OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Viquipèdia en crioll jamaicà

La Viquipèdia en crioll jamaicà o Wikipidia és l'edició en crioll jamaicà de la Viquipèdia.
Va ser creada el 2 de maig de 2016. A gener de 2025 té 1.673 articles, amb la qual cosa és la 230a segons el nombre d'articles. A més, dels seus 6.461 usuaris, actualment n'hi ha 10 d'actius.

## Referències

* ↑ List of Wikipedias

## Enllaços externs

* Viquipèdia en crioll jamaicà
# Frederick Lane

Frederick Claude Vivian Lane (Millers Point, Sydney, Nova Gal·les del Sud, 2 de febrer de 1880 – Avalon Beach, Nova Gal·les del Sud, 14 de maig de 1969) va ser un nedador australià que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. Fou el primer australià a representar el seu país en uns Jocs Olímpics.
El 1900 va prendre part en dues proves del programa de natació dels Jocs Olímpics de París, els 200 metres lliures i els 200 metres obstacles, guanyant la medalla d'or en ambdues proves. Lane, que guanyà els campionats nacionals d'Austràlia, Nova Zelanda i el Regne Unit, fou el primer home a baixar del minut en les 100 iardes lliures, amb 59.6 segons el 1902.

## Referències

* ↑ «Fred Lane Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 31 d’agost 2011. [Consulta: 17 setembre 2015].
* ↑ «Frederick«Freddie» Lane 1969 Honor Swimmer». International Swimming Hall of Fame, 12-10-2016 [Consulta: 17 setembre 2015]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-06-24. [Consulta: 17 setembre 2015].
# Can Lleonart (Arbúcies)

Can Lleonart és una casa d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Can Lleonart està situat al mig del nucli urbà, molt a prop de la plaça de la vila i l'església parroquial. És un edifici cantoner entre el carrer del Damunt i el carrer Major. És de planta rectangular, coberta a quatre vessants amb caiguda a la façana i tres plantes.
L'entrada principal és d'arc rebaixat de pedra, mentre que la resta d'obertures són rectangulars, envoltades també amb pedra i motllurades. A la façana, les finestres de la planta baixa són protegides per una reixa de ferro, al primer pis hi ha tres balconades i a la planta superior, presenten un guardapols que les emmarca. El vertex de la cantonada és de carreus ben tallats i en un d'ells, situat a l'altura del primer pis, hi ha la data de 1808, any en què es va fer una important reforma de l'antiga masia, deixant-la amb l'aspecte actual.
A la façana lateral esquerra que dona al carrer Major, hi ha diverses finestres, algunes protegides per reixes de ferro forjat i emmarcades també en pedra, però de totes elles cal destacar-ne una amb decoracions de relleus circulars en forma d'hèlix, esculpits a la pedra dels brancals. És des d'aquesta façana que es pot veure una ampliació de l'edifici a la part posterior, formant una galeria de dos pisos amb arcs de mig punt. La partet d'aquesta galeria és arrebossada i pintada de color salmó. Hi ha també una gran portalada d'arc rebaixat simple que dona accés al jardí, espai que antigament hi havia horts. És una porta situada en un mur coronat per una barana de ferro forjat que presenta decoracions geomètriques, en forma d'espirals.

## Història

El carrer on està situada la casa de Can Lleonart, és un carrer que es va anar ampliant a partir del segle xvi, unint-se al traçat del nucli antic de la sagrera prop de l'església parroquial i la Plaça de la Vila.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Lleonart». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Parla

La parla és l'ús particular i individual que un parlant fa d'una llengua; és a dir, el llenguatge articulat. En la lingüística sota una terminologia estructural, és la realització que un parlant individual fa, en un instant de temps determinat, de la llengua. Per tant, s'oposa al concepte general de llengua, pel seu caràcter lliure i creatiu, i alhora individual, mentre que la llengua és un acte social, distinció sorgida dels treballs de Ferdinand de Saussure. Més específicament, la parla és la selecció associativa d'imatges acústiques i conceptes que el parlant coneix i l'acte voluntari d'articulació.

