OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tomiko Itooka

Tomiko Itooka (japonès: 糸岡富子) (Osaka, 23 de maig de 1908 - Ashiya, 29 de desembre de 2024) fou una dona supercentenària que visqué a la ciutat d'Ashiya, a la prefectura de Hyōgo del Japó. En el moment de la seva mort era la persona més gran del món. Abans d'ella, la persona més gran era la catalana Maria Branyas.

## Biografia

Nascuda el 23 de maig de 1908 a Osaka, fou segona de tres germans. Després de graduar-se a l'escola primària, va entrar en una escola de noies (actualment Osaka Jogakuin Junior and Senior High School) i va pertànyer al club de voleibol. Després de graduar-se a l'escola de noies, es va casar amb 20 anys i va donar a llum la seva filla gran als 21 anys. Van tenir dues filles i dos fills. Durant la guerra, el seu marit es va centrar en la seva feina en una fàbrica tèxtil a Corea del Sud i ella va criar els seus fills sola.
Després de la mort del seu marit el 1979, va viure sola a la ciutat natal del seu marit de la prefectura de Nara durant uns 10 anys. Durant aquest temps, sovint escalava el mont Nijo, que es troba a cavall de les prefectures de Nara i Osaka. També va pujar al Mont Ontake dues vegades. Pujava amb calçat normal en comptes de calçat de muntanya. Als seus 80 anys, va participar dues vegades al pelegrinatge Osaka 33 Kannon (33 al temple) i, a 100 anys, va pujar els llargs esglaons de pedra del santuari Ashiya sense bastó per pregar. Es diu que va visitar el temple Yakushi-ji a la prefectura de Nara moltes vegades i li agradava escriure sutres.

### Longevitat

El 30 d'abril de 2022 va morir una dona anònima de 115 anys, que era la persona més gran de la prefectura de Hyogo, convertint-se Itooka en la persona més gran de la prefectura de Hyogo. Era la segona persona més gran del Japó després de Fusa Tatsumi i la quarta persona més gran del món entre les persones vives reconegudes pel Gerontology Research Group. Des del març del 2023, era l'última persona japonesa nascuda el 1908.

## Referències

* 1 2 3 «Supercentenarian Data -- Table E». grg.org. [Consulta: 25 maig 2022].
* ↑ «兵庫県内の最高齢者が死去 新たに芦屋市在住の１１３歳女性が最高齢に». 神戸新聞NEXT, 12-05-2022. [Consulta: 25 maig 2022].
* ↑ «S'ha mort Tomiko Itooka, la persona més gran del món». Vilaweb, 04-01-2025. [Consulta: 7 gener 2025].
* 1 2 3 4 5 Photo Gallery for Supercentenarians born in the year 1908, as of 2022. ジェロントロジー・リサーチ・グループ

## Vegeu també

* Llista de les persones vives més longeves
# Departament de San Pedro (Misiones)

San Pedro és un dels disset departaments en els quals es divideix la província de Misiones, a l'Argentina, situat al nord-est d'aquesta província. Limita amb els departaments de General Manuel Belgrano, Eldorado, Guaraní, Montecarlo i la República Federativa de Brasil. El departament té 3.426 km², equivalent a 11,53 % del total de la província. La seva població és de 23.736 hab. (cens 2001 INDEC). Segons estimacions de l'INDEC l'any 2005 tenia 26.720 habitants.

## Construcció premiada

Al departament s'hi troba l'Escola rural Núm. 892, “San Juan Bosco”, sobre la Ruta Provincial Núm. 16, pertanyent a la Colònia homònima, la construcció de la qual li va merèixer, el 2010, a l'arquitecte Pablo Lavaselli, el XIII Premi SCA-CPAU d'Arquitectura 2010 Edició del Bicentenari de la Societat Central d'Arquitectes i el Consell Professional d'Arquitectura i Urbanisme de Buenos Aires, i el Premi Weber a la Millor Obra d'Arquitectura Sostenible 2010.

