OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cal Silé

Cal Silé és una obra modernista del Pont d'Armentera (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Cal Silé és un edifici entre mitgeres, que fa xamfrà entre els carrers Hospital i Major del Pont d'Armentera. Les façanes que donen a la plaça del Doctor Bedós i als carrers esmentats mostren una organització de la construcció en planta baixa, pis i terrat, amb barana de terra cuita, amb obertures allindades i balcó corregut que s'estén per les tres façanes. Els elements decoratius són d'una gran sobrietat. La major part del mur és arrebossat i pintat amb imitació de carreus. La façana posterior dona a una riera situada a un nivell inferior.

## Història

L'edifici fou construït l'any 1914.

## Referències

* 1 2 «Cal Silé». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Cal Silé». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Matèria fosca calenta

La matèria fosca calenta és un tipus de matèria fosca que estaria constituïda per partícules que viatgen a velocitat relativista.
El candidat més probable per a la matèria fosca calenta és el neutrí.Els neutrins tenen una massa insignificant, no tenen càrrega elèctrica i, per tant, pràcticament no interaccionen amb la matèria, la qual cosa els converteix en increïblement difícil de detectar. Aquestes mateixes característiques, és també el que els converteix en bons candidats per ser la matèria fosca calenta.
La matèria fosca calenta, no obstant això, no pot explicar com es van formar les galàxies individuals a partir del big-bang. El fons de radiació de microones, tal com ha estat mesurat pel satèl·lit COBE és uniforme i no pot explicar-se com les partícules de moviment ràpid s'agregarien des d'aquest estat inicial. Per explicar l'estructura de l'univers, es fa necessària la matèria fosca freda. La matèria fosca calenta és, en l'actualitat, discutida com una part de la teoria mixta de la matèria fosca.

## Vegeu també

* Matèria fosca
** Matèria fosca freda
** Matèria fosca tèbia
* Model Lambda-CDM
* Dinàmica Newtoniana modificada.

## Referències

* ↑ Hambye, Thomas; Lucca, Matteo; Vanderheyden, Laurent «Dark matter as a heavy thermal hot relic». Physics Letters B, 807, 10-08-2020, pàg. 135553. DOI: 10.1016/j.physletb.2020.135553. ISSN: 0370-2693.
# Can Crivillers

Can Crivillers és un edifici de tipologia ciutat jardí del municipi de Vilanova del Vallès (Vallès Oriental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici aïllat de tipologia ciutat jardí. Està composta de planta baixa, pis i golfes. La coberta és composta. Té planta quadrangular i un cos adossat on se situa la porta d'accés, protegida per un porxo format per dues columnes i coronat per una balustrada. Les obertures tenen una disposició simètrica. A les golfes hi ha un conjunt de tres petites finestres rectangulars, menys en el cos annexa que és una finestra d'ull de bou. Totes les obertures estan emmarcades formant un ritme. Els diferents cossos de teulada estan rematades per boles rodones decoratives.

## Història

La casa va pertànyer a la familia Crivillers fins lany 42 del s. XX que la va comprar en Luis Jara Urbano, Enginyer de Camins de l'Ajuntament de Barcelona. La seva estètica és propera al noucentisme. Té forces similituds amb la casa ajuntament de la Roca del Vallès, ja que, com aquesta, fou fruit de l'estiueig de principis del segle passat.

## Referències

* 1 2 «Can Crivillers». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2016].
# Rhinella nicefori

Rhinella nicefori és una espècie de gripau de la família Bufonidae. És endèmica de Colòmbia. El seu hàbitat natural són els prades tropicals o subtropicals a gran altitud. Està amenaçada d'extinció.
# La Font Vella (la Figuera)

La Font Vella és una obra de la Figuera (Priorat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Espai condicionat amb un mur que suporta un talús i sobre el que hi ha dues voltes bastides amb maó, de dimensions i punt desiguals. La de l'esquerra és tapada per un mur de maçoneria del que, per un costat, sobresurt una canal de pedra, on brolla l'aigua. La de la dreta també resta tapada per un mur de carreus sobre el que hi ha dues bases d'aixeta, originàriament treballades i actualment molt malmeses. La base de les voltes tenen un petit muret de pedra, constituint una mena de pica. A la dreta del conjunt hi ha un pedrís. L'element es troba inservible i en molt mal estat. A l'altra banda del camí hi ha uns rentadors i un abeurador de construcció moderna.

## Història

Construïda en una data incerta, la font fou recondicionada el 1927, tal com consta en un punt de la paret, i deixada d'utilitzar regularment en el moment d'instal·lar-se al poble el servei públic d'aigua a domicili.

