OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castellsapera

El Castellsapera és una muntanya de 939 metres que es troba entre els municipis de Terrassa i de Vacarisses, a la comarca del Vallès Occidental. És el turó més alt de la Serra de l'Obac i un dels més característics del conjunt de Sant Llorenç del Mun. Es tracta d'un monòlit conglomeràtic de morfologia allargassada, de grans dimensions, format bàsicament per conglomerats i en menor mesura per argiles, gresos i limolites de l'Eocè. Està catalogat com un punt d'interès geològic.
Està coronat per un allargasat i estret cim rocallós que recorda un castell, amb una agulla separada (l'anomenat Queixal del Porc). Per la seva vessant de llevant, orientada a la riera de Les Arenes, es troben els sectors de les fonts de Cantarelles i de l'Olla; i pel vessant de ponent hi ha la canal de Mura i la gavarra de l'Obac, separades per la carena del Camí Ral. Cap el nord el turó enllaça amb el coll de Tres Creus (que l'uneix al Turó de la Pola) i cap al sud es troba el collet estret (que porta al Turó de la Carlina). L'origen del nom de Castellsapera podria ser que el turó va ser designat com a Castell-sapera per la forma del seu cim, que des diverses perspectives recorda a un gran castell.
A la base del cim, entre aquest i el turó de les Tres Creus, s'hi troba l'avenc de Castellsapera, una imponent cavitat amb una boca de 7 per 2 metres formada per un pou vertical de 45 metres i amb una profunditat màxima de 84. Hi habita una espècie de ratpenat, el ratpenat de dits llargs cavernícola (Miniopterus schreibersii), que s'hi refugia durant la tardor i la primavera.
Aquest cim està inclòs a la llista dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* ↑ «Mapa geològic de Catalunya 1:50.000». ICGC. [Consulta: 16 novembre 2019].
* ↑ Isaac Camps Gamundi; Marc Tudela Valencia «Presentació de la Memòria tècnica de l'inventari de llocs d'interès geològic del Parc Natural del Sant Llorenç del Munt i l'Obac». IX Trobada d'Estudiosos de Sant Llorenç del Munt i l'Obac. Diputació de Barcelona, 2019, pàg. 51-61.
* ↑ «Sant Llorenç del Munt: Castellsapera». [Consulta: 14 juliol 2024].
* ↑ «Castellsapera, Avenc de». Espeleo Index. Arxivat de l'original el 12 de setembre 2018. [Consulta: 16 novembre 2019].
* ↑ Serra-Cobo, Jordi «Estudi quiropterològic del Parc Natural de Sant Llorenç del Munt i l'Obac». V Trobada d'Estudiosos de Sant Llorenç del Munt i l'Obac, 2002, pàg. 147 - 150.
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
# Colibrí amazília frontverd

El colibrí amazília frontverd (Amazilia viridifrons) és una espècie d'ocell de la família dels troquílids (Trochilidae) que habita boscos oberts i garrigues pel vessant del Pacífic des del centre de l'estat de Guerrero cap al sud fins l'oest d'Oaxaca i oest de Chiapas.
# Montanui

Montanui és un municipi de la comarca de la Ribagorça, a la província d'Osca, a la Comunitat Autònoma de l'Aragó, dins la Franja de Ponent. Està situat a prop del riu Noguera Ribagorçana. La població era de 308 habitants l'any 2007, amb una densitat de població d'1,77 hab/km². El 2013 hi havia 253 habitants, la població ha disminuït una sisena part en sis anys. El municipi comprèn tota la part aragonesa de la vall de Barravés i el marge dret de la vall de Castanesa.
El lloc el van mencionar l'any 1000, al cartulari d'Alaó. La terminació -ui es considera preromana, però en aquest cas està acompanyada d'una paraula romana, Montanus, que el més segur és que fos el nom d'un terratinent.
El poble té una església del segle xviii; la casa Corredor, amb una torre defensiva del segle xvi, i el despoblat de Viuerri o Vigüerri, amb una ermita on cada any es fa una romeria.
La temperatura mitjana anual és de 9,5° i la precipitació anual, 1300 mm.

