OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Muzaffar Xah III Gudjarati

Muzaffar Shah III (mort 1593) fou el darrer sultà de Gujarat. La seva filiació és incerta. Segons el regent Itimad Khan era fill de Mahmud Shah III Gudjarati i una concubina. Va succeir a Ahmad Shah III Gudjarati quan aquest fou assassinat pel regent el 1561 i no va deixar hereus. En ser proclamat era menor d'edat.
El poder va seguir repartit entre una vintena de nobles als que van disputar el poder a algunes àrees aventurers vinguts del nord de l'Índia, entre els quals els Mirzà, descendents de Tamerlà i, per tant, parents de Akbar el Gran, que ara era emperador mogul a Delhi. Finalment Itimad Khan, sense possibilitat de mantenir el control davant els mirza i els habshi, va convidar als mogols a ocupar el país.
Akbar va iniciar la campanya el juliol de 1572 sortint de Fatehpur Sikri. Va arribar a Patan, la capital del Gujarat el novembre. Allí va rebre la submissió dels nobles. Va continuar el seu camí cap a Khambayat i pel camí va saber d'una revolta a Ahmedabad d'alguns nobles que fou sufocada ràpidament. Cap al sud els seus parents els Mirzà, ara senyors de Surat, Baroda, Bhraoc i Campaner, i els habshis, se li van oposar, però foren derrotats per les forces imperials a la batalla de Sarnal el 23 de desembre de 1572; Surat fou assetjada i va capitular el 26 de febrer de 1573.
Llavors Akbar va donar per acabada la campanya i va retornar a Fatehpur Sikri (abril del 1573). Poc després de sortir Akbar els Mirzà es van revoltar altre cop i es van unir als habshis. El governador mogol va quedar assetjat a Ahmedabad i Akbar va retornar en 9 dies de marxes forçades i va derrotar els rebels a la batalla d'Ahmedabad (setembre del 1573). Encara que hi va haver una revolta menor dels Mirzà el 1577 només va caler un cos expedicionari mogol enviat per reprimir l'intent.
Muzaffar III havia quedat presoner el 1572 i enviat al nord; el 1578 es va escapar del seu captiveri i es va presentar a Gujarat on va fomentar una rebel·lió el 1583 i per sis mesos fou reconegut sultà i va exercir tots els poders; al cap d'uns mesos va haver de fugir davant la superioritat dels mogols, però va seguir oferint una mica de resistència aïllada durant deu anys.
Finalment fou capturat el 1593 i per no ser torturat o tancat de per vida, es va suïcidar.

## Nota

* ↑ els habshis eren descendents dels esclaus portats a la zona pels mercaders àrabs i musulmans, generalment d'origen negre africà

## Bibliografia

* History of Gujarat, M.S. Comissariat, Londres, 1928, reedició Bombai 1957
# Neutrí tau

El neutrí tau o neutrí tauònic (símbol ν$_τ$) és una partícula elemental subatòmica de tipus neutrí que no té cap càrrega elèctrica, ni càrrega de color i, per tant, només interacciona mitjançant la interacció feble. Juntament amb el leptó tau, forma la tercera generació de leptons, i per això rep el seu nom neutrí. La seva existència fou immediatament assumida un cop que la partícula tau fou detectada per Martin Lewis Perl i els seus col·legues del grup LBL al laboratori SLAC en una sèrie d'experiments entre 1974 i 1977. La descoberta del neutrí tau fou anunciada el juliol de 2000 per la col·laboració DONUT.

## Descoberta

El neutrí tau és el més pesant dels neutrins i el darrer leptó a ser descobert, i és la segona partícula descoberta més recentment del Model Estàndard (entre les descobertes del quark top el 1995 i el bosó de Higgs el 2012). L'experiment DONUT (Direct Observation of the Nu Tau) al Fermilab fou construït durant els anys 1990 amb l'objectiu de detectar aquesta partícula, fet que es produí efectivament el juliol de 2000.