## Referències

* ↑ Premio con los pies en la tierra. Diario Clarín. 11/10/2010
* ↑ Weber sponsor premio SCA-CPAU
# Filip (general d'Antígon)

Filip (en llatí Philippus, en grec antic Φίλιππος) fou un oficial macedoni que havia servit sota Alexandre el Gran, i va participar en totes les seves campanyes i, per tant, era un home amb molta experiència. A la mort del rei va ser un dels que va triar Antígon el Borni per posar-lo al costat del seu jove fill Demetri Poliorcetes i per assistir-lo a la seva primera campanya del 314 aC mentre li manqués experiència, segons diu Diodor de Sicília.
Probablement és el mateix Filip esmentat el 302 aC al front de la ciutadella de Sardes, quan la resta de la ciutat havia estat ja entregada pel general Fènix de Ténedos a Prepelau, general de Cassandre de Macedònia.

## Referències

* ↑ 13.Philippus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 271
# Magnesioalterita

La magnesioalterita és un mineral de la classe dels sulfats.

## Característiques

La magnesioalterita és un sulfat de fórmula química Mg₂Fe³⁺₄(SO₄)₄(C₂O₄)₂(OH)₄·17H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2020, i no va ser publicada fins al mes d'abril de 2024. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades al Museu Mineral de la Universitat d'Arizona, a Tucson (Arizona), amb el número de catàleg: 22042, i al projecte RRUFF, amb el número de dipòsit: r180015.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al Cliff Dwellers Lodge, al districte miner de Vermillion Cliffs, dins el comtat de Coconino (Arizona, Estats Units), l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Magnesioalterite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 març 2022].
* ↑ «Alterite and Magnesioalterite, Two New Oxalate Minerals, from the Vermillion Cliffs, Coconino County, Arizona, USA». The Canadian Journal of Mineralogy and Petrology, 62, 2, 22-04-2024, pàg. 353–367. DOI: https://doi.org/10.3749/2300055 [Consulta: 22 abril 2024].
* ↑ Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 57». European Journal of Mineralogy, 32, 5, 12-10-2020, pàg. 495–499. DOI: doi:10.5194/ejm-32-495-2020 [Consulta: 22 abril 2024].
# El problema de la màquina escurabutxaques

El problema de la màquina escurabutxaques es pot esquematitzar de la manera següent:
* S'és davant dues màquines escurabutxaques
* L'una, $A$, està en funcionament. Retorna per tant 1 euro per fitxa amb una probabilitat $p_{0}$ coneguda.
* L'altra, $B$, està espatllada, i retorna per tant 1 euro per fitxa amb una probabilitat $p_{1}$ desconeguda.
* Es disposa de $N$ fitxes. Què fer per maximitzar raonablement el guany ?

## Desbastar el problema

Algunes consideracions permeten evitar l'explosió combinatòria:
* Només una aposta a $B$ pot aportar informació i només una aportació d'informació pot portar a canviar d'opinió. Per tant, així que es deixa d'apostar per $B$, s'està segur de no tenir mai motiu de tornar a apostar-hi.
* El problema es resumeix en conseqüència en dir quantes fitxes s'apostarà per $B$, en funció dels resultats, abans de canviar (definitivament) a $A$ o no. És el problema clàssic del disseny d'experiments.

## Aplicació practica

L'aplicació més típica del problema de la màquina escurabutxaques és la de la tria entre una antiga i una nova posologia d'una vacuna o medicament (o entre dos diferents): cal determinar el més de pressa possible si el nou producte ha de ser adoptat o s'ha de mantenir l'antic. Tot error es traduiria en vides humanes perdudes (o, pel capbaix, en persones sofrint trastorns o bé a un tractament incomplet, o bé en efectes secundaris excessius).

## Bibliografia

* Guha, S.; Munagala, K.; Shi, P. «Approximation algorithms for restless bandit problems». Journal of the ACM, 58, 2010, pàg. 1–50. arXiv: 0711.3861. DOI: 10.1145/1870103.1870106.
* Michael N. Katehakis «Computing Optimal Sequential Allocation Rules in Clinical Trials». IMS Lecture Notes-Monograph Series, 8, 1986, p. 29–39. DOI: 10.1214/lnms/1215540286.