## Entitats de població de Montanui

El municipi comprèn, a més dels antics termes de Bono (de què formaven part Estet, Aneto, Forcat, Vinyals i Ginast) i Castanesa (amb els agregats de Fontjanina i Ardanui), els pobles de Benifonts, Noals, Senyiu, Escané, Casterner de Noals, Buràs, Siscarri, Herbera, Seu, el despoblat de Viuerri (situat a 1337 metres d'altitud, a la capçalera del barranc de Viuerri, un afluent de la Noguera Ribagorçana), i el santuari de Buràs.

## Imatges

* Aneto, Montanui
* Casa Llivernal amb torre circular, a Noals, Ribagorça
* Casa Llivernal, amb la torre de l'església de Noals
* Noals

## Valls de Montanui

* Vall d'Anglos, situada al SE de la Maladeta.
* Vall de les Salenques.
* El Baciver de Castanesa.
* Vall de Llauset i estany de Llauset.
* Part aragonesa de la vall de Barravés.
* Marge dret de la vall de Castanesa.

## Muntanyes de Montanui

* Pic de Russell (Russell SE)
* Pic de la Tallada, 2.970 metres (també pic del Feixant)
* Pic de Vallibierna
* Tuca de Culebres
* Tuca d'Arnau, 2.810 metres.

## Fills il·lustres

* Pau Donés, músic.

## Referències

* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Montanuy». Arxivat de l'original el 2016-06-07. [Consulta: 10 setembre 2016].
* ↑ Gran Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Montanui». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Montanui». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Montanui». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Montanui». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Montanui». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Montanui». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Montanui». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Montanui». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Montanui». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Gran Enciclopèdia Catalana.
# Batarà encaputxat

El batarà encaputxat (Taraba major) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae) i única espècie del gènere Taraba R Lesson, 1831.
Habita el sotabosc de la selva pluvial, bosc pantanós, matollar humit, bambú, zones humides i boscos de les terres baixes, des de Mèxic a Veracruz, nord de l'estat d'Oaxaca, estat de Tabasco i Chiapas cap al sud a la llarga del vessant del Carib fins Nicaragua, ambdues vessants de Costa Rica i Panamà i des de Colòmbia, Veneçuela, Trinitat i Guaiana, cap al sud, per l'oest dels Andes, fins al nord-oest de Perú i, per l'est dels Andes, a través de l'est de l'Equador, est del Perú, Bolívia, Paraguai i Brasil fins a l'Uruguai i nord de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Batarà encaputxat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# 1166

El 1166 (MCLXVI) fou un any comú començat en dissabte del calendari julià.

## Esdeveniments

* Alfons el Cast esdevé comte de Provença.
* Averrois afirma que a les taques solars hi ha les ombres dels planetes.
* Els seljúcides conquereixen la Siunia.

## Necrològiques

* 7 de maig: Guillem I de Sicília (n. el 1131).

## Referències

* ↑ «Alfons el Cast, comte de Provença (1166-1167)». Cronologia dels Països Catalans i del món. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 11 desembre 2023].
* ↑ Venning, 2015, p. 154.

## Bibliografia

* Venning, T. A Chronology of the Crusades (en anglès). Routledge, 2015. ISBN 978-1-315-71293-2.
# Can Formiga (Espinelves)

Can Formiga és una masia d'Espinelves (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta rectangular (10 x 16), coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana, situada a llevant. Consta de planta baixa, pis i golfes. La façana presenta tres portals i quatre finestres i sobresurt la meitat del vessant esquerre formant una L amb la façana. La part nord és cega, a ponent s'obre un portal rectangular amb la llinda de fusta i graons d'accés i tres finestretes a la planta i una al primer pis. A la façana sud, dues finestres a la planta, dues amb ampit de pedra i una de nova al primer pis.
Està al mig del bosc i davant la façana hi ha un mur formant una mena de corredor. L'estat de conservació és mitjà.

## Història

Masia situada al vessant nord del turó de la Guàrdia, molt a prop del terme municipal de Sant Hilari. Malgrat no tenir notícies històriques sobre la construcció de la casa, segurament es tracta d'una construcció dels segles XVII i XVIII, moment d'expansió del municipi.
Pel fet de trobar-se enmig del bosc, actualment serveix com a lloc d'actuació del parc de bombers per a la prevenció d'incendis.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Formiga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2017].
# Castell de la Guàrdia dels Prats

El Castell de la Guàrdia dels Prats és un edifici al nucli de la Guàrdia dels Prats, al municipi de Montblanc (Conca de Barberà) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Hi ha restes dels murs del primer estrat murallat i paret amb contrafort de l'antic edifici del Castell de la Guàrdia dels Prats, situat en el turó més alt de l'antic terme del vessant de llevant.