## Vegeu també

* Neutrí electrònic
* Neutrí muònic

## Referències

* ↑ M. L. Perl et al.; Abrams, G.; Boyarski, A.; Breidenbach, M.; Briggs, D.; Bulos, F.; Chinowsky, W.; Dakin, J.; Feldman, G.; 29 «Evidence for Anomalous Lepton Production in e+e- Annihilation». Physical Review Letters, 35, 22, 1975, pàg. 1489. Bibcode: 1975PhRvL..35.1489P. DOI: 10.1103/PhysRevLett.35.1489.
* 1 2 «Physicists Find First Direct Evidence for Tau Neutrino at Fermilab». Fermilab, 20-07-2000.
* 1 2 K. Kodama et al. (DONUT Collaboration; Kodama; Ushida; Andreopoulos; Saoulidou; Tzanakos; Yager; Baller; Boehnlein; 29 «Observation of tau neutrino interactions». Physics Letters B, 504, 3, 2001, pàg. 218. arXiv: hep-ex/0012035. Bibcode: 2001PhLB..504..218D. DOI: 10.1016/S0370-2693(01)00307-0.
# Ninjutsu

El ninjutsu (忍術), també conegut com a ninpō (忍法), shinobi-jutsu o budo-taijutsu és l'art marcial japonesa de l'espionatge.
El seu origen és mil·lenari. Es pensa que es va desenvolupar originàriament a la Xina i a Corea, per posteriorment saltar al Japó. Aquest art marcial és el que han utilitzat els ninges durant segles. Les primeres dades que es tenen de la utilització de ninges en el camp de batalla daten del segle v; això ens dona una idea de l'antiguitat d'aquesta forma de lluita. No obstant això, la utilització massiva dels ninges i, per tant, de la pràctica del ninjutsu, no va arribar fins als segles XII i xiii, en els quals es van utilitzar com a espies com assassins i tropes d'elit. Va ser tal el seu èxit que molts senyors de la guerra (daimyos) van contractar a clans de ninges per a les lluites que dirimien el control del Japó. Entre aquests clans van destacar els de Koga i Iga.Mai cap Daimyo va reconèixer l'ús d'aquest guerrers, ja que anava contra el Bushido, que era el codi d'honor dels samurais.
En el segle xvi comença el seu declivi. Amb l'arribada d'Oda Nobunaga els ninges van ser perseguits i massacrats, a causa de la seua oposició al clan d'Oda, el qual intentava fer baixar la influència d'aquestos.Oda Nobunaga va envair les aldees de Iga i Koga amb un exèrcit de 40.000 homes, i a més a més, va emprar les armes de foc.Després de dues setmanes de batalla les aldees van sucumbir, i soles pocs ninges van aconseguir fugir disfressats de colons. Ja en el segle xvii es van utilitzar per última vegada de forma massiva en la revolta cristiana de Kyushu,en la que van enverinar els conductes de l'aigua del castell per aconseguir acabar amb els assetjats. A la fi, uns vaixells de guerra holandesos van accedir a bombardejar el castell, encara que aquest sucumbiria per inanició als quatre mesos de setge.
Entre els segles xvii i xix es va prohibir l'ús de guerrers ninja, el que va fer que s'utilitzessin de forma clandestina i a petita escala.
En el segle xx el Japó va utilitzar el ninjutsu com a forma d'entrenament de les seves tropes d'elit. La més famosa va ser la unitat Nakano, liderada per Seiko Fujita, un dels últims ninges japonesos de Koga. No obstant eren tropes regulars dotades d'un entrenament especial, sense que es pugui arribar a considerar-los veritables ninges.

## Referències

* ↑ Green, Thomas A.; Svinth, Joseph R. Martial Arts of the World: An Encyclopedia of History and Innovation: An Encyclopedia of History and Innovation. Santa Barbara, California: ABC-CLIO, 2011, p. 163. ISBN 9781598842449 [Consulta: 5 gener 2016].
* ↑ Hayes, Stephen K.. The Ninja and Their Secret Fighting Art. 17th. Rutland, Vermont: Tuttle, 1990. ISBN 0804816565.
# Oracle de Dodona