## Vegeu també

* Inferència Bayesiana
* Teorema de Bayes
* Disseny d'experiments
# Filumè

Filumè (en llatí Philumenus, en grec antic Φιλούμενος) va ser un metge grec mencionat per un escriptor anònim (Anecd. Graeca, París. vol. IV, p. 196) que el descriu com un dels més eminents de la seva professió.
No es coneix res de la seva vida. El primer que el cita és Oribasi, el que vol dir que potser era contemporani o anterior a aquest i, per tant, que va viure al segle iv o abans. No s'han conservat els seus escrits però alguns fragments han estat preservats per Aeci. També el mencionen Alexandre de Tral·les i algun altre.

## Referències

* ↑ W.A.G., Philumenus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 334
# Síndic forà

Els síndics forans integraven el Sindicat de Fora, comissió representativa de la Universitat Forana, que agrupava les viles de la Part Forana de Mallorca.
La Universitat Forana i el Sindicat de Fora va ser creats el 1315 per una sentència arbitral del rei Sanç de Mallorca. El Sindicat havia d'actuar mitjançant tres òrgans: el Consell del Sindicat, la comissió dels deu síndics i els síndics clavaris. Aquesta comissió dels deu síndics, que era la representació permanent del sindicat, tenia un mandat anual. Entre els deu síndics s'elegien els dos síndics clavaris, que eren els administradors de la hisenda de la Universitat Forana, però que també exercien la presidència del Consell del Sindicat, convocaven l'assemblea, presidien les seves sessions i exercien la iniciativa. La comissió dels deu síndics havia de ser elegida amb criteris de representativitat.
Amb el Decret de Nova Planta de 1715 es suprimiren les institucions representatives del regne de Mallorca i el Sindicat de Fora va perdre les seves funcions; tot i que els síndics forans, per determinació de la Reial Audiència borbònica, es mantingueren en unes funcions molt limitades. A partir de 1721 els síndics forans foren nomenats per la Reial Audiència, essent per una part oficials de designació reial i, per l'altra, representants legals de la Universitat Forana. En haver desaparegut el Consell del Sindicat, els síndics clavaris mantingueren algunes funcions per a facilitar la gestió econòmica i fiscal. Els síndics forans no varen ser suprimits de manera definitiva fins al 3 d'abril de 1834.

## Referències

* ↑ «Sindicat de Fora». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 16. Palma: Promomallorca, p. 248-250. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ Morro Veny, Guillem «Els mitjans econòmics del Sindicat de Fora (segles XV-XVI)». Mayurqa 27, 2001, pàg. 105-131.
* ↑ Planas Rosselló, 1995, Conclusiones.

## Bibliografia

Planas Rosselló, Antonio. Miquel Font. El Sindicat de Fora: corporación representativa de las villas de Mallorca (1345-1834), juny 1995. ISBN 84-7967-049-5.
# Kumharsain

Kumharsain fou un estat tributari protegit del grup de les muntanyes Simla, al Panjab, avui a Himachal Pradesh. La superfície era de 233 km² i la població el 1881 de 9.515 i el 1901 d'11.735 habitants repartits en 254 pobles o llogarets. La capital Kumharsain estava a 65 km a l'oest de Simla a 31° 19′ N, 77° 30′ E﻿ / ﻿31.317°N,77.500°E﻿ / 31.317; 77.500. El 1881 del 9.500 habitants uns 9400 eren hindús. L'estació de muntanya de Narkanda (Nag Kanda), residència preferida dels habitants de Simla, de 2.795 metres, estava en aquest estat.
L'estat fou fundat al segle X o XI. Ajmir Singh que va pujar al tron al començament del segle XVIII fou el 49è rana. Era un estat feudatari de Bashahr. El 1803 fou ocupat pels gurkhes i el raja Kehar Singh va fugir a Kulu (Índia). Després de l'expulsió dels gurkhes fou reconegut com a independent per sanad del 7 de febrer de 1816, però al mateix temps va perdre als seus propis tributaris Bharauli i Madhan. El 1839 Kehar Singh va morir sense hereus directes i l'estat va passar per la doctrina del lapse als britànics. Però el 1840 els britànics van permetre la successió a un parent. El sobirà Rana Hira Singh que va pujar al tron el 12 de novembre de 1874, fou considerat poc capacitat i un consell de regència va assolir el govern uns anys però sense resultats positius i llavors es va nomenar un encarregat britànic fins a la mort del sobirà el 24 d'agost de 1914. Els ingressos el 1893 foren de 2500 lliures de les quals 200 eren pagades com a tribut.