## Història

Històricament, l'existència del castell de la Guàrdia dels Prats ha estat posada en dubte pels diferents estudiosos degut a la manca de fonts documentals directes. Tot i així, alguns documents testamentaris entre els diferents senyors que tenien la jurisdicció del terme fan esment del castell dins al segle xiii, quan La Guàrdia passà al domini de l'ordre de l'Hospital i poc després al monestir de Santes Creus.
Se suposa que els seu enrunament es produí progressivament durant el període de la decadència, i gran part dels seus murs rodolaren cap a la façana romànica de Sant Jaume.
Va haver un conflicte armat, entre la Generalitat i Joan II, el castell de La Guardia va oferir molta resistencia. Va ser ocupat per l'exercit monarca (1646) i va ser destruit i enrunat, com a venjaça. Aquest mateix poble, a tornar a patir un altre conflicte bel.lic, durant la revolta dels Segadors en el segle XVII i també, en la Guerra de Successió de principis del XVIII, quant el destacament de José Armendáriz va cremar la població.

## Referències

* 1 2 3 «Castell de la Guàrdia dels Prats». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].
* ↑ «Castell de la Guàrdia dels Prats - Montblanc - Pedanies - Pobles de Catalunya». [Consulta: 21 febrer 2019].
* ↑ «La Guàrdia dels Prats | La Guàrdia dels Prats». Arxivat de l'original el 2019-02-22. [Consulta: 21 febrer 2019].
https://www.pateandoespaña.es/archivo7/espana/todas%20las%20ciudades/La%20Guardia%20dels%20Prats.html
# Coll de Travessani

El Coll de Travessani, o Còth de Travessani, és una collada que es troba en límit dels termes municipals de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) i de Naut Aran (Vall d'Aran), situada en el límit del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici i la seva zona perifèrica.
«Travessani deriva del basc "ata-be-atz-andi", la gran penya sota el port (referint-se al port de Colomers), o bé de "arte-baso-andi", entre grans precipicis».
El coll està situat a 2.671,3 metres d'altitud, entre el Tuc deth Pòrt (N) i el Pic Nord de Travessani (S), en la carena que separa l'occidental Capçalera de Caldes de l'oriental Circ de Colomèrs.

## Rutes

Destaquen tres camins per arribar al coll:
* Des del Refugi de Colomèrs seguint el GR 11.18 fins a mig camí del Port de Caldes per agafar direcció sud-oest en abandonar la Coma deth Pòrt de Caldes.
* Des del Refugi Joan Ventosa i Calvell:
** Pujant al Port de Caldes per baixar pel GR 11.18 fins a la Coma deth Pòrt de Caldes i agafar per agafar direcció sud-oest (coincidint amb la ruta anterior).
* Ruta directa des de l'Estany Clot. Aquest és el camí més curt, però també el més complicat; per la verticalitat del vessant, en què cal destacar uns 10 metres molt delicats.

## Referències

* ↑ «Toponímia de la Vall de Boí». Arxivat de l'original el 2010-03-17. [Consulta: 4 juliol 2011].
* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)

## Bibliografia

* Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001)
* Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007)
* Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
# Casa Heredero

Casa Heredero és una obra de Naut Aran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa de temporada d'estiu i hivern de 479 m². Com que estava pensada per a acollir diverses famílies, era necessari crear espais independents però alhora connectats. Cada àmbit pot créixer de forma independent a partir d'uns eixos. La casa s'emmiralla en els dissenys dels habitatges propers i està concebuda per ser mirada de forma aïllada. La cuina tenia annex un petit menjador com a espai d'esbargiment comú per a la família. A la planta inferior es trobava l'apartament dels guardes.
El volum de la casa es dividia en quatre ales. Tot el conjunt s'arrecerava sota una coberta de forma piramidal. Forma que podia assimilar-se amb la de les muntanyes properes. L'exterior tenia un acabament en color granit vermell amb finestres i reixes d'alumini.
Sense rebutjar l'arquitectura moderna, la casa va construir-se emprant un vocabulari que no només respon a les circumstàncies climàtiques, sinó que s'adapta als edificis vernacles de Vall d'Aran.
La casa vol presentar-se com un element aïllat enmig del vessant de la muntanya. Per reforçar aquesta sensació, s'empren murs de pedra paral·lels, amb interrupcions corbes. Que funcionen com a sòcol i donen estabilitat visual i funcional a l'habitatge.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Heredero». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2021].
# Cultura de Verasan

