OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Església Luterana de Sant Joan

L'Església Luterana de Sant Joan (en letó: Svētā Jāņa Evaņģēliski luteriskā baznīca), és una església luterana a la ciutat de Riga, capital de Letònia, està situada al carrer Slokas, 34. És una església parroquial de l'Església Evangèlica Luterana de Letònia.

## Dedicació

L'església està dedicada a Sant Joan Baptista i conté diverses obres d'art relacionades amb el sant, entre elles una gran pintura al costat nord del creuer, i al costat sud un vitrall que representa la figura del sant.

## Història

L'església està construïda en el lloc que ocupava el palau del bisbe Albert de Riga (segle xiii). El 1234 els frares dominicans van prendre la responsabilitat de la petita capella original dedicada a Sant Joan Baptista. Es va ampliar al voltant de 1330, i va continuar com una capella dominicana fins al 1523 que amb motiu de la Reforma protestant va ser nomenada com església parroquial de l'Església Luterana Evangèlica Reformada. A partir de 1587 n'hi va haver una major ampliació realitzada en etapes. L'església va patir greus danys a l'incendi de la ciutat de Riga del 31 de maig 1677, però va ser reparada i se va afegir una nova agulla.

## Referències

* ↑ Banga, Vita; Levina, Marina. Rīgas dievnami: Arhitektūra un māksla. Riga's Churches: Architecture and Art (en letó). Riga: Zinātne, Apgads Mantojums, 2007. ISBN 978-9984-823-00-3.
* ↑ "Riga St John's Church", by Ojars Sparitis, privately published 2006.

## Enllaços externs

* Església Luterana de Sant Joan - Lloc web oficial
# Sant Miquel de la Cortada

Sant Miquel de la Cortada és un monument del municipi de Puig-reig (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Documentada des del segle x, és un edifici romànic modificat posteriorment.

## Descripció

Església d'estructura romànica (segle XII-XIII) modificada per les remodelacions posteriors dels segles xvii i XVIII. Església d'una sola nau i coberta amb volta de mig punt. Fou bastida sobre la roca i en un lloc elevat. El campanar originari fou substituït per un altre d'època imprecisa. La façana a ponent té una porta d'arc de mig punt i una finestra amb una senzilla motllura sobre l'entrada.

## Història

Aquesta església no va ser considerada com un edifici romànic fins que la Gran Enciclopèdia Catalana la qualificà com a tal. És un edifici d'estructura romànica modificada. La documentació del segle x ja fa referència a l'Església de Sant Miquel. Les tombes antropomorfes que s'hi havien trobat, actualment ja perdudes o tapades, mostren la seva antiguitat. Fou església parroquial fins a principis del segle passat.
L'església conserva la tomba d'Antoni Lluc i Cortada, emparentat amb els Comtes de Merlès, de l'any 1697. Aquesta propietat pertanyia a la Família Oriola-Cortada, fins que a principis de segle XX fou adquirida, després de passar per a família Monell, per l'actual família, Roset, que té cura de la conservació de l'Església de Sant Miquel.

## Referències

* ↑ Autors diversos. El Berguedà. Barcelona: Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura, 1994. ISBN 8439326718.
* 1 2 3 «Sant Miquel de la Cortada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 juliol 2014].

## Enllaços externs

* «Sant Miquel de la Cortada». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Trusted Platform Module

Un Trusted Platform Mòdul (TPM) és un estàndard criptogràfic per a cripto-processadors (un microcontrolador dedicat a assegurar un sistema mitjançant la integració de claus de xifratge en el maquinari), que suporta la implementació d'un sistema en l'àmbit del maquinari. NGSCB. Les especificacions tècniques d'aquesta norma estan definides per un consorci de la indústria informàtica anomenat Trusted Computing Group (TCG). El 2009, va obtenir la norma ISO 11889/ EC 11889 per part de l'Organització Internacional per a l'Estandardització i la Comissió Electrotècnica Internacional. A partir de la versió 1.2, les especificacions de TPM 2.0 es van publicar al març de 2014.

