OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Referèndum sobre les pensions de Letònia de 1999

El Referèndum sobre la Llei d'Assegurances de Letònia de 1934 va tenir lloc a Letònia el 24 i 25 de febrer de 1931.
Un projecte de llei que va modificar la llei de pensions de l'estat havia estat aprovada pel Saeima el 5 d'agost. Es proposava, entre altres esmenes, l'edat de jubilació, que en aquest moment era de 60 anys per als homes i 57,5 per a les dones, en una transacció gradual per a tots dos sexes a 62 anys a partir de l'any 2006.
Als votants se'ls va fer la següent pregunta : «són a favor o en contra de la derogació de les esmenes a la Llei de pensions de l'Estat de 08/05/1999?» Una gran majoria (94,6%) va votar a favor de la derogació de la llei, encara que la participació electoral va ser només el 25,1%.

## Referències

* ↑ Nohlen i Stöver, 2010, p. 1122.
* ↑ Huang, Mel. «Abrasive over Pensions» (en anglès). Centre Europe Review, 16-08-1999. [Consulta: 4 juny 2015].
* ↑ Nohlen i Stöver, 2010, p. 1136.

## Bibliografia

* Nohlen; Stöver, P. Elections in Europe: A data handbook (en anglès), 2010. ISBN 978-3-8329-5609-7.
# Tjaarke Maas

Tjaarke Hendrika Maria Maas (Lopik, 26 d'octubre de 1974 – Assís, (Itàlia) 26 de juny de 2004) fou una pintora neerlandesa, el treball de la qual va començar a ser descobert a la fi de 1990, atraient l'atenció del públic en general i de la crítica, que va escriure sobre ella: «Les obres de Tjaarke Maas són del més alt orde i estan vinculades d'una manera contemporània, als grans artistes flamencs del passat».[1]

## Obra

La seva obra ha estat exposada a Nova York, Nova Jersey, Florència (Itàlia), Moscou (Rússia) i Sant Petersburg (Rússia).

## Galeria
### Retrats

* "Henny's teeth" Sèrie Goldfaced, témpera, fulla d'or sobre fusta) 2003,
* "Cornelius" Sèrie Goldfaced, tecnologia mixta. Sobre fusta
* "Wietske" Sèrie Goldfaced, pigment sobre fusta
* "Friend" Sèrie Goldfaced témpera, fulla d'or sobre fusta

### Sèrie d'ocells

* "Sèrie" de gavines
* "Sèrie" de gavines
* "Troballes en pietra serena" Sèrie Guatemala
* "Pegions" Seriï Guatemala

### Bodegons

* "Ode to 1930th"
* ""Silver tea-pot" 2003
* "Dutch Herring with pot"
* "Catacomb fish"

### Icones

* "St.Archangel Michael" témpera, fulla d'or sobre fusta
* "St.Jiokim and St.Anna" témpera, fulla d'or sobre fusta
* "St.Archangel Raphael", témpera, fulla d'or sobre fusta
* "Theotokos" "Eleusa" témpera, fulla d'or sobre fusta,

## Referències

* ↑ 2004 - Grand Gallery, SoHo, Nova York USA
* ↑ 2004 - Rotunda Gallery, City Hall, Jersey City, NJ, USA
* ↑ 1999- Solo.
* ↑ 2005 - Tjaarke Maas, Opere 1999-2004, Accademia delle Arti del Disegno, Florence, Itàlia (en italià)
* ↑ Tjaarke Maas, Маcтерская (Masterskaya) 1996–2004 The Moscow State Museum of M. Bulgakov, Russia (en rus)
* ↑ Krielaars, Michel «Tjaarke Maas schildert Buelgakov» (en neerlandès). NRC Handelsblad, 24-05-2009.
* ↑ Tjaarke Maas, Pilgrim, 1996-2004, The State Museum of Anna Akhmatova, St. Petersburg, Russia (en anglès)
* ↑ "Пилигрим с итальянским акцентом" Вадим МИХАЙЛОВ, Санкт-Петербургские Ведомости, Выпуск № 086 от 15.05.2009 (en rus)
* ↑ Выставка работ Чаркэ Маас "Пилигрим". 5 de març de 2009, http://www.museum.ru/N36558 (en rus)

## Bibliografia

* Adorno, Francesco. Tjaarke Maas Opere-Works 1999-2004. Edizioni Polistampa, 2005.
# Galdent

Galdent és una possessió del terme municipal de Llucmajor, Mallorca, situada al sud de la serra de Galdent.
El topònim Galdent prové de l'antropònim llatí Gaudentius, derivat de gaudente que significa "el que frueix, el gojós".