La cultura de Verasan (en francès culture de Véraza) és el nom d'una cultura material específica d'un grup d'assentaments prehistòrics que van viure entre 3000 i 2200 aC. (al final del neolític i el calcolític) a Catalunya i al Llenguadoc, al voltant del riu de Verasan (i de l'actual municipi de Verasan al departament de l'Aude).

## Història

Els pobles de la cultura de Verasan van construir alguns dels monuments megalítics que es poden observar a la regió i, en particular, el dolmen del Morrèl de las Fadas a Pepius a l'Aude. Els edificis d'aquesta cultura van ser descoberts el 2008 per investigadors de l'Inrap al quartó de Lo Badarel del poble de Mont-redon, en el territori de la comuna de Carcassona. En general s'accepta l'existència d'un sol grup cultural verasià que s'estendria des de l'Aude fins a la Catalunya Vella

## La cultura de Verasan a Catalunya

La cultura verasiana apareix ben identificada en el neolític final de la Catalunya Vella (2.500-2.200 a.C.). Hi ha jaciments a l'aire lliure d'habitació al Vallès Oriental (Coll de Llinars, Escoles de Santa Perpètua de Mogoda) i a l'Alt Empordà (Riera Masarac, Turó de les Corts); també hi ha habitacions en coves (Roca Roja i Canal dels Avellaners a Berga, coves d'en Pau i del Reclau Viver a Serinyà o la cova Verda al Garraf), així com jaciments d'enterrament en cova, col·lectius (cova del Frare a Matadepera). Als dòlmens els elements més vells coneguts, propis d'un neolític final, apunten tant a la presència d'elements tipus Verasan (Mas Bousarenys a Santa Cristina d'Aro) corn a la d'elements tipus Triangles Gravats (Cementiri dels Moros de Torrent), en zones pròximes. Per això en el cas dels dòlmens és difícil de saber a quin grup cultural cal atribuir la seva construcció i primera utilització.
El fet de trobar jaciments corn la cova dels Encantats (Serinyà), tipus Triangles Gravats, i sense cap element relacionable amb el Verasan, al costat d'altres estacions clarament verasianes, corn les coves del Reclau Viver o d'en Pau a pocs quilometres, fa pensar que a inicis del neolític final Catalunya rebria almenys dues influències distintes des del vessant nord dels Pirineus. Posteriorment aquests dos grups, Verasan i Triangles Gravats, es podrien haver fusionat, cosa de la qual no en tenim cap testimoni clar. En tot cas sembla que a la Catalunya Vella hi ha una varietat de complexos del neolític final superior a la que s'observa al Rosselló-Aude, molt unificada pel grup de Verasan.

## Referències

* ↑ Martin, A. (1977): El grupo de Veraza en Cataluña, XIV Congreso Nacional de Arqueología. Vitoria, 1975: 341-354.
* ↑ JM, Culture de Ferrières et culture de Véraza, article de synthèse, publié dans la section Histoire sur le site personnel Bruno - Photo d'Oc.
* ↑ Institut national de recherches archéologiques préventives (Inrap), Lo Badarel à Carcassonne, Aude
* ↑ Tarrús i Galter, Josep «Consideracions sobre el Neolític final - calcolític a Catalunya (2500-1800 a.C.)». Cypsela: revista de prehistòria i protohistòria, 5, pàg. 47-57.
# Interferència (comunicació)

* Mostra dels efectes d'una interferència en un telèfon mòbil
En telecomunicacions, una interferència és qualsevol procés que altera, modifica o destrueix un senyal durant el seu trajecte pel canal existent entre l'emissor i el receptor. Alguns exemples són:
* Interferència electromagnètica (IEM)
* Interferència cocanal (ICC), també coneguda com a diafonia
* Interferència de canal adjacent (ICA)
* Interferència entre símbols (IES)
* Interferència de mode comú (CMI)
Normalment es distingeix la interferència del soroll.