## Llista de ranes des del segle XVIII

* Rana Ajmir Singh ?-1725
* Rana Anup Singh 1725-1755
* Rana Dalip Singh 1755-1789 (fill)
* Rana Govardhan Singh 1789-1803 (fill)
* Ocupació gurkha 1803-1815
* Rana Kehar Singh 1803/1815-1839 (germà de Govardhan)
* Interregne 1839-1840
* Rana Pritam Singh 1840-1858
* Rana Bhawani Singh 1858-1874 (fill)
* Rana Hira Singh 1874-1914 (fill)
** Consel de eregència 1874-1896
** Oficial britànic 1896-1914
* Rana Vidhayat Singh 1914-1945 (fill d'Hira Singh)
* Rana Sumeshawar Singh 1945-1996

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
* Genealogia Arxivat 2009-05-29 a Wayback Machine.
# Florí de les Índies Orientals Neerlandeses

El Florí de les Índies Orientals Neerlandeses (o gulden) va ser la unitat monetaria de compte d'aquesta colònia des de 1602, sota la Companyia Neerlandesa de les Índies Orientals (neerlandès:Vereenigde Oost-Indische Compagnie; COV) i que en l'actualitat forma part de la República d'Indonèsia.
En 1942, els japonesos van envair reeixidament amb la seva força naval les Índies, creant la seva pròpia versió dels florins, en denominacions d'1, 5 i 10 centaus; i ½, 1, 5 i 10 florins.
En 1944 els japonesos havien decidit que generar un nacionalisme asiàtic col·lectiu seria la clau per mantenir el control i, per tant, es va substituir al florí per la Rupia les Índies Neerlandeses. Encara que després de la derrota del Japó en la Segona Guerra Mundial es va tornar a introduir una nova moneda, en aquest cas va ser la rupia indonèsia.

## Monedes

Les monedes emeses per a la circulació en aquesta colònia posseïen les següents denominacions:
* Denominació
* ½ Cent
* 1 Cent
* 2½ Cent
* 5 Cent
* 1/10 Gulden
* 1/4 Gulden
* ½ Gulden
* 1 Gulden

## Bitllets

Després de 1912 les Índies Holandeses van adoptar el patró oro per valuar la seva moneda. Els bitllets en circulació eren els següents: ½, 1, 2½, 5, 10, 25, 50 i 100 florins.

## Referències

* Krause, Chester L. and Clifford Mishler (1991). Standard Catalog of World Coins: 1801–1991 (18th ed. ed.). Krause Publications. ISBN 0-87341-150-1.
* Pick, Albert (1994). Standard Catalog of World Paper Money: General Issues. Colin R. Bruce II and Neil Shafer (editors) (7th ed.). Krause Publications. ISBN 0-87341-207-9.
# Malínovka (Sakhalín)

Malínovka (en rus: Малиновка) és un poble de l'óblast de Sakhalín, a l'Extrem Orient de Rússia, que el 2013 tenia 216 habitants. Pertany al districte de Poronaisk.

## Referències

* ↑ Топонимический словарь Сахалинской области. Дальневосточное книжное издательство. Сахалинское отделение. ISBN 5-7440-0136-0.
* ↑ Высоков М. С., Голубев В. А., Кожухова Т. М., Колесников Н. А., Лопачёв А. М., Тварковский Л. С.. История Сахалинской области с древнейших времён до наших дней.
# Can Costal