## La finca

La possessió apareix documentada en el Llibre del Repartiment de Mallorca amb el nom d'alqueria Algaudence i fou atorgada a G. Esteve. Galdent fou propietat dels Forcimanya i dels Cavallers, fins que en el segle xiv fou adquirida pels Montanyans. Aquesta família noble millorà la propietat i, segons afirmen documents de l'època, el ramat, el vi i el carbó procedent dels seus extensos boscos, gaudien d'un reconegut prestigi. Ja en el segle xv, un membre de la família incrementà el seu patrimoni amb part de la possessió de Punxuat, del terme d'Algaida. En morir a Càller Jaume de Montanyans, el 14 de març de 1556, se'ns presenta com a cavaller, propietari de Galdent i Punxuat, així com que visqué a la plaça de Sant Francesc de Palma que esdevindria Can Moragues del Racó. En la llista de propietaris de la finca de Galdent figura Umbert de Togores (1578), Nicolau Berga i Santacília (1666), Arnau de Santacília (1702) i Antoni Fuster de Sales (1818). En aquest any la finca tenia una extensió de 2 013 quarterades (1 430 ha). El 1862 la propietat estava molt fragmentada amb grans establits, com Son Mendívil, adquirida per Antoni Mendívil i Borreguero, amb 926 quarterades (658 ha); Vista Alegre, més conegut com a Can Vogueta, de 207 quarterades (147 ha).
El marès de Galdent era molt estimat per a les construccions sumptuàries i fou emprat, entre altres edificis rellevants, per bastir en el segle xiv el temple gòtic de Llucmajor.

## Les cases

Actualment les cases de Galdent es troben en un estat desolador, però l'edificació encara conserva vestigis d'un passat distingit. L'edifici, de forma rectangular, és de dues plantes amb dues façanes nobles que a la planta superior tenen finestres balconeres, amb un balcó. A més poden observar-se restes d'un rellotge de sol.
A l'interior hi ha una cambra, que sembla que fou celler, que per un pas soterrani comunica amb l'aljub situat a l'exterior. Darrere el coll de l'aljub hi ha restes d'un escut de quatre quarters, inexplicablement mig enterrat. A les dependències superiors de les cases destaca una habitació amb una finestra amb festejadors i un esplèndid portal que, segurament, era l'entrada de la capella, de la qual no queda res.
En un altre edifici hom troba els sestadors de planta rectangular amb dos nivells, la planta baixa té el sòtil de voltes, que descansen sobre els pilars centrals. En la volta del portal d'ingrés, una inscripció recorda la duració de l'obra (25 abril a 26 d'agost de 1752). La planta superior fou reconstruïda després d'un incendi.

## Referències

* ↑ Veny, J. Onomàstica i dialectologia. L'Abadia de Montserrat, 1996. ISBN 8478267425.
* ↑ Gran Enciclopèdia de Mallorca. Palma: Promomallorca, 1988-2004. ISBN 84-86.617.17-2.
* ↑ Calviño, C; Clar, J.; Grimalt, M. Llucmajor. Palma: Hora Nova, 2000 (Guia dels pobles de Mallorca).
# Can Tria de la Mata

Can Tria de la Mata és una masia de Mataró (Maresme) declarada bé cultural d'interès local amb una torre de defensa declarada com a bé cultural d'interès nacional. És un edifici civil, un conjunt arquitectònic que està format per una masia i una torre de defensa inicialment separada de la casa i avui dia unida per un petit passadís.

