 14 novembre 2010].
# Anarquisme cristià

L'anarquisme cristià o anarcocristianisme és una forma d'entendre la vida cristiana en la qual els principis ètics i d'organització social són anarquistes. Els cristians anarquistes afirmen que si cadascun dels individus és valuós davant Déu, només regeix el dret natural de les persones com a fonament de la llibertat personal i no hi ha lloc per a governs, civils o eclesiàstics, sobre les persones. Bàsicament, prenen els ensenyaments de l'Evangeli com fonament espiritual de l'anarquia.
El fonament de l'anarquisme cristià és refusar la violència tal com s'expressa en l'obra de 1894 El Regne de Déu està dins teu de Leo Tolstoi com a text clau. Tolstoi va cercar de separar l'església ortodoxa russa que estava unida a l'estat del que creia que era el veritable missatge de Jesús amb especial atenció al seu Sermó de la muntanya i els principis de la no-violència i no-resistència.

## Vegeu també

* Anarquisme místic

## Referències

* ↑ Christoyannopoulos, Alexandre. «A Christian Anarchist Critique of Violence: From Turning the Other Cheek to a Rejection of the State». Political Studies Association, 01-03-2010. Arxivat de l'original el 2011-05-05. [Consulta: 26 novembre 2010].
* ↑ Christoyannopoulos, Alexandre. Christian Anarchism: A Political Commentary on the Gospel. Exeter: Imprint Academic, 2010, p. 19 i 208. «Leo Tolstoy»

## Enllaços externs

* Jesus Radicals (pàgina en anglès sobre la relació entre Cristianisme i Anarquisme amb assajos, fòrums, sermons, llistes de correu...)
* Ellul.org (francès)
* Catholic Worker Movement (anglès)
# Ribot de contrafibra

El ribot de contrafibra és un petit ribot de fusteria que està dissenyat per a tallar a contrafibra i és prou diminut per ser utilitzat amb una sola mà. La fulla va muntada amb un angle d'atac molt petit. Un ribot de contrafibra és usat per a ribotejar components deixant encenalls prims de fusta, per aconseguir que un element s'ajusti dins d'una tolerància de fabricació acceptable. També s'empra per aparellar petites superfícies en zones delicades. En els ribots a contrafibra, el full té una inclinació de 12 a 20 graus a més disposen de galgues de control de profunditat i de moviment lateral de la fulla. N'hi ha de fusta i de metall, aquests últims són més sofisticats.

## Notes i referències

* ↑ Ernest Joyce; Alan Peters i Patrick Spielman. Encyclopedia of Furniture Making. Sterling Publishing Company, Inc., 30 juny 2000, p. 99–. ISBN 978-0-8069-7142-1.
* ↑ ribots de fuster [Consulta: 11 març 2011].
# Muntanyes Olympic

Les Muntanyes Olympic són una serralada a la península Olympic a l'oest de l'estat de Washington als Estats Units. Aquestes muntanyes són part de la Serralades de la Costa del Pacífic (Pacific Coast Ranges), i no són especialment altes. El cim més alt és Mont Olympus però el seu vessant oest cau directament a l'Oceà Pacífic i són el punt més humit dels 48 estats contigus dels Estats Units. La pluviometria de l'estació meteorològica Hoh Ranger té una mitjana de 3.600 litres. Tanmateix l'ombra pluviomètrica fa que a l'est de les muntanyes siguin més seques que altres localitats de l'estat situades en el litoral. Gran part de la zona està protegida pel Parc Nacional Olympic.

## Bibliografia

* Elliot, Daniel Giraud. Catalogue of mammals from the Olympic Mountains, Washington. Field Columbian Museum, 1899. Available online through the Washington State Library's Classics in Washington History collection
* Olympic Mountain Rescue, Climber's Guide to the Olympic Mountains (Seattle: The Mountaineers, 1979)
* Wood, R.L., Across the Olympic Mountains: The Press Expedition, 1889-90 (Mountaineering Books, 1989)

## Enllaços externs

* Park History Arxivat 2009-04-06 a Wayback Machine.
* ONP Info Arxivat 2009-05-24 a Wayback Machine.
* Early Explorations
* The Mountaineers Collection Photographic albums and text documenting the Mountaineers official annual outings undertaken by club members from 1907–1951, primarily on the Olympic Peninsula. Includes 7 Mt. Olympus albums (ca. 1905-1951).
# Parc Nacional de les Muntanyes Rocoses