## Material TPM

Els xips TPM (o els xips Fritz) es van comercialitzar a partir de 2006 en alguns models d'ordinadors portàtils, principalment en gammes professionals. Estan destinats a integrar-se en les plaques base d'ordinadors i altres equips electrònics i informàtics que s'ajustin a les especificacions del Grup de Càlcul de Confiança. En una computadora, la connectivitat utilitzada per al TPM és un bus LPC o un bus SPI.
Els constructors actuals de xips TPM són Atmel, Broadcom, Infineon, Intel, Nuvoton (antigament Winbond), Sinosun i STMicroelectronics.
Es tracta d'un component electrònic passiu. Això vol dir que no pot donar a l'ordinador una ordre com bloquejar el sistema o controlar l'execució d'una aplicació. Tanmateix, facilita la seguretat de guardar secrets (com ara les claus de xifratge).

## Vegeu també

* Gestió dels drets numèrics
* Secue Access Module (SAM)

## Referències

* ↑ «Trusted Platform Module (TPM) Specifications». Trusted Computing Group.
* ↑ Trusted Computing and Trusted Network Connect in a Nutshell. Trust@HsH. 21 Nov 2008
* ↑ Trusted-Computing Technologies for the Protection of Critical Information Systems Arxivat 2017-01-10 a Wayback Machine.. [Antonio Lioy] et ali. Politecnico di Torino. Journal of Information Assurance and Security 4 (2009) 449-457
* ↑ Secure Smart Embedded Devices, Platforms and Applications. Konstantinos Markantonakis, Keith Mayes. Springer 2014
* ↑ Secure Data Management in Trusted Computing. Ulrich Kuhn et ali.
* ↑ Un Enfoque en la Protección de Sistemas de Agentes. Antonio Muñoz Gallego. Departamento de Lenguaje y Ciencias de la Computación. Universidad de Málaga

## Enllaços externs

* Explicació i bases del TPM
# 17è Cos (Regne Unit)

El XVII Cos Britànic va ser un cos d'infanteria britànic durant la Primera Guerra Mundial.

## Història

El XVII Cos britànic es va formar a França el gener de 1916 sota el comandament del tinent general Julian Byng. A l'abril de 1917 el cos va atacar a l'est d'Arràs prop del riu Scarpe però es va quedar empantanat per la pluja i la neu. No obstant això, el Cos va mantenir la línia a Arràs, va continuar mantenint-la fins al 1918 i després va trencar la línia Hindenburg en el seu punt més fort el setembre de 1918.

## Oficials generals al comandament

Els comandants incloïen:
* Tinent general Sir Sir Charles Anderson - 9 de desembre de 1915 - 12 de febrer de 1916
* Major-general Edward Montagu-Stuart-Wortley (en funcions) - 12 de febrer - 27 de febrer de 1916
* Tinent general Julian Byng - 27 de febrer - 25 de maig de 1916
* Tinent general Sir Charles Fergusson - 25 de maig de 1916 - novembre de 1918

## Referències

* 1 2 The British Corps of 1914-1918
* ↑ Third Battle of Ypres, 21 July- 6 November 1917
* 1 2 Charles Fergusson at Oxford Dictionary of National Biography
* ↑ Liddell Hart Centre for Military Archives
# Església de l'Arcàngel Miquel (Riga)

L'Església de l'Arcàngel Miquel (en letó: Rīgas Svētā Erceņģeļa Mihaila pareizticīgo baznīca) és una Església Ortodoxa a la ciutat de Riga capital de Letònia, està situada al carrer Maskavas, 170.

## Referències

* ↑ Banga, Vita; Levina, Marina. Rīgas dievnami: Arhitektūra un māksla. Riga's Churches: Architecture and Art (en letó). Riga: Zinātne, Apgads Mantojums, 2007. ISBN 978-9984-823-00-3.
# Dési Bouterse