## Problemes de la parla i la comunicació

Molts problemes poden afectar la capacitat humana per parlar i comunicar-se adequadament. Aquests problemes varien des de l'ús incorrecte de les paraules fins a la incapacitat total per parlar o entendre el llenguatge oral (afàsies). Entre les causes es poden incloure:
* Problemes auditius i sordesa
* Problemes amb la veu, com la disfonia o els causats pel llavi leporí o el paladar fes
* Problemes de la parla, com el tartamudeig
* Discapacitats del desenvolupament
* Problemes d'aprenentatge
Alguns problemes de la parla i la comunicació poden tenir causes genètiques. En molts casos, però, les causes són desconegudes. A primer grau d'ensenyament, aproximadament un 5% dels infants presenten problemes notoris de parla. La teràpia de la parla i del llenguatge pot ser molt útil en aquests casos.
El llenguatge oral abasta diverses àrees en què poden sorgir problemes, i la psicologia ha identificat al llarg dels anys nombrosos trastorns associats a la parla. Actualment, cadascun d’aquests trastorns compta amb tractaments específics. Entre els trastorns relacionats amb la parla es troben:
* Trastorn del llenguatge o disfàsia
* Trastorn fonològic o dislàlia
* Disfèmia, tartamudeig o trastorn de la fluïdesa amb inici a la infància
* Disàrtria
* Trastorn de la comunicació social (pragmàtica)
* Disglòsia
* Taquifèmia o farfalleig
* Afàsies

## Vegeu també

* Paraula
* Au parlant
* Acte de parla
* Llengua oral
Viccionari
# Mihran

Mihran o Mehrān (en persa mitjà: 𐭬𐭨𐭥𐭠𐭭, en farsi مهران) va ser una de les set grans cases que van existir durant l'Imperi Persa i l'Imperi Sassànida, anomenades el set clans parts. Es deien descendents de la dinastia dels arsàcides.
Una branca dels Mihran va donar lloc a la família dels Mihrànides, reis d'algunes regions del Caucas, i a la dels Cosròides de Kartli. Les primeres notícies de la família provenen d'una inscripció trilingüe del segle iii que parla de les activitats militars, polítiques i religioses del rei Sapor I, el segon de la dinastia sassànida. Durant tot el període dels sassànides, la família dels Mihran van ser per herència governadors militars a l'Imperi, i van servir com a generals a les guerres romano-perses, on es mencionen simplement com a Mihran o Μιρράνης, ('Mirranēs' a les fonts gregues). L'historiador Procopi a la seva Història d'aquestes guerres, fa equivalent la paraula Mihran amb la de general.
Alguns generals notables d'aquesta família van ser:
* Xahpuhr Mihran, que va ser marzban (governador) de l'Armènia persa l'any 482.
* Perozes, el comandant en cap dels sassànides que es va enfrontar amb Belisari a la batalla de Dara l'any 530.
* Mihransitad, un diplomàtic a les ordres de Cosroes I que va lluitar a Armènia contra l'Imperi Romà d'Orient cap al anys 572 i 573.
* Bahram VI o Bahram Txovin, que va organitzar un cop d'estat contra Cosroes II i va usurpar breument la corona sassànida de l'any 590 al 591.
* Xahrbaraz, que va ser general a la última guerra romano-persa i usurpador del tron l'any 630.
La dinastia dels Samànides, molt posterior que va governar la Transoxiana i després al Khorasan als segles IX i X, es deien descendents de Bahram Txovin i, per tant, de la casa de Mihran, encara que aquesta genealogia no està clara.

## Referències

* ↑ Yarshater, Ehsan. The Cambridge history of Iran. Vol. 3,2 The Seleucid, Parthian and Sasanian periods. Cambridge: Cambridge Univ. Press, 1983, p. 16, 63, 163. ISBN 9780521246934.
* ↑ Dodgeon, Michael (et al.). The Roman Eastern Frontier and the Persian Wars AD 363-628. Londres: Rouletge, 2002, p. 149-150. ISBN 9780203994542.
* ↑ Kamoliddin, Shamsiddin S «To the Question of the Origin of the Samanids». MANAS Sosyal Araştırmalar Dergis, 22, 11, 2009, pàg. 150.
# Can Rufí