## Referències

* 1 2 «La Font Vella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2018].

## Enllaços externs

* «La Font Vella». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Ductifera

Ductifera és un gènere del regne dels fongs de l'ordre Auriculariales. El gènere es troba àmpliament, sobretot en regions tropicals, i consta d'onze espècies. El gènere va ser establert pel micòleg nord-americà Curtis Gates Lloyd l'any 1917.

## Referències

* ↑ Plantilla:Cite url
* ↑ Kirk PM, Cannon PF, Minter DW, Stalpers JA.. Dictionary of the Fungi. 10th. Wallingford, UK: CABI, 2008, p. 222. ISBN 978-0-85199-826-8.
* ↑ Lloyd CG. «Mycological Notes 50». Mycological Writings, 5, 50, 1917, pàg. 701–16.
# Els Ponts (la Vilella Baixa)

Els Ponts és un conjunt de dos ponts de la Vilella Baixa (Priorat) que estan protegits com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Són dos ponts de característiques força similars que permeten el pas del riu Montsant i del riuet d'Escaladei. Són coincidents per un extrem, disposats perpendicularment amb una planta en forma d'"L".
El que creua el Montsant és el de majors dimensions, amb dos ulls i d'una amplada aproximada de 4'2m. i l'altre, d'un sol ull, d'una amplada lleugerament inferior. Les bases estan fetes amb carreus regulars de grans dimensions, de la mateixa manera que els reforços dels angles de les voltes i la resta, de morter de pedra, bàsicament pissarres i còdols. Inicialment es pavimentaren amb còdols però avui estan encimentats.

## Història

El seu origen és incert. Hi ha autors que el situen en temps romans, en connexió amb el pont de Cabassers; d'altres, en canvi, el daten en un moment gòtic. Com diu una rajola posada a l'arcada del Riuet d'Escaladei, aquesta es va construir el 1886 seguint l'estil de les dues arcades existents sobre el riu Montsant, moment que s'aprofità per a fer una reforma de tota la construcció. El projecte inicial preveia una tercera arcada sobre el Montsant que faria acabar el pont a l'alçada de l'horta. Finalment no es va fer i es va seguir acabant en rampa.[2]

## Referències

* 1 2 «Els Ponts». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Els Ponts». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* La Vilella Baixa. Revista Cultural i informativa del poble.
# Llop II

Llop II fou duc de Gascunya nomenat per Carles I (Carlemany) avançat el 768. El seu parentiu no està establert. Einhart l'esmenta com "Wasconum dux Lupus" el 770 però no dona cap parentiu, però la possibilitat que fos fill d'Hattó és raonable per tal com Llop hauria estat el nom del pare d'Eudes I d'Aquitània i perquè Hattó havia patit tortura per haver estat lleial a Pipí el Breu i, per tant, seria una forma de compensació lògica, doncs el ducat de Gascunya fou el càrrec més important que va subsistir a l'antiga Aquitània després de la conquesta dels francs. El càrrec no era hereditari.
Aquest Llop seria germà de Adalgar i Either (Artalgarius i Ictérius) que apareixen esmentats com a ostatges entregats per Waifré a Pipí el Breu en la pau del 760 i que, com que no apareixen en els anys següents, es suposa que haurien restat a França almenys fins al 768. Després Adalgar o Artalgari hauria rebut el comtat de la Marca de Gascunya i Either o Icteri el comtat d'Alvèrnia, però les fonts primàries manquen.
Llop II va morir en data incerta potser vers el 778 i segurament el ducat fou deixat vacant. Sanx I Llop seria fill seu però la seva família no es coneix donat que els fills que li atribueix la falsa carta d'Alaó (Adalric, Llop Sanx i Adela) són segurament imaginaris. Carlemany va fer la seva expedició a Saragossa (778) i quan va tornar fou derrotat a Roncesvalles pels vascons, la direcció dels quals s'atribueix de vegades a Llop II i més modernament al seu suposat fill Sanx Llop I que reclamava el ducat (que no era hereditari). Sanx I Llop apareix com a ostatge a la cort carolíngia fins al 801. Altres possibles fills hipotètics serien:
* Garcia Llop, comte de Dax, mort en 816.
* Centul, pare de Llop Centul i de Garcia Centul comtes de Gascogna el 819.