Dési Bouterse (Domburg, 13 d'octubre de 1945 - 23 de desembre de 2024) va ser un polític del Surinam. Va néixer el 13 d'octubre de 1945, en el petit caseriu de Domburg, a l'estat de Wanica, i va començar a treballar a l'exèrcit, com a instructor esportiu. Va encapçalar un cop d'estat el 1980 conegut com el «cop dels sergents», en el qual va derrocar Johan Ferrier, el primer president de Surinam i que havia estat elegit a les urnes. Després d'això es va convertir en el cap de govern de facto a 1980 i una altra vegada el 1982. Pertanyia al Partit Nacional Democràtic (PND).
El 1990 va derrocar, juntament amb Ivan Graanoogst i Roy Horb, el president Ramsewak Shankar. El 1999 va ser acusat pel govern neerlandès de ser culpable per l'assassinat de 15 persones al desembre de 1982, un fet conegut com «els assassinats de desembre», així com per tràfic de cocaïna. La consegüent ordre de captura internacional en contra li impedí sortir del país. Al Surinam, no obstant això, no va ser condemnat. A les eleccions del 25 de maig de 2010 s'hi va presentar amb el seu partit, el PND, i va obtenir la victòria amb 23 dels 50 escons (el membre 51è del parlament va ser Ronald Venetiaan atès que el càrrec com a president no pot combinar-se amb la funció de parlamentari), i el 12 d'agost de 2010 va assumir la presidència del seu país.

## Referències

* 1 2 «"Bouterse is back"». The Economist, 04-06-2010. [Consulta: abril 2011].
* ↑ «Condenado a 20 años de cárcel el presidente de Surinam por la muerte de 15 opositores en 1982» (en castellà). RTVE, 30-11-2019. [Consulta: 7 gener 2025].
* ↑ «Muere el expresidente de Surinam Desi Bouterse, condenado por planificar la ejecución de 15 opositores en 1982» (en castellà). RTVE, 26-12-2024. [Consulta: 7 gener 2025].

## Vegeu també

* Chan Santokhi
# Hidesaburo Hanafusa

Hidesaburo Hanafusa (花房 秀三郎, 1 de desembre de 1929 - 15 de març de 2009) va ser un viròleg japonès. Va compartir el premi Albert Lasker de 1982 per a la investigació mèdica bàsica amb Harold E. Varmus i J. Michael Bishop en demostrar com els virus tumorals d'ARN causen càncer i dilucidar el seu paper a l'hora de combinar, rescatar i mantenir oncogens en el genoma viral.

## Biografia

Hidesaburo Hanafusa va néixer l'1 de desembre de 1929 a la prefectura de Hyogo. Es va doctorar en Bioquímica el 1960 a la Universitat d'Osaka, on també va conèixer la seva futura esposa, Teruko. Després de la seva investigació a la Universitat de Califòrnia, Berkeley i a França, va ser nomenat professor d'oncologia molecular a la Universitat Rockefeller el 1973, i va tornar al Japó el 1998, convertint-se en director de l'Institut de Biociència d'Osaka. Va ser soci estranger de l'Acadèmia Nacional de Ciències dels EUA i membre de l'Acadèmia del Japó.
Va morir el 15 de març de 2009 de càncer de fetge, a l'edat de 79 anys.

## Premis

* 1982: Premi Albert Lasker d'Investigació Mèdica Bàsica
* 1983: Premi Asahi
* 1986: G.H. Premi Clowes Memorial, Associació Americana per a la Investigació del Càncer
* 1993: Premi Alfred P. Sloan, Jr.
* 1995: Ordre de la Cultura
* 2000: Doctorat en Ciències, honoris causa, Universitat Rockefeller

## Referències

* ↑ «1982 Winners, Albert Lasker Basic Medical Research Award». Arxivat de l'original el 2015-09-15. [Consulta: 16 novembre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 "自分の頭で考える～ウイルス研究からがん遺伝子の発見へ～" Biography of Hidesaburo Hanafusa (japonès)
* ↑ Neel, Benjamin G.; Cross, Frederick R.; Pellman, David «Hidesaburo Hanafusa 1929–2009». Obituary. Cell, 137, 2, 17-04-2009, pàg. 197-199. DOI: 10.1016/j.cell.2009.04.004.
* 1 2 Feller, S. M. «Obituary: Hidesaburo Hanafusa 1929–2009». Cell Communication and Signaling, 7, 7239, 2009, pàg. 7. Bibcode: 2009Natur.458..718F. DOI: 10.1186/1478-811X-7-7. PMC: 2673226. PMID: 19379504.
* ↑ Foster, David A.; Darnell Jr, James E. «Obituary: Hidesaburo Hanafusa (1929–2009)». Nature. Nature Publishing Group [Japan], 458, 7239, 08-04-2009, pàg. 718. Bibcode: 2009Natur.458..718F. DOI: 10.1038/458718a. PMID: 19360078.