Can Rufí és una casa al nucli de Montcada (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Can Rufí és una de les cases d'estiueig de Montcada amb nom prou conegut.
La casa està formada per planta baixa i pis. Presenta façana arrebossada, tot i que en algun tros deixa veure la factura de maó. La planta baixa té porta d'entrada rectangular emmarcada per una motllura llisa i, a cada costat, sengles finestres rectangulars amb ampit i reixa artística, amb treball de forja a la part superior. Presenta un acabat amb elements florals i a la part inferior un ritme ondulant còncau de la reixa. A la dreta hi ha l'accés d'entrada amb arc apuntat. Al pis hi ha una gran balconada seguida, a la qual s'hi té accés a través de quatre obertures emmarcades per pilars motllurats al mateix mur, amb capitells jònics i a la part superior un timpà circular on s'hi troben garlandes i gerros centrals en relleu, així com un element damunt, amb funcionalitat d'aireig. Tota la cornisa està decorada amb un fistonejat amb remats en forma d'antefixes. La balconada és a sobre d'una gran llosana motllurada i que està suportada per petites cartel·les decorades amb relleus florals. La barana de ferro forjat és de brèndoles en tirabuixó i un ritme una mica còncau a la part inferior amb dibuix artístic.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Rufí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Joan Mosc

Joan Mosc (en llatí Joannes Moschus), anomenat per Foci Joan fill de Mosc, de renom Εὐκρατᾶς (eukratas, "moderat", "abstemi" o el que sembla una corrupció de la idea, en llatí Eviratus "efeminat") fou un religiós romà d'Orient.
Inicialment monjo del monestir de Sant Teodosi a Jerusalem; després va viure amb els anacoretes al desert a la vora del riu Jordà, i després va anar al convent de Sant Saba. Va visitar també nombrosos monestirs a Síria, Egipte i Occident. Hauria mort vers el 620.
Va escriure un llibre sobre els monjos de la seva època anomenat Λειμών o Λειμωνάριον, o Νέος παράδεισος («Els prats o Nou paradís»). En el llibre, que explica les formes de viure dels monjos fina a l'època de l'emperador Heracli, s'ataca l'heretgia dels acèfals. El llibre anava dedicat a Sofroni, el seu amic i deixeble que l'acompanyava en els seus viatges, i que després seria Patriarca de Jerusalem. Joan Mosc, a més de les seves pròpies observacions va incorporar textos d'altres autors que havien parlat d'aquest tema. L'obra conté fets meravellosos, i segons Foci estava escrit sense polir. Segons Joan Damascè, el llibre va ser escrit per Sofroni, que hauria permès que el text fos atribuït a Joan Mosc.
Se li atribueix també una biografia de Joan l'Almoiner.

## Referències

* ↑ Moschus, Joannes a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1116-1117
# Milan Neralić

Milan Neralić (Slunj, Croàcia, 26 de febrer de 1875 – Wiener Neustadt, Baixa Àustria, 17 de febrer de 1918) fou un tirador d'esgrima austríac, d'origen croata, que competí a cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 prengué part als Jocs Olímpics de París, en què guanyà la medalla de bronze en la prova de sabre professional.

## Referències

* ↑ «Milan Neralić Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 21 de setembre 2011. [Consulta: 13 setembre 2015].
# Diotim d'Olímpia

Diotim (en grec antic: Διότιμος, llatí: Diotīmus) va ser un escriptor de l'antiga Grècia natural d'Olímpia que va escriure una compilació d'endevinalles i enigmes.
Tot quant se'n coneix prové d'una referència d'Ateneu de Nàucratis, qui l'esmenta com a company (ἑταῖρος ἡμῶν) d'un dels interlocutors en la seva obra El sopar dels erudits, en un paràgraf en què es tracta d'enigmes i endevinalles (γρῖφοι). Devia viure, per tant, al començament del segle iii.