## Torre

La torre és de planta quadrangular situada al costat de la masia. Consta de planta baixa i quatre pisos i té la coberta a quatre vessants. A l'interior, els tres primers pisos estan coberts amb volta. A la façana principal s'obre una finestra per pis. La de la planta noble està flanquejada per dues columnetes d'ordre compost sobre daus que aguanten un entaulament que sobresurt on hi ha les columnes; l'ampit està motllurat i descansa sobre dues mènsules. Les finestres del segon i tercer pis són amb llindes i tenen l'ampit i un guardapols amb força volada. A sota de les tres finestres s'obre una espitllera. Destaquen els finestrals renaixentistes, amb pilastres, capitells i entaulament superior.
L'últim pis queda separat de la resta per una petita cornisa i a cada cara s'obre una petita galeria de dues o tres obertures d'arc de mig punt. A la façana principal i una de les laterals hi ha un matacà al pis superior. Aquesta torre, juntament amb la masia, va pertànyer a la família Tria.

## Masia

La Masia de Can Tria de la Mata consta d'una planta baixa, pis i golfes i està coberta per una teulada de quatre vessants. La distribució interior és la típica de les masies, amb celler, corral i estables. Exteriorment conserva totes les finestres amb llindes, ampits i brancals realitzats amb carreus de pedra, igual que els angles de l'edifici. Presenta un portal d'arc de mig punt dovellat al centre de la façana. L'estil de la casa és més senzill que el de la torre, purament renaixentista i amb un treball molt acurat de la pedra.

## Història

No hi ha documents que certifiquin la data de construcció de la masia i de la torre, però sembla probable que siguin del segle xvi amb reformes del segle xvii. Sabem que del 1552 al 1554, Salvador Tria fou batlle de Mataró i que altres membres de la família, al segle xviii, figuraven entre els prohoms de la Ciutat. El que és palpable és el gust senyorial i el coneixement de l'art del moment en la realització de la torre, que té un cert aspecte de palau.

## Referències

* 1 2 3 «Masia de Can Tria de la Mata». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
* ↑ «Torer de defensa de Can Tria de la Mata». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# (1714) Sy

(1714) Sy és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert per Louis Boyer el 25 de juliol de 1951 des de l'observatori d'Alger-Bouzaréah, Algèria.
Inicialment va rebre la designació de 1951 OA. Més tard es va anomenar en honor de l'astrònom francès Frédéric Sy.
Sy està situat a una distància mitjana de 2,567 ua del Sol, podent allunyar-se'n fins a 2,965 ua. La seva excentricitat és 0,155 i la inclinació orbital 7,98°. Empra 1502 dies a completar una òrbita al voltant del Sol.

## Vegeu també

* Llista d'asteroides del (1701) al (1800)
* Cossos menors del Sistema Solar

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 30 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1714.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «(1714) Sy» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 17 juny 2018].

## Enllaços externs

* «(1714) Sy» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 17 juny 2018].
* «Diagrama orbital de (1714) Sy» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 17 juny 2018].
# Cronologia de l'Imperi Otomà

Aquest article recull en forma de Taula una cronologia de l'Imperi Otomà .
    Aquesta cronologia està incompleta i poden faltar alguns esdeveniments importants. Si us plau, ajuda'ns i agrega'ls-hi.

## Referències

* ↑ Volt, Ivo; Päll, Janika. Byzantino-Nordica 2004: Papers Presented at the International Symposium of Byzantine Studies Held on 7-11 maig 2004 in Tartu, Estonia (en anglès). Morgenstern Society, 2005, p.48. ISBN 9949112664.
* ↑ Szabad, Imre. Hungary, past and present: embracing its history from the Magyar conquest to the present time (en anglès). Black, 1854, p.75.

## Vegeu també

* Territoris de l'Imperi Otomà
# Libro del saber de astronomía

El Libro del saber de astronomía és una de les principals obres científiques de la literatura medieval espanyola. De caràcter divulgador, fou elaborada entre 1276 i 1277 per l'Escola de Traductors de Toledo, sota la direcció d'Alfons X el Savi.