## Enllaços externs

* Hidesaburo Hanafusa per la Universitat de Rockefeller (anglès)
# Gregori Camater

Gregori Camater (en grec: Γρηγόριος Καματηρός, Gregórios Kamatirós), fl. del 1088 al 1126/1132, fou un alt funcionari de l'Imperi Romà d'Orient. Era d'orígens humils, però gràcies a la seva excel·lent educació ascendí a alts càrrecs sota l'emperador Aleix I Comnè, fins al punt que fou logoteta de les oficines (càrrec equivalent a primer ministre) durant els regnats d'Aleix i el seu fill Joan II Comnè. El seu matrimoni amb Irene Ducena, parent de la família imperial, donà origen a la dinastia burocràtica dels Ducas-Camaters.

## Referències

* ↑ Magdalino, P. The Empire of Manuel I Komnenos, 1143–1180 (en anglès). Cambridge: Cambridge University Press, 2002. ISBN 0-521-52653-1.
# Frontera entre l'Argentina i el Paraguai

La frontera entre l'Argentina i el Paraguai és la frontera internacional que separa els departaments paraguaians de Central, Misiones, Boquerón, Presidente Hayes, Alto Paraná, Itapúa i Ñeembucú de les províncies argentines de Formosa, Salta, Corrientes i Misiones. Una part d'aquesta frontera està definida per tres importants cursos d'aigua que són el riu Pilcomayo, el riu Paraná i el riu Paraguai. La capital del Paraguai, Asunción, situada sobre un dels marges del riu Paraguai, és fronterera amb l'Argentina.

## Traçat

Comença al trifini amb Bolívia i corre en direcció a l'est, baixant pel riu Pilcomayo, i després, després que el riu flueix cap al Paraguai a Asunción, segueix aquest últim cap al sud de la ciutat de Resistencia. Després gira cap a l'est al llit del riu principal de la regió, Paranà. La frontera s'estén pel Paranà, a l'est, i des de Posadas al nord. A la zona paraguaiana de Ciudad del Este, la frontera acaba amb el trifini amb Brasil, que s'ha denunciat que pot convertir-se en refugi per delinqüents i terroristes.

## Vegeu també

* Triple Frontera

## Referències

* ↑ «Paraguai». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ Pilcomayo, el río "indomable" en la frontera de Paraguay y Argentina que produce cruentas sequías pero también terribles inundaciones, BBC News, 18 de gener de 2018
* ↑ La triple frontera: un corredor libre para el trafico y un "refugio" para Hezbolah, elobservador.com.uy
* ↑ Argentina fortalecerá control en frontera con Paraguay, La Nación, 28 de juliol de 2018

## Enllaços externs

* Recomanacions per passar la frontera amb Paraguai al web del govern argentí
* Las fronteras del Paraguay a abc.com.py
# Blattoidealestes gracilis

Blattoidealestes gracilis és una espècie extinta de sinàpsid terocèfal de la família dels ictidosúquids que visqué en allò que avui en dia és el sud d'Àfrica durant el Permià mitjà i superior, fa entre 254,2 i 264,3 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a la província sud-africana del Cap Occidental. Es tracta de l'única espècie del gènere Blattoidealestes. Era un animal carnívor. Tenia el crani de 55 mm, extremament petit en comparació amb el d'altres terocèfals. El nom genèric Blattoidealestes significa ‘lladre de paneroles’, mentre que el nom específic gracilis significa ‘gràcil’ en llatí.

## Referències

* 1 2 Entrada «Blattoidealestes gracilis» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 10 gener 2025].
* ↑ Chinsamy-Turan, 2012, «Therapsid biodiversity patterns and paleoenvironments of the Karoo Basin, South Africa» (M. H. S. Smith, B. S. Rubidge i M. van der Walt).
* ↑ «Genus: Blattoidealestes BOONSTRA, 1954» (en anglès). [Consulta: 10 gener 2025].