## Referències

* ↑ 4.Diotimus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1054
# Patró singleton

En enginyeria de programari, el patró singleton és un patró de disseny que es fa servir per a restringir la instanciació d'una classe a un objecte. Això és útil quan es necessita exactament un objecte per a coordinar accions a nivell de tot el sistema o programa. De vegades es generalitza el concepte per incloure-hi sistemes que operen de manera més eficient quan només existeix un únic objecte de la classe, o bé quan només n'hi ha un nombre reduït d'instàncies. També és considerat un anti-patró, ja que sovint és utilitzat com a eufemisme de variable global.

## Usos comuns

* Els patrons Factoria abstracta, Builder, i Prototipus poden fer servir Singletons a la seva implementació.
* Els objectes Façana són sovint Singletons, ja que només es necessita un objecte Façana.
* Els objectes d'estat són sovint Singletons.
* Sovint els Singletons són preferibles a les variables locals, ja que:
** No contaminen l'espai de noms global (o, a llenguatges sense espais de noms, el seu espai de noms contenidor) amb variables innecessàries.
** Permeten alocatació i inicialització mandrosa, on les variables globals a molts llenguatges sempre consumiran recursos.

## Implementació

El patró singleton s'implementa creant una classe amb un mètode que crea una nova instància de la classe si encara no n'existeix cap. En canvi, si ja n'hi ha una retorna una referència a la instància existent. Per assegurar que l'objecte no es pot instanciar de cap altra manera, el constructor es fa o bé privat o bé protegit.
Cal fer notar la distinció entre una instància estàtica d'una classe i un singleton: tot i que un singleton pot ser implementat com una instància estàtica, també pot ser construït mandrosament, de manera que no requereixi memòria o recursos fins que es necessiti. Una altra diferència notable és que les classes membre estàtiques no poden implementar una interfície, a menys que la interfície sigui simplement un marcador. Per tant, si la classe ha de realitzar un contracte expressat per una interfície, s'ha de fer com un singleton.
El patró singleton ha de ser curosament construït en aplicacions multifil. Si dos fils estan a punt d'executar el mètode de creació al mateix temps quan un singleton encara no existeix, els dos han de comprovar que no existeixi la instància del singleton i després només un hauria de crear la nova. Si el llenguatge de programació té capacitat de processament concurrent, el mètode hauria de ser construït per a executar-se com una operació mútuament exclusiva.
La solució clàssica a aquest problema és fer servir exclusió mútua a la classe que indica que l'objecte està sent instanciat.

## Referències

* ↑ Gamma, E, Helm, R, Johnson, R, Vlissides, J: "Design Patterns", page 128. Addison-Wesley, 1995
* "C++ and the Perils of Double-Checked Locking" Meyers, Scott and Alexandrescu, Andrei, September 2004.
* "The Boost.Threads Library" Kempf, B., Dr. Dobb's Portal, April 2003.

## Enllaços externs

* The "Double-Checked Locking is Broken" Declaration (Java)
* A Pattern Enforcing Compiler™ that enforces the Singleton pattern amongst other patterns
# Meritocràcia

La meritocràcia és una forma de govern o d'organització social basada en l'habilitat, mèrit o talent en comptes de la riquesa, la posició familiar, el privilegi de la classe social o qualsevol altre determinant de la posició social. La paraula "meritocràcia" també es pot utilitzar per descriure una societat en què la riquesa i la posició social s'assignen per mitjà de la competència i la demostració del talent i en què les posicions de confiança, responsabilitat i prestigi socials han de ser guanyades i no pas heretades o assignades arbitràriament. La meritocràcia descriu les societats competitives que rebutgen la igualtat social sense mèrit, encara que donen suport a la doctrina de la igualtat d'oportunitats; és a dir, accepten les disparitats de renda, riquesa i estatus entre la població en funció del talent, el mèrit, la competència, la motivació i l'esforç personal, però, advoquen per les mateixes oportunitats de desenvolupament per a tots.
Malgrat que algunes societats es consideren meritocràcies, el cert és que les influències, el nepotisme i altres mecanismes moltes vegades malbaraten els objectius que es pretenien cercar. A vegades, també, es pretenen premiar els mèrits, però les recompenses es donen segons el caprici dels dirigents.