## Notes

* ↑ després de la mort de Waifré el 2 de juny, i potser també de Pipí el Breu el 24 de setembre
* ↑ atribuïda a la carta d'Alaó, espúria
* ↑ i segurament havia mort a causa d'aquesta
* ↑ a la resta del territori només consten comtes

## Bibliografia

* Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
* «Llop II». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Kondowole

El kondowole és un element bàsic de la gastronomia de Malawi que es menja principalment a la regió del nord de Malawi. Està fet amb farina de mandioca i aigua. És un menjar molt enganxós i s'assembla al de la nsima de Malawi, l'ugali tanzà o el posho anglès. Es cuina principalment a terra per la seva textura, ja que normalment és difícil passar un pal de cuina, per la qual cosa es necessita molta força.
El kondowole es menja normalment amb peix; el peix a Malawi va des de "utaka" (pronunciat "u-ta-ka") al "chambo" (un famós peix del llac Malawi ). El kondowole no és un menjar que es pugui fer a granel per la seva consistència i textura i, per tant, no es menja amb tanta freqüència com l'nsima.

## Referències

* ↑ «Food in Malawi - Kondowole» (en anglès). Malawi Plus. [Consulta: 22 maig 2024].
* ↑ The World Cassava Economy: Facts, Trends and Outlook (en anglès). Food & Agriculture Org., 1 gener 2000, p. 24–. ISBN 978-92-5-104399-8.
* ↑ Michael M'tisunge Phoya. Walks of Life: The Other Side of Malawi (en anglès). IITA, 2008, p. 29–. ISBN 978-99908-941-0-3. }}
# Teclat MIDI

Un teclat MIDI és aquell aparell que té forma de teclat musical convencional però que a diferència d'aquest, el teclat MIDI no té sons propis, sinó que genera missatges MIDI. Per tant, es pot fer fer que el teclat reprodueixi qualsevol so digitalitzat que se li indiqui. Té l'avantatge de poder-se connectar mitjançant un cable fins a l'ordinador i d'aquesta manera poder enregistrar tot allò que interpretem en el teclat. Encara que l'instrument MIDI més conegut és el teclat, també existeixen molts altres instruments musicals que es poden connectar a través d'una interfície MIDI.

## Referències

* ↑ Introduction to MIDI and Computer Music: The MIDI Standard Arxivat 2018-05-05 a Wayback Machine.. Indiana University Jacobs School of Music

## Vegeu també

* El so digital

## Enllaços externs

* MIDI Keyboard Limits. Wolfram Demonstrations Project
# Valls Occitanes

Les Valls Occitanes (en occità Valadas Occitanas) són un territori d'Occitània sota l'administració d'Itàlia. Es troben administrativament dins de les regions del Piemont i una petita part a la Ligúria, i estan repartides per les províncies italianes de Coni, de Torí i d'Impèria (a Ligúria). En total ocupen 4.500 km² i hi viuen 174.476 habitants, amb capitals demogràfiques a les viles de lo Borg Sant Dalmatz, Buscha, Bueves i Draonier i històriques a Peirosa, Sant Pèire i Entraigas.
Segons estadístiques de l'Ires Piemonte, la varietat vivaro-alpí de l'occità és parlat pel 49,4% de la població de la vall, com és definida a la llei 482/99. Aquest número és resultat d'un sondeig telefònic en italià i, per tant, no es va mesurar el nivell efectiu de competència lingüística en occità. Tots els habitants coneixien l'italià i, segons el mateix sondeix, el 65,1 dels habitants també parlaven el piemontès.

## Notes

* ↑ "La minoranza linguistica occitana" Arxivat 2015-08-22 a Wayback Machine., lloc de la Regió de Piemont.
* ↑ "La minoranza linguistica francoprovenzale" Arxivat 2018-05-13 a Wayback Machine., lloc de la Regió de Piemont.
* ↑ "La minoranza linguistica francese" Arxivat 2018-05-14 a Wayback Machine., lloc de la Regió de Piemont.
* ↑ Girolamo Rossi. Storia del marchesato di Dolceacqua e dei comuni di Pigna e Castelfranco. Oneglia: Tipografia di Giovanni Grilini. 1862. Legir en linha.
* ↑ Segons l'Atlante delle Minoranze Linguistiche del Piemonte e della Provincia di Imperia.
* ↑ Enrico Allasino, Consuelo Ferrier, Sergio Scamuzzi, Tullio Telmon. Le lingue del Piemonte.
* ↑ Institut d'estudis occitans. "Comunas occitanas d'Itàlia", site Luòcs.
* ↑ Ernst Hirsch. Provenzalische Mundarttexte aus Piemont. Tübingen: Niemeyer Max Verlag GmbH, 1978.
* 1 2 Franco Bronzat. "Lingua “valdese” e occitano alpino: parentele morfo-fonetiche e lessicali". Bolletino della Società di Studi Valdesi. N°197. Dicembre 2005. pp 69-112.
* ↑ Istituto di Ricerche Economico Sociale del Piemonte (2007): Le lingue del Piemonte Arxivat 2014-05-05 a Wayback Machine.. (Collana di Ricerche, 113). accesso 11 giugno 2011.