## Bibliografia

* Chinsamy-Turan, A. Forerunners of Mammals: Radiation • Histology • Biology (en anglès). Indiana University Press, 2012. ISBN 9780253005335.
# Llinda de Can Puet

La Llinda de Can Puet és una obra de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa de planta baixa, on hi ha una botiga, i un pis. A la planta baixa no conserva res de la primitiva fàbrica excepte la llinda i en el segon té les finestres de pedra amb els carreus ben escairats. A la llinda hi diu "ESTEVA Y + ISIDRO CAPDEVILE MEA FETA FE LO ANY 1831".

## Història

La vila de Santa Pau va créixer per la part nord, fora del recinte fortificat. L'any 1466 la reina donya Joana va cedir uns terrenys situats prop de la Porta de Vila Nova per a construir una plaça, avui Plaça del Baix. Un cop construïts els grans casals que l'envoltaven es va passar, al segle xviii, a la construcció dels edificis del carrer del Pont i posteriorment, al segle xix, es bastiren les cases del carrer Major.

## Referències

* 1 2 3 «Llinda de Can Puet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Sébastien Escanyé

Sébastien Escanyé (Mosset, 24 de març del 1759 - Vinçà, 13 d'abril del 1832) fou un polític i parlamentari francès, pare del també polític Ferdinand Escanyé.

## Biografia

Sébastien Escanyé era fill de Joseph Escanyé, fuster i responsable de les fargues de Pierre d'Aguilar (últim senyor de Mosset i primer alcalde de Perpinyà), i Catherine Sarda, tots dos de Mosset. Fou pare de Ferdinand Escanyé i avi de Frederic Escanyé.

## Mandats
### Diputat a l'Assemblea Nacional legislativa francesa de 1791

* 3 de setembre del 1791 - 20 de setembre del 1792

### Alcalde de Vinçà

* 1790-1791
* 1800-1815
* 1830-1831

### Conseller General del cantó de Vinçà

* 1790-1792
* 1800-1815
* 1831-1832

## Enllaços externs

* (francès) Fitxa a la web de l'Assemblea Nacional francesa

## Referències

* ↑ Autobiografia de Sébastien Escanyé, del 28 de juny 1804
* 1 2 Escanyé (Sébastien). A: Capeille, Jean. Dictionnaire de biographies roussillonnaises. Perpinyà: s.n., 1914.
* 1 2 3 4 5 Escanyé (Sébastien). A: Frénay, Étienne. Nouveau Dictionnaire de Biographies Roussillonnaises 1789-2011. Perpinyà: Publications de l'olivier, 2011. ISBN 9782908866414. 699 p.
* ↑ (francès) Fitxa a la web de l'Assemblea Nacional francesa
# Mare de Déu de Montserrat de Cal Riera

L'Església de la Mare de Déu de Montserrat és una església inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya situada a la colònia Manent, colònia tèxtil coneguda amb el nom de Cal Riera, al municipi de Puig-reig (Berguedà).

## Descripció

És una petita església de caràcter historicista, neoromànica amb arcuacions cegues i porta d'arc de mig punt a ponent.
Consta d'una sola nau i absis semicircular a la capçalera. El campanar és d'espadanya, a la façana principal, on també trobem un petit rosetó damunt de la porta principal, d'arc de mig punt amb arquivolta i impostes. Les obertures, a les façanes laterals, són petites i formades per arcs de mig punt.

## Història

La Colònia cal Riera o cal Manent fou fundada l'any 1889 per la Societat Manent Vilaseca i Massana, dedicada a la fabricació de filats i teixits de cotó, aprofitant un salt d'aigua d'un molí d'origen medieval. La crisi econòmica provocà el tancament de la fàbrica l'any 1982. L'any 2000 les construccions estaven molt deteriorades i en procés d'abandonament.

## Referències

* 1 2 «Mare de Déu de Montserrat de Cal Riera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 juliol 2014].
* ↑ «Mare de Déu de Montserrat de Cal Riera». Mapes de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona. [Consulta: 27 setembre 2014].

## Enllaços externs

* «Mare de Déu de Montserrat de Cal Riera». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Lagosuchus talanpayenisis

Lagosuchus talanpayenisis és una espècie de petit arcosaure que va viure en el Triàsic mitjà. Es creu que està estretament emparentat amb els dinosaures, com a membre dels dinosauromorfs.
Lagosuchus és considerat per alguns com a nomen dubium i L. lilloensis va ser traslladat a un nou gènere, Marasuchus, per Paul Sereno l'any 1994.