## Vegeu també

* Distorsió
# Picot de Hoffmann

El picot de Hoffmann (Melanerpes hoffmannii) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita boscos oberts, garrigues, sabanes, terres de conreu i ciutats de les terres baixes, fins als 2150 m, del vessant del Pacífic, des del sud d'Hondures fins al centre de Costa Rica.
# Teatre Sant Vicenç

El Teatre Sant Vicenç, també conegut com el Centre Parroquial Sant Vicenç, és un teatre ubicat al barri de la Creu Alta de Sabadell, vinculat a la parròquia annexa, l'Església de Sant Vicenç. És gestionat per una entitat sense ànim de lucre. El Grup de Teatre prepara una temporada teatral amb unes 6 o 7 obres anuals a càrrec del mateix elenc.
A finals dels anys vuitanta es va crear el Taller de Teatre per a infants. A partir de la secció infantil, es va voler consolidar un grup que mantingués els nens i nenes del Centre actius. Així es va crear el Taller, que primer amb monitors que eren els mateixos actors i fet d'una manera espontània es va anar consolidant, fins a l'any 2000, quan va celebrar el seu 10è aniversari amb la representació de l'obra Retalls. L'any 2005 es va commemorar el Cinquantenari de la construcció de l'actual seu del grup. A part de diversos actes de tota classe, es va preparar el recull: Les Nostres Cançons, que consistia en un espectacle format per un seguit de números musicals de les obres representades durant aquests 50 anys de teatre. Tot l'espectacle va ser coordinat per Toni Ten. Actualment, el Centre Sant Vicenç és una de les entitats culturals i socials més dinàmiques de Sabadell amb més d'un miler de socis. Però, a més del vessant de formació humana i social, és també un planter d'actors i actrius, com ara Mariona Ribas, Marc Balaguer i Xavi Duch, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Qui som». Teatre Sant Vicenç. Arxivat de l'original el 4 d’agost 2014. [Consulta: 14 novembre 2014].
* ↑ Directori. «Grup de Teatre del Centre Parroquial de Sant Vicenç». Ajuntament de Sabadell. Arxivat de l'original el 29 de novembre 2014. [Consulta: 14 novembre 2014].
* ↑ «Un dia històric pel Teatre Sant Vicenç - Diari de Sabadell». [Consulta: 12 juliol 2018].
# Tirà ploraner rogenc

El tirà ploraner rogenc (Rhytipterna holerythra) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos i clars de les terres baixes des de Mèxic, a Veracruz, nord d'Oaxaca i Chiapas, cap al sud, a la llarga del vessant del Carib fins Nicaragua, ambdues vessants de Costa Rica, Panamà i oest i nord de Colòmbia i nord-oest de l'Equador.

## Referències

* ↑ «Tirà ploraner rogenc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Torre de Miralpeix

La Torre de Miralpeix és una antiga torre del municipi de Sitges (Garraf) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una possible torre de defensa situada al límit sud del vessant del turó de Miralpeix, a l'oest del terme municipal. Al nord-est respecte la masia de Miralpeix hi ha la torre, que té una planta quadrada. Es conserva pràcticament en tota la seva alçada, amb la part inferior atalussada, i amb reparacions i modificacions posteriors a la seva construcció inicial. Les restes corresponents a la seva evolució i ús, així com les possibles estructures associades amb la torre se situen al subsòl.
Al nord de les restes de la masia de Miralpeix i la torre es troba el santuari de Gràcia, situat a 90 m d'altitud, prop d'un tossal on hi ha un radiofar i un repetidor de televisió.

## Història

Si bé sembla que la torre devia estar vinculada amb el santuari, o amb el castell de Miralpeix, no se sap del cert quin tipus de relació hi hauria pogut tenir. El cert és que la torre formava part de la quadra de Miralpeix, i que aquesta tenia alguna mena de vinculació amb el castell de Miralpeix, situat en un turó proper.
La masia, a la qual es troba associada la torre era coneguda al s. XV com el Mas de n'Arrover, i al s. XVII es deia Can Pasqual de Miralpeix.

## Referències

* 1 2 3 4 «Torre de Miralpeix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r desembre 2015].

### Bibliografia

* Català i Roca, Pere; Els castells catalans, 1967-1979