L'oracle de Dodona era un oracle de Zeus a la ciutat de Dodona a l'Epir, que donava la revelació per mitjà dels sorolls del vent. L'oracle sembla que ja existia en temps prehel·lènics. Homer en parla, tant a la Ilíada com a l'Odissea.
Les revelacions es donaven segons es creu en una cova i el voler dels deus s'expressava pel soroll del vent a través de les fulles dels arbres. Hi havia una alzina immensa, l'arbre de Zeus, i es creia que el xiuxiueig de les seves fulles explicaven la voluntat del déu. Zeus portava a Dodona el nom de Zeus Naios, i la seva dona no era Hera sinó Dione.
Es penjaven algunes gerres dels arbres perquè al moure's pel vent i xocar entre elles produïssin més sorolls. Diversos relats esmenten també l'obtenció de revelacions pels ocells o coloms que es posaven als arbres. Ciceró diu que a Dodona es practicava la cleromància o les «sortes», que consistien en tirar a l'atzar alguns objectes (ossos, fustes...) i llegir-ne el significat.
Els sorolls eren interpretats per homes inicialment, els Sells, i més tard per dues o tres dones que rebien el nom de Pelèiades (colomes), paraula que per als molossos significa també dones velles. Heròdot dona el nom de les tres profetesses del seu temps: Promènia, Timareta i Nicandra; eren escollides entre les famílies de Dodona que deien descendir de personatges mítics; tot i així encara existia algun sacerdot que ocasionalment interpretava els sons.
L'oracle era inaccessible als suborns i no estava supeditat als interessos dòrics i, per tant, era consultat principalment per epirotes, etolis, i acarnanis i pels que no volien anar a l'oracle de Delfos per la seva parcialitat pels doris. Les revelacions eren donades en hexàmetres i ocasionalment en prosa.
El temple va ser destruït l'any 219 aC pels etolis i es van tallar els arbres, però l'oracle va subsistir i es va consultar fins al segle iii. Estrabó esmenta expressament una profetessa de Dodona, però sembla clar que l'oracle en la seva època ja estava en acusada decadència (com altres en aquell temps).

## Referències

* ↑ Homer. Ilíada, XVI, 233-235
* ↑ Homer. Odissea, XIV, 327-328
* ↑ Luck, Georg. Arcana Mundi: magia y ciencias ocultas en el mundo griego y romano. Madrid: Gredos, 1995, p. 308-309. ISBN 8424917855.
* 1 2 3 4 Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Madrid: Trotta, 1997, p. 235-237. ISBN 8481641618.
* ↑ Ciceró. De divinatione. I, 34.
* ↑ Herodot. Històries. II, 57
* ↑ Estrabó. Geographica. VII, Fr. 2-3
# Paradoxa de l'omnipotència

La paradoxa de l'omnipotència és una família de paradoxes relacionades en abordar la qüestió de si l'existència d'una entitat omnipotent com per exemple Déu, és lògicament possible. Si un ésser pot realitzar qualsevol acció, hauria de ser capaç de crear una tasca que no pot realitzar, i per tant, no pot realitzar totes les accions. Però, per contra, si no es pot crear una tasca que no pot complir, llavors hi ha una cosa que no pot fer i, per tant deixa de ser omnipotent. Una versió de la paradoxa de l'omnipotència és la paradoxa de la pedra: una de les més famoses "Pot un ésser omnipotent crear una pedra tan pesada que fins i tot que l'ésser que l'ha creat no pugui aixecar?" Si la pot crear, llavors no la podrà aixecar i, per tant, no és omnipotent, i si no la pot crear tampoc és omnipotent.

## Referències

* Visió des de l'Islam de la paradoxa Arxivat 2015-05-28 a Wayback Machine.
* Reflexió sobre la paradoxa
# Parc de Mar

El Parc de Mar és un dels parcs urbans més coneguts de la ciutat de Mallorca, d'unes 9 hectàrees de superfície. El parc està situat entre la murada i l'autopista Ma-19, i ben a prop de la Seu.
Dins del parc hi ha un gran llac d'aigua salada, que banya part de la murada, amb un sortidor al bell mig. Aquest llac intenta suplir l'antiga mar que, fins abans de l'autopista, tocava i banyava la murada i permetia veure-hi la catedral reflectida, una imatge icònica de la ciutat per als visitants que arribaven per mar.
Al voltant del llac hi ha una gran esplanada pavimentada, amb fassers (palmeres) i arbres diversos; a l'extrem oriental del parc s'hi troba la part més verda, amb parterres, arbres i àrea de jocs infantils i tenis de taula.

