OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Airbag (grup musical)

Airbag és un trio de música rock procedent d'⁣Estepona (Màlaga, Espanya). El grup es formà el 1998 i després de gravar dues maquetes començaren a guanyar popularitat a través de Ràdio 3 de la mà del locutor Juan de Pablos.
El seu peculiar estil està marcat per unes lletres de temàtica adolescent on caben les pel·lícules de sèrie B, la ciència-ficció, les arts marcials i el surf. Pel que fa a les seves influències musicals es mostren propers a grups com Los Nikis, Ramones, The Beach Boys, Los Flechazos, The Queers i Weezer.
D'altra banda, la banda espanyola La Love You pren aquesta banda de referent.
Mantenen a més una estreta relació amb el cinema espanyol, no només participant en diverses bandes sonores sinó a més apareixent entre el repartiment de pel·lícules com Karate a mort a Torremolinos de Pedro Temboury i See you later Cowabunga! de José Roberto Vila.

## Membres

* Adolfo - veu i guitarra
* Cogombre - baix i cors
* José Andrés - bateria

## Discografia
### Àlbums

* 2000: Mondo cretino (Wild Punk Records)
* 2003: Ensamble cohetes (El Ejército Rojo)
* 2005: ¿Quién mató a Airbag? (Wild Punk Records)
* 2008: Alto Disco (Wild Punk Records)
* 2009: Mondo cretino (Deluxe 2004) (Wild Punk Records)
* 2010: 16 Versiones Y Rarezas Para Norbert & Cali (Wild Punk Records)
* 2011: Manual de Montaña Rusa (Wild Punk Records)
* 2014: Buscando la Ola Perfecta en Directo en la Sala Heineken (Wild Punk Records)
* 2015: Gotham te Necesita (Sony Music)
* 2019: Cementerio Indie (Sonido Muchacho)
* 2022: Siempre Tropical (Sonido Muchacho)

### EP, Senzills i Splits

* 2001: Voy a acabar con el invierno CD EP (Reeditado en 2012 en 7") (Wild Punk Records)
* 2003: Mafia rusa en la costa del sol (El Ejército Rojo-BMG). CD Single
* 2006: Buscando los regalos de navidad Digital Single
* 2008: Airbag vs. Los Reactivos - 2008 (No Tomorrow Records), EP compartit amb la banda castellonense Los Reactivos.
* 2011: Trailer (Wild Punk Records). CD Single
* 2012: Rockaway Sessions Digital Live EP
* 2015: Ladrones de Cuerpos / Arkanoid 7"
* 2015: La Bomba de Neutrones / La Medalla Fields 7"
* 2020: Koi No Yokan 7"
* 2020: Discotecas 10"
* 2022: Finales alternativos 7"
* 2022: Perros y Gatos 7"
* 2022: La marmota Phil 7"
* 2024: Vida Extra 7"

### Altres

* 1998: Abróchense los cinturones (Casset autoproduït).
* 1998: Quiero verano - 1998 (Casset autoproduït).
* 1999: Quiero verano - 1999 (CD-R produït a Pig Estudios, Granada).

## Referències

* ↑ «Airbag» (en castellà). La Fonoteca. [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ eroman. «Airbag lanza "Gotham te necesita", nuevo álbum ya a la venta.» (en espanyol europeu). Sony Music España, 28-04-2015. [Consulta: 5 gener 2025].

## Enllaços externs

* Airbag - Lloc web oficial
# Castell de Burg

El Castell de Burg és un edifici de Farrera (Pallars Sobirà) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situat al cim d'un petit turó que rep el nom de lo Castell.