## Referències

* ↑ Paul C. Sereno und Andrea B. Arcucci: Dinosaurian precursors from the Middle Triassic of Argentina: Marasuchus lilloensis gen. nov. Journal of Vertebrate Paleontology, 14: 53-73 Chicago, Ill. 1994 Abstract Arxivat 2010-07-15 a Wayback Machine.
* Palmer, D. The Marshall Illustrated Encyclopedia of Dinosaurs and Prehistoric Animals. Londres: Marshall Editions, 1999, p. 97. ISBN 1-84028-152-9.
Avemetatarsalia / Pan-Aves :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Archosauria :
Vegeu també: Ornithoscelida
Phytodinosauria
Origen dels ocells :
# Mas Pedreguet

Can Plana o el Pedreguet és un mas als afores de Santa Pau (la Garrotxa) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

És una gran casa de planta rectangular amb el teulat a dues aigües, amb els vessants encarats cap a les dues façanes principals. Disposa de planta baixa destinada a quadres pel bestiar, primer i segon pis. Al primer pis, o planta principal, s'hi accedia per una escala exterior de pedra. La casa va ésser bastida amb grans carreus, molt ben tallats, pels angles i obertures; la resta és de pedra volcànica i morter. L'antiguitat de mas Pedreguet és constatable gràcies a la seva estructura encara que a les nombroses llindes conservades no aparegui cap data.

## Història

El mas Pedreguet va ser construït o remodelat entre les segles XVII i XVIII. L'amo de la casa va explicar que hi havia una llegenda referida al seu mas: Segons es conta, Sant Damas, fill d'Argelaguer, va fer de mosso al mas Pedreguet. Quan va ser nomenat Papa es va recordar de la seva infantessa per terres catalanes i va fer donació de tres veracreus: una a Besalú, per ser llavors capital de la Garrotxa; una altra a Argelaguer, per ser el seu poble nadiu, i la tercera a Santa Pau, per ser el lloc on ell va treballar.

## Referències

* 1 2 «MAS PLANA». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 novembre 2020].
# Aeroport de Jūrmala

L'Aeroport de Jūrmala (en letó: Lidosta "Jūrmala") (OACI: EVJA) és un aeroport situat a 5 km d'Engure, Letònia, al sud-est de Tukums.
Totes les infraestructures de l'aeroport: tècnica, pista i edificis és el que quedava de l'antiga base aèria militar de la Unió Soviètica situada a Tukums, era un camp d'aviació militar espartà amb una sola rampa llarga. La base va ser completament abandonat, però l'any 2010 va començar la conversió de la base en un aeroport civil amb terminals de passatgers.

## Història

La història de l'aviació a la zona comença a principi de 1930, quan es va construir el primer hangar i taller. Durant la Segona Guerra Mundial un camp d'aviació va ser construït per a la companyia Luftwaffe. Després de la guerra va ser camp d'operació de l'Armada Soviètica, volant les aeronaus Sukhoi Su-24, operat per diversos regiments d'aviació.
A la primavera de 1993, l'aeròdrom va ser reconegut com a «Aeròdrom Reserva de Tukums (RAT)» de les Forces Aèries de Letònia. Des de 31 de juliol de 2001, l'aeròdrom de Tukums pertanyia a la parròquia de Smārde. El 15 de març de 2005 va ser fundada l'assossiació «SIA Tukums Airport». El 2005-2006 es va realitzar la renovació de la pista i en el període 2009-2010 la construcció de la terminal de passatgers. En el 2011 es va completar la certificació de la instal·lació i el sistema de senyals de llum. El 2014 va ser rebatejat com a Aeroport de Jūrmala.

## Vegeu també

* Llista d'aeroports de Letònia

## Referències

* ↑ «Aedrome Tukums» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-12-31. [Consulta: 8 febrer 2015].
* ↑ Mason, R. A.. Aircraft, Strategy and Operations of the Soviet Air Force (en anglès). Jane's Publishing Company Limited, 1986. ISBN 0-7106-0373-8.
* ↑ «Aviatsiya VMF» (en rus). Aviabaza KPOI. [Consulta: 8 febrer 2015].
* ↑ «jurmalaairport.com History» (en anglès). Jurmala Airport. [Consulta: 8 febrer 2015].