## Història

Part dels terrenys on ara hi ha el Parc ja havien estat guanyats a la mar per a construir-hi (entre 1928 i 1931) un túnel ferroviari. Amb els materials extrets per a fer l'excavació del túnel es va fer l'esplanada i s'hi va instal·lar una estació de classificació. Aquest túnel i aquesta estació eren de l'antiga línia que enllaçava l'estació de tren de Ciutat amb el Port (transportant carbó i mercaderies) d'ençà del 1877 fins al 1965, que la línia de tren i, per tant, també aquestes instal·lacions portuàries, varen ser clausurades.
Després que es finalitzés l'autopista de l'aeroport (1969) -també guanyant terreny a la mar- va quedar-hi un gran espai entre la nova via i l'antiga línia de mar, ampliant els ja existents. El 1972 l'ajuntament de Palma va heretar-ne els nous terrenys guanyats al mar per als que el Ministerio de Obras Públicas en redactà un projecte de Parc. Però una de les primeres grans mobilitzacions ciutadanes del tardofranquisme va mostrar el rebuig popular a la proposta de fer-hi també un aparcament i, finalment, el batle Paulí Buchens Adrover en rescatà la concessió i va fer que es convoqués un nou concurs.
Així el 1978 va guanyar la proposta de l'estudi Zócalo (amb en Pere Nicolau com a cap visible) de fer-hi un parc amb un gran llac, enllaçat a mar obert per davall d'un gran pont de l'autopista. D'aquesta manera la Catedral se seguiria veient reflectida a l'aigua. Les obres de construcció del parc varen acabar una primera fase el 1983 però la inauguració oficial, amb el llac inclòs, no va ser fins al 12 d'octubre de 1984, per mor dels anys de retards en les obres per part de la constructora Huarte. El pont, però, no s'ha arribat a fer mai. Són unes bombes subterrànies que duen l'aigua de la mar al llac.

## Referències

* ↑ https://www.facebook.com/photo.php?fbid=451764184843835&set=a.451764151510505.97464.261386757214913
* ↑ http://www.trensdemallorca.com/FFCCMallorca/port/port-presentacio.htm Arxivat 2018-01-25 a Wayback Machine.
* ↑ http://fabian.balearweb.net/post/51948 Arxivat 2010-07-04 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.amorado.es/ca/parcdelamar.html Arxivat 2012-06-20 a Wayback Machine.
# Pere de Courtenay

Pere de Courtenay (~1126 - 10 de març de 1180 /10 d'abril de 1183) fou senyor de Courtenay, Montargis, Champignelles Châteaurenard, Tanlay, Charny i Chantecoq. Fou el sisè fill de Lluís VI de França (1081-1137), rei de França i d'Adelaida de Savoia i, per tant, part del llinatge dels Capets de Courtenay.
El seu pare li va donar la dignitat d'abat laic de la col·legiata de Mantes.
El 1147 va acompanyar al seu germans Lluís VII de França i Robert I de Dreux en la segona croada, participant en totes les batalles en les quals la de Laodicea i del setge de Damasc. Entre els croats, va haver també Renaud de Courtenay, el pare de la seva futura esposa.
Mentre els seus germans Enric i Robert es van rebel·lar contra l'autoritat del rei, el seu germà Lluís VII, era l'únic que romandrà fidel a 1149-50.
Va prendre la creu de nou en 1179 amb el comte Enric I de Xampanya i Felip de Dreux, bisbe de Beauvais, el seu nebot, i se'n va anar a Terra Santa. Va morir entre 1180 i 1183.
Abans de 1150, es va casar amb Isabel de Courtenay (morta el 1205), filla de Renaud de Courtenay i Eustachie (filla de Balduí de Corbeil), es converteix en senyora de Courtenay, amb qui va tenir tres fills:
* Pere II de Courtenay (~1155 - 1219), que es va convertir en emperador llatí
* Una filla, nascuda al voltant de 1158 i es va casar amb Eudes de la Marche
* Alícia de Courtenay (1160 - 1218), es va casar amb Guillem de Joigny, després Aimar Tallaferro, comte d'Angulema
* Eustàquia (morta després de 1235), es va casar successivament Guillem de Brienne, senyor de Pacy-sur-Armançon, després de Guillem I d'Acaia, el príncep d'Acaia i el comte Guillem I de Sancerre.
* Clemència casada amb Gui VI, vescomte de Thiers.
* Robert I de Courtenay (~1168 - 1239), Senyor de Champignelles-en-Puisaye i Châteaurenard gran Bouteiller de França el 1223. Tenia diversos fills, entre ells Joan i Guillem, Arquebisbe de Reims
* Felip
* Isabel, muller de Aymon Charost
* Constança es va casar Gasce Poissy, a continuació, Guillem de Breteuil.
* Guillem (~1172 - 1233/1248), senyor de Tanlay.