## Obra

Durant el regnat d'Alfons X va fomentar-se la traducció de diferents textos àrabs i jueus al llatí, i després al castellà, on la matèria predominant era la ciència. La principal escola que s'encarregà d'aquestes traduccions fou l'Escola de Traductors de Toledo sota les ordres de Raymundo d'Agen, i després, sota el mecenatge del mateix rei.
El Libro del saber de astronomía conté diferents recopilacions de textos científics àrabs i jueus, escrits probablement entre el 1254 i 1259. Està format per 16 tractats dels quals se n'han conservat 201 folis escrits en tipografia gòtica i, en general, tracta tres temes relacionats amb l'astronomia: el moviment dels astres, la fabricació d'instruments d'astronomia i astrologia, i la mesura del temps.
De les tres recopilacions científiques que Alfons X va ordenar compondre entre 1276 i 1279, el Libro del saber de astronomía és l'única que ha sobreviscut fins als nostres dies i de la qual es disposa del text original íntegre. Es tracta d'un grup de tractats tècnics, excepte el primer, que té un contingut descriptiu. Els tractas que conté són:
* Libro de la ochava espera
* Libro del alcora
* Libro del astrolabio redondo
* Libro del astrolabio plano
* Libro de la lámina universal
* Libro de la açafeha
* Libro de las armellas
* Libro de las láminas de los siete planetas
* Libro del cuadrante
* Libros de los relojes (cinc obres)

## Referències

* ↑ «Escola de traductors de Toledo». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Libros del Saber de Astronomía de Alfonso X el Sabio». Qantara. Qantara, 2008. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 6 maig 2013].
* ↑ L' "açafeha" o "azafea" és un tipus d'astrolabi universal. Vegeu: Astrolabio (Museo Galileo - Istituto e Museo della Storia della Scienza)

## Vegeu també

* Libro de los juegos

## Enllaços externs

* Libros del Saber de Astronomía a Google Books
# La Castanyera

La Castanyera és una masia del Brull (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa de planta quadrada, de grans proporcions. Té la façana principal encarada al sud, tot i que s'hi pot accedir també des de tramuntana. L'edifici consta de planta i pis, amb golfes. La teulada és a dues vessants (est/oest) i de teula àrab. La porxada que s'aprecia a la fotografia és de nova construcció. El seu interior ha estat adaptat a les necessitats de residència per a minusvàlids (és propietat del Cotolengo) i, per tant, la seva estructura ha estat modificada.
Tota l'era que circumda la casa ha estat enquitranada i s'ha construït un edifici a la part nord, destinat a menjadors, i una església neoromànica al sud.

## Història

Casa pairal construïda a la segona meitat del segle xviii (1762), possiblement en el mateix indret on anteriorment hi hauria l'antiga masia. La seva planta quadrada i les proporcions considerables li donen un aspecte senyorial. Ha estat restaurada i condicionada els darrers anys, respectant-ne el seu aspecte exterior, no sol de les teulades i llinda, sinó també de l'arrebossat dels seus murs.
Tan sols la construcció d'un porxo al sud ha alterat el seu aspecte exterior. Al seu costat ha estat edificada de nou una capella romànica de pedra i lloses, al 1985. Actualment és residència esporàdica dels malalts del Cotolengo.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas de Castanyera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 setembre 2017].
# Jan Saenredam

Jan Pieterszoon Saenredam (Zaandam, 1565 - Assendelft, 6 d'abril de 1607) fou un pintor, gravador i cartògraf neerlandès d'època manierista. Es va fer cèlebre per les seves imatges al·legòriques, mitològiques i bíbliques. No ha de confondre's amb el seu fill, també pintor, Pieter Jansz Saenredam.

## Biografia

Jan va quedar aviat orfe i es va criar amb el seu oncle, Pieter de Jongh, que exercia un càrrec municipal a Assendelft. Va començar l'aprenentatge de la cistelleria, però els seus mestres van quedar sorpresos de les complexes decoracions que realitzava, també als llibres i quaderns que usava per aprendre a llegir i escriure. Se'n conserva un d'ells a la residència del senyor d'Assendelft, amb la còpia dels deu manaments. Descartades les opcions de dedicar-se a altres activitats, se'l va col·locar d'aprenent de cartògraf. El seu primer mapa està datat el 1589, i és la «província d'Holanda» del llibre denominat Guiccardijn (sobre l'obra de Lodovico Guicciardini Descripció dels Països Baixos, 1593). Un advocat anomenat Spoorwater tot Assendelft va convèncer el seu mestre de la conveniència de deixar que el jove desenvolupi el seu talent natural, i se'l va enviar a aprendre dibuix amb Hendrick Goltzius a Haarlem, on va arribar al grau de mestre amb 24 anys (1589).
Després de treballar algun temps amb Goltzius, van sorgir entre ells gelosia professional i rivalitat, fet que va determinar la seva partida per a Amsterdam, on va treballar dos anys. Va tornar el 1595 des d'Amsterdam a Assendelft, on va establir el seu propi taller i es va casar amb Anna Pauwelsdochter. Va morir de tifus, deixant a la seva vídua una considerable riquesa, com a resultat de les seves inversions en la Companyia Neerlandesa de les Índies Orientals. Va ser enterrat al cor de l'església de Sant Adolf d'Assendelft. A la seva làpida es pot llegir l'epitafi: Ioannis Saenredam Sculptoris celeberrimi (llatí per: [tomba] del famosíssim pintor Joan Saenredam).