Can Costal és una masia de Bàscara (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat al sud-est del nucli urbà de la població de Bàscara, a poca distància del veïnat de les Roques i de la depuradora de Calabuig. S'hi accedeix pel camí del Molí des de la GI-622.
Edifici de planta rectangular, format per tres cossos adossats, amb les cobertes de teula de dues vessants i distribuïts en planta baixa i pis. L'edifici principal està situat a l'extrem de ponent del conjunt i presenta les obertures rectangulars. Les de la planta baixa estan emmarcades amb carreus de pedra desbastats, mentre que les del pis són bastides amb maons. Destaca el portal d'accés principal i les dues finestres laterals.
El cos central del conjunt, destinat a usos agrícoles, està disposat en perpendicular als altres dos i presenta una galeria al pis delimitada per una barana amb gelosia de recent construcció. L'últim edifici del conjunt, situat a l'extrem de llevant, presenta un gran portal d'arc rebaixat de maons i, al costat, un cobert rehabilitat.
La construcció és bastida amb pedra desbastada i còdols, amb carreus desbastats a les cantonades. L'habitatge principal presenta restes de l'arrebossat que el cobria.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Costal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2017].
# El Álamo

El Álamo és un municipi de la Comunitat Autònoma de Madrid, a la Comarca Sur. Limita al nord i est amb Navalcarnero, a l'est amb Batres i a l'oest i sud amb Casarrubios del Monte (província de Toledo). El 2015 tenia 10.682 habitants.

## Referències

* ↑ «Ayuntamiento de El Álamo – Ayuntamiento de El Álamo» (en castellà). [Consulta: 7 gener 2025].
# Nicòpolis

«Nicòpolis» té aquests significats:
* Nicòpolis de l'Epir, antiga ciutat de l'Epir al golf d'Ambràcia, a Acarnània, a 3 km de Prevesa
* Nicòpolis, moderna Afyonkara Hisar, ciutat de Turquia, capital de la Província d'Afyon
* Nicòpolis d'Egipte, antiga ciutat a Egipte, prop d'Alexandria
* Nicòpolis del Danubi (Nicopolis ad Istrum), jaciment arqueològic a Bulgària
* Nicòpolis de Lèucada, a Lèucada, a les illes jòniques de Grècia
* Nikòpol, ciutat del nord de Bulgària a la província de Plèven a la riba dreta del Danubi
* Nicòpolis del Pont, colònia romana fundada a la Regió del Pont, en l'actual ciutat de Koyulhisar]] (Turquia)
* Nicòpolis (tema), un tema o divisió civil i militar de l'[[Imperi Romà d'Orient que comprenia Etòlia i Acarnània i el sud de l'Epir
# Rossinyolic embudat

El rossinyolic embudat (Craterellus tubaeformis) és un bolet del grup dels rossinyolics, un bolet comestible. Forma una associació micorrízica, amb plantes del bosc. És més menut que el camagroc o rossinyolic camagroc (Cantharellus lutescens) i té el barret bru amb plecs més pàl·lids i una cama groga i buida.

## Descripció

Barret de 2-5 cm, convex en els exemplars joves , ben aviat umbilicat.
Revers amb plecs, espesos, molt espaiats, intervenats, decurrents, inicialment groguenc, gris blanquinós en madurar.
Cama irregular, fistulosa, de color groc intens.
Carn escassa, blanc grogenca, dolça al tast.

## Hàbitat

De l'estatge subalpí fins al submontà de la regió mediterrània. En boscos de planifolis i coníferes; sovint fagedes, castanyars, suredes i alzinars. Prefereix sòls pobres i silicis, també calcaris. Creix entre la molsa o la fusta podrida. Sovint creix barrejat amb els camagrocs.
Creix a finals de la tardor, fins i tot després de glaçades, gairebé sempre en fructificacions extenses.

## Distribució

Espècie comú i cosmopolita.

## Identificació

El rossinyolic (Cantharellus lutescens) se'n diferència per presentar el revers més groc, mai grisenc i créixer en terrenys més calcaris. El rossinyolic ennegridor (Craterellus melanoxeros) té la superfície del barret més groga i la carn ennegreix al frec.

## Usos

Molt bon comestible. Té un gust més fort que el camagroc però menys afruitat. Quan és cru té un característic gust fumat i pebrat. Es pot conservar sec.

## Gastronomia

Sobretot en sopa o fregit. Es ven fresc o assecat.