## Referències

* ↑ Sa généalogie sur le site Medieval Lands
* ↑ Reto R. Bezzola, Les Origines et la formation de la littérature courtoise en occident (500-1200), volume 3, H. Champion, 1966, p. 374
* ↑ «Dynastie de Courtenay». Arxivat de l'original el 2016-09-18. [Consulta: 19 gener 2013].
* ↑ «Descendence de Robert Ier de Courtenay». Arxivat de l'original el 2016-09-18. [Consulta: 19 gener 2013].
# Polifenisme

Una característica polifènica és un tret pel qual molts fenotips discrets poden sorgir d'un sol genotip com a resultat de condicions ambientals que difereixen.

## Definició

Un polifenisme és un mecanisme biològic que causa que una característica sigui polifènica. per exemple, els cocodrils tenen el sexe determinat pel polifenisme i, per tant, és un tret polifènic.
Quan existeixen formes polifèniques al mateix temps en una població panmíctica (intercreuada) aquestes es poden comparar amb el polimorfisme genètic. Com en el cas de polifenisme el canvi entre les formes és mediambiental, però en el polimorfisme genètic la determinació de la forma és genètica.

## Exemples de polifenisme

* Determinació del sexe. Pot ser un avantatge per a la relació entre sexes quan hi ha més femelles que mascles. Però en els cocodrils la determinació del sexe depèn de la temperatura d'incubació dels ous i això els fa susceptibles, per limitació del rang on poden viure, en cel as de canvis del patró meteorològic. Aquesta és una de les causes proposades per l'extinció dels dinosaures.
* El sistema de castes en els insectes socials
* Canvi estacional en la pigmentació.
** Junonia almana, forma de l'estació humida (part de dalt)
** Junonia almana, forma de l'estació seca (part de dalt)
** Junonia almana, en l'estació humida (part de sota)
** Junonia almana, forma d el'estació seca (part de sota)
* Polifenisme induït per la depredació
* Polifenisme canibalistic, es presenta en alguns gripaus del desert
* Diapausa de Dauer en nematodes com per exemple en l'organisme model C. elegans

## Referències

* ↑ Noor MA, Parnell RS, Grant BS «A Reversible Color Polyphenism in American Peppered Moth (Biston betularia cognataria) Caterpillars». PLoS ONE, vol. 3, 9, 2008, pàg. e3142. DOI: 10.1371/journal.pone.0003142. PMC: 2518955. PMID: 18769543.
* 1 2 Woodward, D.E. and Murray, J.D. (1993). On the effect of temperature-dependent sex determination on sex ratio and survivorship in crocodilians. Proc. R. Soc. Lond. [B] 252:149-155.
* ↑ Ford E.B. 1975. Ecological genetics. 4th ed, Chapman & Hall, London.
* ↑ Gilbert, S.F. (2003). Developmental Biology, 7 edn (Sunderland, Massachusetts, Sinauer Associates, Inc.). pp.731.
* ↑ Abouheif, E.; Wray, G.A. «Evolution of the gene network underlying wing polyphenism in ants». Science, vol. 297, 5579, 2002, pàg. 249–252. DOI: 10.1126/science.1071468. PMID: 12114626.
* ↑ Braendle, C.; Flatt, T. «A role for genetic accommodation in evolution?». Bioessays, vol. 28, 9, 2006, pàg. 868–873. DOI: 10.1002/bies.20456. PMID: 16937342.
* ↑ Gilbert, S.F. (2003). Developmental Biology, 7 edn (Sunderland, Massachusetts, Sinauer Associates, Inc.). pp.735.
* ↑ Storz, B.L. «Reassessment of the environmental mechanisms controlling developmental polyphenism in spadefoot toad tadpoles». Oecologia, vol. 141, 2004, pàg. 402–410.
# Rad (antiga unitat)

El rad ((acrònim de l'anglès Radiation Absorbed Dose)) (símbol rd) és una unitat de mesura antiga de la dosi de radiació absorbida per un objectiu.
Aquesta unitat està oficialment obsoleta en el Sistema internacional, després d'haver estat reemplaçat el 1975 pel gray (símbol Gy), però encara és molt utilitzat als Estats Units.