## Obra

El seu primer gravat va ser sobre el tema dels dotze apòstols, inspirat d'un dibuix de Karel van Mander. En va realitzar d'altres a partir d'obres de Goltzius, Abraham Bloemaert, Cornelis van Haarlem, Polidoro da Caravaggio i de la seva pròpia invenció. Entre les prop de cent setanta planxes que va realitzar hi ha una història de Diana i Calixt de Paulus Moreelse, datada el 1606. Va deixar inacabades dues planxes sobre dibuixos de Bartholomeus Spranger i Willem Thibaut, que van ser acabades per Jacob Matham.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Bie, 1662, p. 498.
* ↑ «Jan Saenradam». Rijksmuseum. [Consulta: 26 abril 2016].
* 1 2 3 4 5 Bie, 1662, p. 499.

## Bibliografia

* Bie, Cornelis de. Het Gulden Cabinet vande Edel Vry Schilder-const Part III, 1662.

## Enllaços externs

* Spaightwood Galleries
* Obras digitalizadas de Jan Saenredam a la Biblioteca Digital Hispánica de la Biblioteca Nacional de España
# Pont Vell (Pont de Molins)

El Pont Vell de Pont de Molins (Alt Empordà), sobre el riu Muga, és una obra històrica que va donar nom al municipi, unint el Poble Nou i l'antic nucli de Molins. Està protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Està situat al centre del poble, sobre el riu Muga. Conserva part de la seva estructura de tres arcades amb volta de canó, fet amb carreus ben escairats, del segle xviii. Els pilars del pont tenen tallamar, per d'aquesta manera distribuir l'aigua cap als costats i evitar que impacti de forma contundent sobre el pilar.

## Història

Històricament, el terme estava format pel nucli antic de Molins o Molins de Dalt. Al segle xviii, es va crear un nou nucli a l'altra banda del riu, el Poble Nou. La construcció del pont va donar nom al nou municipi, Pont de Molins, englobant els nuclis antic i nou, a més dels masos i molins dispersos.
Pel damunt hi passa el que havia estat l'antiga carretera de França. El traçat de la carretera es desplaçà a llevant uns 200 m i es construí un pont nou. Avui constitueix un enllaç entre els dos nuclis de Pont de Molins, a banda i banda del Muga.

## Referències

* 1 2 «Pont Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 abril 2012].
* ↑ «Molí-farinera d'en Jordà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 abril 2012].
# Ludza

Ludza és un poble de Letònia situat al municipi de Ludza a l'antiga región històrica de Latgàlia. Està situat en la principal carretera Riga - Moscou, que és part de la ruta europea E22, i a 30 km de la frontera amb Rússia.

## Història

Ludza, la ciutat més antiga de Letònia, va ser esmentada per primera vegada a Rússia en cròniques que daten de 1173 o 1177. La primera menció del castell de Ludza data de 1433 quan l'Orde Livonià va construir una fortalesa més gran i de pedra per reemplaçar una anterior de fusta construïda pels antics latgalians. Després de la dissolució de l'Orde Livonià el 1561, Ludza es va incorporar a la Confederació de Polònia i Lituània. Després del repartiment de Polònia el 1772 va ser adquirida per l'Imperi Rus. Va rebre el dret de ciutat el 1777 per part de Caterina II de Rússia.

## Referències

* ↑ Alan V. Murray. The Clash of Cultures on the Medieval Baltic Frontier. Ashgate Publishing, Ltd., 2009, p. 67. ISBN 978-0-7546-6483-3 [Consulta: 15 gener 2015].