## Història

La vila de Burg és coneguda des de l'any 1032. Al segle xi Burg, Farrera i Baén pertanyeren als feudataris dels comtes del Pallars Jussà (el vescomte Isarn, Guitard, Tebdal, etc). Posteriorment els comtes de Pallars Sobirà n'esdevingueren senyors eminents, mentre que els seus feudataris, els Bellera i els vescomtes de Vilamur passaren a tenir-hi drets diversos i difícils de precisar. L'any 1130, Artau III de Pallars Sobirà infeudà els castells de Farrera i Burg a Arnau Mir Garreta.
L'any 1234, Roger de Comenge, comte de Pallars, i Guillem de Bellera concediren als habitants de Burg la facultat d'emprivar en tot un extens territori comprès entre el riu Cebollera, el pont del Romadriu i l'hospital de Vaell, i a la muntanya de Prat de Miró, fins al riu de Vaell i els termes d'Aós i de Civís. En darrera instància, els feudataris del Pallars havien de prestar homenatge al rei.
El 1278 Dalmau de Montcortès ho feu pel castell de Burg. El 1280 Pere el Gran en donà la potestat a Joan, procurador del vescomte de Vilamur. Empenyorat per Blanca de Bellera, comtessa de Pallars, el castell de Burg passà, a les acaballes del s. XIII, a mans dels comtes de Foix i vescomtes de Castellbò. L'any 1393 el comte Mateu I de Foix afranquí els habitants de Burg, Farrera i Mallolís del servei de guaita als castells del vescomtat pel preu de 100 florins d'or d'Aragó.
Dins el quarter de Tírvia, l'any 1519 Burg tenia 19 habitants i excel·lia per la seva fortalesa. El notari Pere Tragó, autor del «Spill manifest de totes les coses del vescomdat de Castellbò» publicat l'any 1519, escriví: En lo dit lloch ha fortalesa e una torre que ret castell e és molt fort.

## Arquitectura

La plataforma que hi ha al cim del petit turó on es va construir el castell té una amplada d'uns 12 metres. Al costat meridional hom hi veu aproximadament 11 metres de mur, dels quals només són visibles amb claredat uns 4 m. Només fa al voltant de 70 cm de gruix i té una alçada màxima de 2 metres. Al costat oest també s'endevina l'existència d'una paret. A la banda nord, sembla com si hi hagués hagut un vall, més o menys artificial i molt ample.
Les pedres d'aquests murs són de llicorella sense treballar. Pel que fa a la datació, cal pensar que cap al segle xi o XII es feu aquest castell o casa forta amb relació al poble proper, Burg, tal com s'esdevingué en molts pobles en aquesta època de feudalització de la societat.

## Referències

* ↑ «Castell de Burg». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].

## Bibliografia

* Catalunya Romànica, vol. XV El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993, p. 190. ISBN 84-7739-566-7.

## Enllaços externs

* Castell de Burg a Catalunya Medieval
# Orkanger

Orkanger és una ciutat i un antic municipi del comtat de Sør-Trøndelag, Noruega. És el centre administratiu de l'actual municipi d'Orkdal, i està situada al final del fiord d'Orkdal, un braç del fiord de Trondheim. L'església d'Orkanger està localitzada aquí.
Combinat amb Fannrem, la conurbació constitueix el segon nucli urbà més gran del comtat de Sør-Trøndelag després de la ciutat de Trondheim, la capital d'aquest. Té 6.04 km² d'àrea i una població de 7.865 habitants l'any 2014.
Al nord d'Orkanger es troba el port de Thamshavn. Fins al 1974, Orkanger va tenir una estació de ferrocarril que la connectava amb l'estació de Thamshavn. Entre el 1908 i el 1949 hi havia un servei de vaixell de vapor a Trondheim en el SS Orkla.

## Història

L'antic municipi d'Orkanger va ser establert l'1 de juliol de 1920, quan va ser separat d'Orkdal. Inicialment, tenia una població de 1.715 habitants. Abastava el nucli urbà i el camp circumdant, un total de 7 km². L'1 de gener de 1963, el municipi d'Orkanger va deixar d'existir i es va fusionar novament amb el d'Orkdal. Abans de la fusió, Orkanger tenia 2.874 residents.

## Nom

El nom Orkanger està compost pel terme Ork, que té el seu origen en el llac Orkelsjøen, on s'inicia el riu Orkla. El segon element del nom, en nòrdic antic: angr, significa «fiord estret».