## Comunitats meritocràtiques a Internet

La natura de les interaccions humanes a Internet és diferent de les interaccions en l'espai físic, començant per nocions com la identitat i l'anonimat. En un entorn de noms d'usuaris relacionats amb activitats, elements com la intel·ligència, l'esforç, l'educació i la personalitat poden ser promoguts i mesurats per sobre del gènere, l'ètnia, la religió o l'estatus social. Per aquest motiu, la meritocràcia gaudeix d'una popularitat en comunitats col·laboratives a Internet, per exemple en l'àmbit del programari lliure.
La Fundació GNOME, l'Apache Software Foundation, la Fundació Mozilla, i The Document Foundation són exemples d'organitzacions de programari lliure que explícitament afirmen ser meritocràtiques.

## Referències

* ↑ «Meritocràcia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Britannica Money» (en anglès), 03-01-2025. [Consulta: 9 gener 2025].
* ↑ Mulligan, Thomas. Meritocracy. Fall 2023. Metaphysics Research Lab, Stanford University, 2023.
* ↑ «Meritocrazìa - Significato ed etimologia - Vocabolario» (en italià). [Consulta: 9 gener 2025].
* ↑ GNOME Foundation - Charter
* ↑ How the ASF works - The Apache Software Foundation
* ↑ Mozilla Governance
* ↑ Welcome - The Document Foundation
# Invasions hongareses d'Europa

Les invasions hongareses d'Europa (hongarès: kalandozások, alemany: Ungarneinfälle) van tenir lloc durant els segles IX i x en un període de transició de la història d'Europa durant la baixa edat mitjana, quan el territori del que era l'Imperi Carolingi es trobava amenaçat per la invasió de múltiples forces hostils: els magiars (hongaresos) des de l'est, els vikings des del nord i els àrabs des del sud.
Els magiars conqueriren amb èxit la conca dels Carpats (corresponent al que més tard formaria el Regne d'Hongria) a finals del segle IX, i llançaren una sèrie d'incursions saquejadores tant cap a l'est (Regne Franc) com cap al sud (Imperi Romà d'Orient). Les ràtzies cap a l'oest només s'aconseguiren aturar amb la derrota hongaresa a la batalla de Lechfeld (955), la qual conduí a un nou ordre polític a Europa occidental centrada en el Sacre Imperi Romanogermànic. Les incursions cap als territoris romans d'Orient continuaren al llarg del segle x fins que els magiars foren cristianitzats i s'establí el Regne cristià d'Hongria el 1000 o 1001.

## Referències

* ↑ Barbara H. Rosenwein, A short history of the Middle Ages, University of Toronto Press, 2009, p. 152
* ↑ Jean-Baptiste Duroselle, Europe: a history of its peoples, Viking, 1990, p. 124

## Vegeu també

* Ràtzia hongaresa a la península Ibèrica (942)
# George Orton

George Washington F. Orton (Strathroy, Ontario, 10 de gener de 1873 – Meredith, Nou Hampshire, Estats Units, 26 de juny de 1958) fou un atleta canadenc, especialista en les curses de mitjana distància. El 1900 fou el primer canadenc a guanyar una medalla olímpic.

## Biografia

Nascut a Strathroy, Ontario, Orton va estudiar a la Universitat de Toronto abans de passar a la Universitat de Pennsylvania el 1893. En aquells dies ja era un dels millors corredors de mitjana distància d'Amèrica del Nord. Va guanyar els títols nacionals al Canadà, Estats Units i el Regne Unit en la milla, dues milles i els obstacles. El temps d'Orton en la milla de 4' 21.8", aconseguit el 1892, fou rècord canadenc durant 30 anys.
El 1900 va participar en els Jocs Olímpics de París. Orton va disputar tres proves: dues competicions amb obstacles i els 400 metres tanques. Va guanyar la medalla d'or en la cursa dels 2500 metres obstacles amb un temps de 7' 34,4" i posteriorment la medalla de bronze en els 400 m tanques, aconseguint d'aquesta manera totes les medalles guanyades per Canadà durant els jocs. En la cursa dels 4000 metres obstacles acabà en cinquena posició.
A més de la pràctica de l'atletisme Orton destacà com a futbolista, jugador d'hoquei gel i de cricket.