## Definició

En el sistema CGS d'unitats, el rad va ser definida per: 1 rad = 100 erg/g.
En comparació amb les unitats del Sistema internacional, tenim :
    1 rd = 0,01 Gy = 1 cGy = 10 mGy
    1 Gy = 100 rd

## Història

Una primera unitat anomenada rad, però no directament relacionada amb l'actual rad, ja es va proposar el 1918. Aquesta unitat s'hauria basat en la quantitat de raigs X necessaris per eliminar les cèl·lules tumorals en ratolins.
El rad modern es va definir el 1953, al congrés de la Comissió Internacional d'Unitats i Mesures Radiològiques (ICRU), ja que la dosi absorbida equivalent a 100 Plantilla:Unité d'energia absorbida en un gram de matèria. Es va redefinir el 1970 en unitats del Sistema internacional, ja que la dosi equival a 0,01 joule d'energia absorbida per un quilogram de matèria.
El 1975, es va esdevenir progressivament en obsoleta a Europa, havent estat substituït pel gray a la 15a Conferència general dels pesos i mesures, proposat per l'ICRU,.
L'ús del rad als Estats Units és "molt desaconsellat" per l'Nacional Institute of Estàndards and Technology americà. No obstant això, aquest ús encara és molt comú, ja sigui en laboratoris, indústria o fins i tot en textos regulatoris i, per tant, és àmpliament tolerat.

## Confusions a evitar

No s'ha de confondre el rad:
* Amb el rem, que és la unitat de mesura, també obsoleta, s'utilitza per expressar la dosi equivalent i la dosi efectiva.
* Amb el radiant, que és la unitat de mesura de l'angle pla, del qual el símbol és rad (1 rad = 180°/π).

## Vegeu també

* Dosi absorbida ~ gray ~ röntgen
* Dosi equivalent ~ sievert ~ rem
* Radiació ionitzant

## Referències

* ↑ Russ S. (1918), Archives of Radiology and Electrotherapy 23:226-32
* ↑ Spear, F. G. «The biological effects of penetrating radiations» (en anglès). British Journal of Radiology, 20, 240, 1947, pàg. 489-490 [Consulta: 10 novembre 2011].
* ↑ Taylor, Lauriston S. «8o Years of Quantities und Units - Personal Reminiscences» (en anglès). ICRU news, juin 1990, pàg. 4-9 [Consulta: 10 novembre 2011].
* ↑ L.H. Gray FRS (1905-1965), Bureau international des Poids et Mesures, consulta 6 novembre 2011
* ↑ Résolution 9 de la Plantilla:15e de la CGPM (1975), site du BIPM, consulta 6 novembre 2011
* ↑ PDF(anglès) The International System of Units (SI) Arxivat 2016-06-03 a Wayback Machine., NIST Special Publication 330, Edition 2008
* ↑ (anglès) Units outside the SI, Site du NIST, consulta 6 novembre 2011
# Resolució 2160 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2160 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 17 de juny de 2014. El Consell va marcar les directrius per a la gestió de la llista de persones i organitzacions associades amb els talibans i les sancions contra ells.

## Contingut

Tot i que molts combatents talibans havien acceptat l'oferta de reconciliació del govern afganès, l'organització encara continuava cometent actes de violència, terrorisme i tràfic d'armes i drogues i, per tant, constituïen un perill per a la població civil, militars, tropes internacionals i cooperants.
El Consell va emetre un embargament d'armes, prohibició de viatge i congelació de capitals i propietats contra les entitats i persones incloses a la llista com a vinculades o que donaven qualsevol tipus de suport als talibans
En interès del procés de pau, el govern afganès podria donar noms que estaven en la llista per fer-ne una excepció temporal a la prohibició de viatjar. A continuació, calia especificar on viatjaria la persona interessada i durant quant de temps. Aquest període no podria superar els nou mesos. Els països podrien transmetre noms a afegir o retirar de la llista, però se'ls va demanar que primer es coordinessin amb el govern afganès en interès del procés de pau.
La Comissió creada per la Resolució 1526 i que gestiona la llista rebrà assistència durant trenta mesos per reunir informació sobre violacions de les sancions imposades.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC adopts two resolutions, extending mandates of groups monitoring sanctions regimes against Al-Qaida, Taliban», 17-06-2014.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2101 a la 2200 (2013 - 2015)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org