# Referències

* ↑ Gràcia, Enric: La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, plana 132. Editorial Efadós, volum I, El Papiol, 2021, ISBN 978-84-18243-12-7
* ↑ Cuello Subirana, Josep. Els noms dels bolets. Bellaterra: Lynx, 2007, p. 493. ISBN 978-84-96553-39-2.
* ↑ Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* ↑ Læssøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of Temperate Europe. Princeton: Princeton University Press, 2019. ISBN 9780691180373.
* ↑ Marchand, André. Champignons du nord et du midi. 2. Barcelona: Société Mycologique des Pyrénées Méditerranéennes, p. 263. ISBN 8439947682.

## Enllaços externs

* Craterellus tubaeformis MushroomExpert.com
# Prognosi

Prognosi (del grec antic πρόγνωσις, grec modern πρόγνωση; literalment, preveure) és un terme mèdic que indica la predicció d'un metge de com progressarà un pacient, i si aquest té oportunitat de recuperar-se. Correspon a la previsió sobre l'evolució futura i desconeguda d'una malaltia, basant-se en la interpretació de dades del moment actual (indicadors). L'expressió es fa servir sovint en informes mèdics per indicar el punt de vista mèdic sobre un cas.

## Metodologia
### Indicadors de malalties i prognosi

En la medicina actual, els metges cerquen maneres de predir com pot respondre un pacient a un tractament, a la vista de la situació en què es troba. Els símptomes i les proves poden suggerir quins són els tractaments favorables amb les teràpies estàndard. De la mateixa manera, determinats símptomes, factors de salut i tests poden indicar que altres tractaments estàndard poden donar resultats menys favorables (i en aquest cas pot ser millor fer un altre tractament més agressiu).
Es fan servir indicadors per a la prognosi com ara l'escala de Manchester, per al càncer de pulmó, o tests d'estrès en exercicis, després d'un infart de miocardi.

### Fi de la vida

En moltes àrees de la medicina encara no hi ha dades estadístiques per fer una bona prognosi; en aquests casos el metge s'ha de guiar en la pròpia experiència prèvia. Estudis mèdics han demostrat que la majoria dels metges són excessivament optimistes quan fan una prognosi: tendeixen a sobreestimar la durada de la vida que li queda al pacient. Per a pacients que estan críticament malalts, especialment els que estan en una unitat de cura intensiva, hi ha sistemes de prognosi numèrics que són més precisos. El més famós és l'escala Apache II. Tanmateix, aquesta escala només és ben precisa a set dies de la mort predita del pacient.
El coneixement de la prognosi ajuda a decidir si té més sentit intentar o no fer determinats tractaments i, per tant, fa un paper important en les decisions sobre deixar o no morir.

## Història

Per als grans metges del segle xix, en particular per a l'escola francesa, el principal objectiu de la medicina no era curar malalties, sinó diagnosticar-les i arribar a una prognosi satisfactòria sobre les possibilitats que té el pacient. Unes quantes dècades més tard es van modificar els esforços de la medicina occidental cap a la curació de les malalties.
# Partit Progressista del Poble

El Partit Progressista del Poble és un partit polític guyanés d'orientació socialista, fundat el 1950. Es troba en el poder de forma continuada des de 1992. El seu secretari general és Donald Ramotar. En les eleccions parlamentàries de novembre de 2011 va aconseguir el 48,6% dels vots, aconseguint 32 dels 65 escons al parlament. El Partit polític es va fundar l'1 de gener de 1950, sent el seu líder Cheddi Jagan. Forbes Burnham i Janet Jagan van ser nomenats President i Secretari General, respectivament. El primer congrés es va celebrar l'1 d'abril de 1951. Amb el suport crucial dels treballadors organitzats, va emergir victoriós en les eleccions legislatives de 1953 i Jagan es va convertir en Primer Ministre. Després que el nou govern intentés modernitzar les lleis laborals vigents en la colònia, el governador britànic, Sir Alfred Savage el va destituir als pocs mesos d'haver assumit el càrrec i va prohibir la branca juvenil del partit, en considerar que existien elements comunistes infiltrats.

## Referències

* ↑ «History of PPP». Arxivat de l'original el 2011-06-16. [Consulta: 13 octubre 2016].