## Millors marques

* 400 m tanques. 58.9", el 1900
* Milla. 4' 21.8", el 1892

## Referències

* ↑ «George Orton» (en anglès). sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2015-07-07. [Consulta: 5 setembre 2012].
* ↑ «PENN BIOGRAPHIES. George Washington Orton (1873-1958)» (en anglès). upenn.edu. Universitat de Pennsylvania. Arxivat de l'original el 2012-03-06. [Consulta: 5 setembre 2012].
# La Caixa de Pensions (Arbúcies)

La Caixa de Pensions és un edifici amb usos d'entitat bancària i de casa situat a Arbúcies (Selva) i que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es tracta d'un edifici de tres plantes i golfes, entre mitgeres, situat al centre del carrer principal del poble. És la seu de l'entitat d'estalvi “La Caixa”, construït als anys seixanta.

## Descripció

La façana principal, segueix l'estil neoclàssic, de línies rectes, i elements decoratius com el frontó de la cornisa que corona l'edifici, o els esgrafiats de les parets. A la planta baixa, hi ha una porta principal al centre, més ampla, que dona accés a les oficines de l'entitat bancària, està emmarcada amb pedra i porta un escut al capdamunt amb unes inicials en relleu, semblen ser una “C” i una “X”. A cada costat de la porta hi ha dues obertures més, de les quals, tres són aparadors o vidrieres, i la de l'extrem dret és l'entrada als pisos superiors. Cal dir que el logotip de “La Caixa” està present a cada obertura, fins i tot flanquejant la porta d'entrada en una mena de cartellera de fusta, també amb frontó.
El primer pis és el més rellevant, amb un balcó i un senzill frontó triangular al centre. Les quatre finestres restants són rectangulars, també amb una barana de ferro a l'ampit i amb trencaaigües, emmarcades en pedra. Pel que fa a la segona planta, és més senzilla, amb quatre obertures quadrangulars també emmarcades en pedra. Cal destacar les golfes, amb petites finestres ovalades, i sobretot, l'escut emmarcat pel frontó, al capdamunt de l'edifici, on es llegeix “ Caja de Pensiones para la vejez y ahorros”. La cornisa és motllurada. El parament, és de pedra a la planta baixa, i arrebossat, pintat i esgrafiat als pisos superiors, tret de les quatre línies verticals de carreus de pedra ben tallada, semblant pilastres, que limiten els tres cossos. La decoració d'esgrafiats de la paret, representa diverses escenes i personatges, així com elements florals i vegetals. Són dibuixos blancs damunt el color rosat de la façana.

## Història

La seu de l'entitat d'estalvis, inicialment havia estat al carrer Camprodon número 22, on posteriorment es va ubicar la Biblioteca i sala d'actes culturals de “La Caixa”. Actualment, al número 22 hi ha una Farmàcia a la planta baixa i habitatges als dos pisos superiors, però la façana encara guarda l'escut de “La caja de pensiones para la vejez y ahirros” esfrafiat a la paret. La seu de la Caixa va passar a ser al número 28 on és ara. Aquest edifici tenia un pati-jardí a la planta baixa, que amb la remodelació i ampliació de les oficines va desaparèixer.

## Referències

* 1 2 3 4 «La Caixa de Pensions». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Barraca del Joanet de Cal Marino

La barraca del Joanet de Cal Marino, o barraca G-15, és una barraca de vinya del municipi de Subirats (Alt Penedès), situada al fondo de Mas Granada, a les muntanyes d'Ordal, a uns 900 metres al nord-est de l'Ordal.
És una construcció aixecada en pedra seca, de planta circular, de 3,40 x 3,50 m d'amplada i 2,10 m d'alçada total. El portal, de llinda simple, està orientat al sud-sud-est, té una alçada de 98 cm, una amplada de 50 cm i un gruix de 65 cm. Té un cocó. Tenia el sostre parcialment enderrocat i va ser restaurat el 2022.

## Referències

* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Barraques de pedra seca de Subirats». Ravalnet, 01-02-2007.
* ↑ «Wikipedra». Observatori del Paisatge de Catalunya.