El Parc Nacional de les Muntanyes Rocoses (Rocky Mountain National Park) és un parc nacional al centre-nord de l'estat de Colorado als Estats Units. El parc està situat al nord-oest de la ciutat de Boulder (Colorado) al cor de les muntanyes Rocoses. Inclou la font del riu Colorado i una secció substancial de la Divisòria continental nord-americana. Es va establir l'any 1915. L'any 2007 va rebre 2.991.528 visitants És gestionat pel National Park Service.
Envolten el parc el Bosc Nacional Roosvelt (Roosevelt National Forest) al nord i est, el Bosc Nacional Routt (Routt National Forest) al nord-oest el Bosc Nacional Arapaho (Arapaho National Forest) al sud-oest.

## Geografia

Aquest parc nacional té una extensió de 1.076 km². El parc està dividit per la divisòria continental que dona a les parts oriental i occidental del parc un caràcter diferent. La part oriental tendeix a ser més seca amb pics coberts de glaceres i circs glacials. La part occidental és més humida amb boscos profunds que dominen el paisatge. El parc conté uns 150 llacs i 60 cims de més de 3.700 metres (més de 12.000 peus). Una quarta part del parc està per sobre del límit arbori. El punt més alt és el Longs Peak que arriba als 4.346 metres d'altitud.)

### Ecosistemes

Les parts més baixes estan ocupades per boscos i praderies muntanyoses. El pi Ponderosa, que prefereix les zones més seques domina fins a les zones més altes on l'avet Douglas substitueix el Ponderosa. A partir dels 2.700 metres comença el bosc subalpí on són comuns la pícea d'Engelmann i l'avet subalpí. Per sobre del límit arbori a uns 3.500 metres desapareixen els arbres i apareix en aquestes zones el prat alpí

### Clima

Juliol i agost són els mesos més calorosos al parc amb temperatures que superen 27 °C però és possible que cagui per sota de 0⁰ a la nit. Sovint hi ha tempestes a la tarda. Les nevades es produeixen des dels mitjans d'octubre fins als finals de maig.

## Referències

* ↑ «Rocky Mountain National Park, Park Statistics». National Park Service. [Consulta: 8 març 2010].

## Bibliografia

* Cole, James C.; Braddock, William A. Geologic Map of the Estes Park 30' x 60' Quadrangle, North-Central Colorado. U.S. Geological Survey, 2009 (Scientific Investigations Map 3039). ISBN 978-141132221-9. This source discusses the geology of the quadrangle, which covers most of Rocky Mountain National Park.
* Buchholtz, C. W.. Rocky Mountain National Park: A History. University Press of Colorado, 1983. ISBN 0-87081-146-0.
* Emerick, John C. Rocky Mountain National Park Natural History Handbook. Roberts Hinehart Publishers/Rocky Mountain Nature Association, 1995. ISBN 1-879373-80-7.

## Enllaços externs

* Rocky Mountain National Park
# Khàtanga

El Khàtanga (rus: Ха́танга) és un riu del krai de Krasnoiarsk, a Rússia. Neix a la confluència dels rius Kotui i Kheta. El Khàtanga fa 227 km de llargada i la seva conca és de 364.000 km². El seu cabal mitjà és de 3.320 m3. Desemboca al golf de Khàtanga, al mar de Làptev, en forma d'estuari. A la seva conca hi ha més de 112.000 llacs (que ocupen 11.600 km²).
El Khàtanga és navegable però es glaça cap al final de setembre o començament d'octubre i el gel no es trenca fins a començament de juny. Els seus afluents principals són el Níjniaia, el Blúdnaia, el Popigai, el Nóvaia i el Màlaia Balakhnià. S'hi troben diferents espècies de peixos: riàpuixka, ómul, muksun, salmó platejat, taimen, etc. Hi ha el port fluvial de la vila de Khàtanga.

## Història

Els buscadors de pells russos arribaren a la zona el 1611.