## Enllaços externs

* Chambra d'òc
* Guida turistica e informazioni sulle valli occitane nel Piemonte sud-occidentale
# Alejandro Blanco Bravo

Alejandro Blanco Bravo (Ourense, 9 d'octubre de 1950) és el president del Comitè Olímpic Espanyol i de la Candidatura de Madrid als Jocs Olímpics de 2020.

## Biografia

Llicenciat en ciències físiques, com a esportista es va exercir com a judoka, esport en el qual és cinturó negre 7 Donen, entrenador i àrbitre. Ha ocupat diversos càrrecs directius d'aquest esport com el de president de la Federació Castellà i Lleonesa de Judo i Sr. A. de 1985 a 1993, any en què passa a la presidència de la Real Federació Espanyola de Judo i Esports Associats.
Blanco és un dels principals impulsors de la Confederació de Federacions Esportives Espanyoles (COFEDE), que es va crear en 2003. El 30 de setembre de 2005, va ser elegit president del Comitè Olímpic Espanyol (COE), reelegit en 2009, 2013 i 2017.
El 8 de setembre de 2011, es va anunciar que seria el president de la candidatura de Madrid per a albergar els Jocs Olímpics de 2020.
La ciutat de Madrid, que havia obtingut la millor nota pel COI per a la candidatura de 2020, no va aconseguir superar la primera votació i va ser superada per Istanbul i Tòquio, que ja havia acollit uns Jocs Olímpics el 1964.

## Premis, reconeixements i distincions

* Medalla d'Or de la Reial Orde del Mèrit Esportiu, atorgada pel Consell Superior d'Esports (2008)
* Antena de Oro 2008

## Referències

* ↑ «Alejandro Blanco, elegido nuevo presidente del COE.» Arxivat 2015-10-30 a Wayback Machine. La Vanguardia.
* ↑ «Alejandro Blanco sucede a Echevarría al frente del COE.» elmundo.es
* ↑ «Alejandro Blanco, reelegido presidente del COE.» El País.
* ↑ «Alejandro Blanco, candidato único a presidir el COE.» Marca.
* ↑ «Alejandro Blanco, presidente de la candidatura de Madrid 2020». marca.com
* ↑ «Alejandro Blanco presidirá la candidatura de Madrid.» As.
# Cal Sorigué

Cal Sorigué és una obra d'Almenar (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici força gran situat en una de les cantonades de la plaça, cobert a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana principal. L'interior ha estat totalment modificat i el celler tancat. Resten els murs de l'obra major de carreus regulars.
La porta, originàriament d'arc de mig punt amb dovelles, és allindada tot i que amb els angles escapçats. Els balcons, emplaçats al primer pis, foren oberts modernament i les golfes originàries van ser desfetes en gran part.

## Història

Hi figura la data 1605 inscrita.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Sorigué». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].
# Localització GSM

La localització GSM és un servei ofert per les empreses operadores de telefonia mòbil que permet determinar, amb una certa precisió, on es troba físicament un terminal mòbil determinat.
La localització GSM pot incloure serveis basats en la localització que donen les coordenades reals d'un telèfon mòbil. És una tecnologia utilitzada per les empreses de telecomunicacions per aproximar la situació d'un telèfon mòbil i, per tant, també la del seu usuari.

## Tecnologia

Per a la localització GSM es poden emprar diferents mètodes:
* Cèl·lula d'origen (Cell of Origin), en el qual s'inclouen l' ID de cèl·lula (Cell ID) i l'ID de cèl·lula millorada (Enhanced Cell ID).
** ID de cèl·lula: la precisió d'aquest mètode és de 200 m en àrees urbanes, 2 km en àrees suburbanes i varia entre 3 - 4 km en entorns rurals.
** ID de cèl·lula millorada: amb aquest mètode s'aconsegueix una precisió molt semblant a la que ofereix el Cell ID per a zones urbanes, i en entorns rurals ofereix sectors circulars de 550 m.
* Diferència de temps observada o E-OTD (Enhanced-Observed Timed Difference): la precisió d'aquest mètode depèn del nombre de LMUs disponibles a la xarxa, variant entre 50 m i 200 m amb un LMU per cada 3 estacions base.
* Temps d'arribada (Time of Arrival)
* Angle d'arribada (Angle of Arrival)
* Enhanced Observed Time Difference (estimació millorada de la diferència de temps)
* GPS Assistit (Assisted GPS)