## Vegeu també

* Localitats de Letònia
# Verhandelingen over de Naturlijke Geschiedenis der Nederlandsche Overzeesche Bezittingen

Verhandelingen over de Naturlijke Geschiedenis der Nederlandsche Overzeesche Bezittingen, (abreujat Verh. Natuurl. Gesch. Ned. Overz. Bezitt. o Verh. Nat. Gesch. Ned. Bezitt., Bot.), és un llibre il·lustrat i amb descripcions botàniques que va ser escrit per Pieter Willem Korthals i publicat en 7 parts entre 1840 i 1844.

## Referències

* ↑ a Tropicos

## Enllaços externs

* a IPNI
# Maçana (Campanet)

Maçana és una antiga possessió del terme de Campanet, a Mallorca. Confrontava amb Míner Petit, la Mola, es Rafalet, Caselles, es camí vell de Pollença, Son Renego i Son Monjo. Està situada a la Vall de Sant Miquel, al peu de la Serra de Tramuntana.

## Situació

Les cases de Maçana estan a 120 m d'altura, a la conca que, a través del Mal torrent de Maçana, vessa cap al torrent de Sant Miquel i s'Albufera. Els terrenys geològics que ocupa són dolomies massives i bretxes del juràssic superior, encara que a la zona també hi ha dolomies, margues i carnioles del triàsic (retià) i margues del juràssic i del cretàcic. Al nord de les cases hi ha la Cuculla de Maçana (320 m), al nord-est el Puig de Caselles, al nord-oest hi queda el Puig de Ca de Son Monjo (240 m) i el Putxet de ses Abelles (117 m). Al sud hi ha les terres de Fangar, voltades pel Puig de Fangar (300 m) i el Puig Blanc (260 m).

## Història

Feia part de l'alqueria de Biniatrò que en el Repartiment correspongué a Ramon Llull, ciutadà de Barcelona. El 1359, ja segregada de Biniatrò, passà als Bennàsser (tal vegada descendents de Ben Abet), a partir de llavors Bennàsser de Maçana, que en mantingueren la titularitat del segle xiv al XX. El segle xiv tenia cases, amb torre de defensa, i era dedicada a olivars, garroverars, vinya i cereals i llegums. Dins la possessió hi havia extensos alzinars. A la zona nord, l'altiplà conegut com el Pla de ses Murteres o la Plana des Caragol havia estat artigat pels roters al llarg dels segles XIV i XV i es dedicava a la producció de murta per als adobadors de cuiros. Devers 1580, Joan Bennàsser de Maçana adquirí la Mola, formant un conjunt que es mantingué unit fins al segle xx. El 1585 pertanyia a Joan Bennàsser i tenia cases, celler, tafona i molí de sang. Hi havia 220 ovelles, 85 cabres, setze bous, onze porcs i quatre someres. El bestiar de feina eren tres cavalls i quatre muls. El 1605 era de Joanot Bennàsser hi hi havia 400 ovelles i 120 cabres. Comptava amb un apiari arrel del qual deriva el nom del puig de ses Abelles. Vora les cases hi havia un sistema hidràulic que permetia una superfície de regadiu amb tarongers, hortalisses, cànem i lli. El 1910, amb la mort de Mateu Bennàsser Bisquerra s'extingí agnatíciament la branca dels Bennàsser de Maçana. La propietat passà als Gelabert de Can Vic i després als Calvo, que la vengueren als Feliu el 1967. El 1978 tornà ser venuda i fragmentada. D'aquesta segragació n'han derivat Maçana Vell, de 200 quarterades i amb les cases antigues, i Maçana Nou. La casa pairal dels Bennàsser de Maçana és a la plaça Major de Campanet, on s'hi conserva l'arxiu familiar.

## Llocs d'interès

* Cova de Maçana. Hipogeu del pretalaiòtic mitjà. Catalogat amb el codi RI-51-0001878.

## Enllaços externs

* Cova i Cuculla de Maçana. Aires de la Serra Mallorquina.

## Referències

* ↑ «Massana». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 10. Palma: Promomallorca, p. 321-322. ISBN 84-8661702-2.