## Referències

* ↑ Armstrong, Terence. Russian Settlement in the North. Cambridge University Press, 2010.
# Vent tèrmic

El vent tèrmic és un cisallament vertical dins del vent geostròfic causat per un gradient de temperatura horitzontal. En realitat no és un vent pròpiament dit.
El vent tèrmic és un concepte que es fa servir per calcular la variació del vent entre dues altures quan es coneix l'estructura tèrmica de la massa d'aire.
Quan hi ha diferències de temperatura en horitzontal (atmosfera baroclina) el vent geostròfic varia amb l'altitud. Es pot considerar aleshores que el vent geostròfic en altura és la suma del vent geostròfic en la base més el terme que es coneix com a vent tèrmic. El vent tèrmic és paral·lel a les isotermes. En l'hemisferi nord deixa l'aire fred a la seva esquerra i el càlid a la seva dreta, en l'hemisferi sud és a l'inrevés.

## Descripció

El vent geostròfic és proporcional al pendent geopotencial en una superfície de pressió constant. Dins una atmosfera barotròpica on la densitat és funció només de la pressió el pendent de superfícies isobàriques és independent de la temperatura, per tant el vent geostròfic no s'incrementa amb l'altitud.
Això no es manté en atmosfera baroclínica on la densitat és funció tant de la pressió com de la temperatura.

## Bibliografia

* Holton, James R. An Introduction to Dynamic Meteorology. New York: Academic Press, 2004. ISBN 0-12-354015-1.
* Vasquez, Tim. Weather Forecasting Handbook, 2002. ISBN 0-9706840-2-9.
* Wallace, John M.; Hobbs, Peter V. Atmospheric Science, 2006. ISBN 0-12-732951-X.
* Vallis, Geoffrey K. Atmospheric and Oceanic Fluid Dynamics, 2006. ISBN 0-521-84969-1.
Viccionari
# He Dan Jia

He Dan Jia (xinès: 河亶甲, nascut Zi Zheng (xinès: 子整), va ser un rei de la Xina de la Dinastia Shang.
En els Registres del Gran Historiador ell és llistat per Sima Qian com el dotzè rei Shang, succeint al seu pare Wai Ren (xinès: 外壬). Va ser entronitzat l'any del Gengshen (xinès: 庚申) amb Ao (xinès:隞) com a capital. En el primer any del seu regnat, ell va traslladar la seva capital a Xiang (xinès: 相). En el tercer any del seu regnat, el seu Ministre Pengbo (xinès: 彭伯) va conquerir Pei (xinès: 邳) que s'havia revoltat contra el seu pare. En el quart any del seu regnat ell va llançar un altre atac contra els Bàrbars Blaus. En el cinquè any del seu regnat els Xian (xinès: 侁人) van ocupar Banfang (xinès: 班方), però van ser derrotats pels ministres del rei, Pengbo i Weibo (xinès: 韦伯), que després manaren un enviat al Shang. Ell va governar per 9 anys abans que faltés. Se li va donar el nom pòstum de He Dan Jia i fou succeït pel seu fill Zu Yi (xinès: 祖乙).
Les inscripcions oraculars sobre ossos desenterrats a Yinxu deixen constància alternativament que ell fou l'onzè rei Shang, que va rebre el nom pòstum de Jian Jia (xinès: 戔錢) i va ser succeït pel seu germà Zu Yi.

## Referències

* ↑ Bai, Shouyi. An Outline History of China. Beijing: Foreign Language Press, 2002. ISBN 7-119-02347-0.
* ↑ «Emperor Table of Shang Dynasty». Travel China Guide. Arxivat de l'original el 2008-03-23. [Consulta: 15 abril 2008].
* 1 2 «The Shang Dynasty Rulers». China Knowledge. [Consulta: 7 agost 2007].
He Dan Jia Dinastia Shang :
| Precedit per: Wai Ren | Rei de la Xina | Succeït per: Zu Yi |
# Han Sui

    En aquest nom xinès, el cognom és Han.
Han Sui (mort el 215) va ser un senyor de la guerra que va viure durant el període de la tardana Dinastia Han de la història xinesa. Durant la major part de la seva vida va estar actiu en la Província de Liang (涼州, la frontera al nord-oest de la dinastia Han) i va participar en diverses revoltes en contra de la dinastia Han i en contra del senyor de la guerra Cao Cao.

## Referències

* ↑ de Crespigny, Rafe. A biographical dictionary of Later Han to the Three Kingdoms (23–220 AD). Brill, 2007, p. 301. ISBN 978-90-04-15605-0.