## Vegeu també

* GSM
* GPS assistit
* WAZE
* Difusió Cel·lular
* Servei basat en localització
* Unitat de seguiment GPS
* Avanç temporal
* Handover
* AMPS
* DMR
* TDMA
* FDMA
* PMR446

## Referències

* ↑ «Tracking a suspect by any mobile phone: Tracking SIM and handset». BBC News, 03-08-2005 [Consulta: 2 gener 2010].
* 1 2 "Location Based Services for Mobiles: Technologies and Standards“, Shu Wang, Jungwon Min and Byung K. Yi, IEEE International Conference on Communication (ICC) 2008, Beijing, China
* ↑ Nedfinity - Zwolle. «Home - Keytrack Nederland BV». Arxivat de l'original el 2012-06-17. [Consulta: 25 juny 2016].
* ↑ Dedicated tracker example 2: TraceME Micro
* ↑ «Trakdot Luggage Tracker». Arxivat de l'original el 2016-06-21. [Consulta: 25 juny 2016].
* ↑ «backupmobile». Arxivat de l'original el 2009-09-16. [Consulta: 25 juny 2016].
* ↑ «Trax-Home - by WTS».
* ↑ «revista GpsWorld». Arxivat de l'original el 2008-07-30. [Consulta: 30 juliol 2008].

## Enllaços externs

* Tecnologies
* Cell ID ubicació física Arxivat 2019-04-27 a Wayback Machine.
# Konstantín Txernenko

Konstantín Ustínovitx Txernenko, rus: Константи́н Усти́нович Черне́нко, (Bolxaia Tes, krai de Krasnoiarsk, 24 de setembre de 1911 - Moscou, 10 de març de 1985) va ser un polític soviètic, màxim dirigent de l'URSS entre 1984 i 1985.
Fill de camperols de Sibèria, Txernenko va ingressar al Partit Comunista de la Unió Soviètica l'any 1931, i va participar de forma destacada a la política de l'estalinisme. Per la seva lleialtat al règim va obtenir la direcció del partit comunista al krai de Krasnoiarsk.
L'any 1941, Txernenko fou escollit primer secretari del PCUS de Krasnoiarsk. Entre 1948 i 1956 va dirigir el departament de propaganda del partit a l'RSS de Moldàvia. En aquest període va conèixer Leonid Bréjnev i es van fer molt amics. L'any 1953 va treballar a l'Institut Pedagògic de Chişinău.
A la mort de Stalin, Nikita Khrusxov el va succeir al front de la Unió Soviètica i Txernenko va ascendir fins a ocupar importants càrrecs a la burocràcia comunista. L'any 1956 va ser designat Cap d'agitació i propaganda del Comitè Central del PCUS, i quatre anys després, cap de recursos humans del Politburó. L'any 1965 va assumir el departament general del Comitè Central.
Durant els anys 70 del segle xx, Txernenko es va esdevenir un important membre del Comitè Central. L'any 1976 va passar al Secretariat i l'any 1978 a l'escalafó més alt del partit i, per tant, de l'Estat: el politburó. L'any 1982, després de la mort de Bréjnev, Txernenko va perdre la cursa cap a la Secretaria general enfront de Iuri Andrópov. Tanmateix, després d'una malaltia greu, Andrópov va morir 1984, i Txernenko el va succeir com a secretari general del PCUS, president del Presídium del Soviet Suprem de l'URSS (cap de l'Estat) i president del Consell de Defensa. Va liderar una reforma educativa i va realitzar diversos ajustaments en l'estructura burocràtica del país. En política exterior, va negociar un pacte comercial amb la República Popular de la Xina. Era un adepte de l'ortodòxia soviètica, de tendència conservador i immobilista. Va ser un mandat d'interregne, i no va impremtar gaire en la transició que Rússia va patir després de la mort de Bréjnev.
Tan sols un any després d'haver assumit el poder, Txernenko, afectat també per greus problemes de salut, va morir el mes de març de 1985. L'urna amb les cendres van ser enterrada en la muralla del Kremlin.

## Referències

* 1 2 «Konstantin Ustinovič Černenko». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Konstantín Txernenko». ésAdir. CCMA. [Consulta: 9 març 2024].
* ↑ Moreno Cullell, Vicente. «La URSS durant la Guerra Freda: l’interregne d’Andropov i Txernenko (1982-1985)». Sàpiens, 14-12-2012. [Consulta: 9 març 2024].
* ↑ «Txernenko: hores d'incògnita». 30 minuts – TV3. CCMA. [Consulta: 9 març 2024].
* ↑ «Necròpolis de la Muralla del Kremlin». Advisor.Travel. [Consulta: 9 març 2024].