## Referències

* 1 2 «Orkanger – tidligere kommune» (en noruec). Store norske leksikon. [Consulta: 19 octubre 2015].
* ↑ «Norway: PROVINCIA» (en anglès). citypopulation.de, Est. 2014. [Consulta: 19 octubre 2015].
* ↑ Jukvam, Dag. «Historisk oversikt over endringer i kommune- og fylkesinndelingen» (en noruec). Statistisk sentralbyrå, 1999. [Consulta: 19 octubre 2015].
# Bundesanleihe

Un Bundesanleihe és un bo estatal a llarg termini emès per Alemanya. Comunament se'ls anomena Bunds.
Com a bons de govern que són, són un dels instruments financers amb els quals el govern alemany està finançant el seu deute. Els primers bons d'aquest tipus expedits per Alemanya es van col·locar al mercat l'11 de desembre de 1952. Les emissions amb venciments oscil·len entre 10 i 30 anys, encara que de moment és una hipòtesi la possibilitat d'emetre aquests valors amb un venciment de 50 anys, com a França. Els Bundesanleihen difereixen dels "Bons del Govern", anomenats Bobl (de l'alemany Bundesobligation),en el fet que tenen una data de venciment més breu, en general cinc anys. El Bund proporciona un rendiment fix anual (cèdula). Actualment els bons s'emeten en euros i cotitzen a la borsa de valors que indica el percentatge del valor nominal en què es venen.
El Bund és tradicionalment considerat com la referència europea per avaluar l'spread, la diferència de rendiment entre els títols a deu anys emesos pels alemanys, i els seus homòlegs d'altres països europeus.
Prestar diners al govern alemany no es considera molt arriscat i, per tant, és poc remunerat; això es deu al fet que Alemanya és un país generalment fiable als ulls dels operadors financers, amb uns comptes de l'Estat en ordre i amb una política econòmica estable i amb rigor.

## Enllaços externs

* Agència de finances d'Alemanya Arxivat 2012-08-27 a Wayback Machine. (alemany) (anglès)
# Francisco Núñez Rodríguez

Francisco Núñez Rodríguez (Ferrol, La Corunya, 6 d'abril de 1902 - Madrid, 23 de gener de 1972) fou un militar gallec, governador i alt comissionat espanyol de la Guinea Espanyola.

## Biografia

Nascut a Ferrol, va entrar en la Marina de jovenet. En 1922 es va casar amb María Luisa López Sacone y Ordóñez de Barraicúa, Marquesa de Villarías.
Durant la guerra civil espanyola era capità de corbeta i lluità en el bàndol nacional a bord del destructor Velasco al Cantàbric i després a la Mediterrània, actuant a les costes de les Illes Balears des de setembre de 1937.
En 1956 va ascendir a Almirall i en gener de 1961 com a comandant del Canarias, va intervenir en el seguiment al vaixell Santa María, capturat pel Directori Revolucionari Ibèric d'Alliberament. En 1962 va ser nomenat Governador colonial de Guinea Equatorial. Durant el seu govern, es va realitzar la troballa i posterior trasllat del goril·la albí Floquet de Neu al zoo de Barcelona. Així mateix, durant el seu mandat, se li va donar autonomia a la colònia i es va progressar en el procés de descolonització del territori, com estava previst per les Nacions Unides. Amb el projecte de bases sobre autonomia, en 1965 va desaparèixer el càrrec de governador i es va convertir en el primer alt comissionat de la colònia.
En 1966 va abandonar el càrrec i va passar a exercir com Capità General de Ferrol, càrrec que va mantenir fins a 1971, moment en el qual tornaria a Madrid, on va morir un any més tard, en 1972.

## Referències

* ↑ Esquela al diari ABC
* ↑ Francisco Núñez Rodríguez, gobernador en la Guinea y capitán general en Ferrol, Galicia Ártabra Digital
* ↑ Fotografia
# Duncan Grant

Duncan Grant o Duncan James Corrowr Grant (Rothiemurchus, 1885 - Aldermaston, 1978) fou un pintor, decorador i dissenyador britànic. Fill d'un militar, va passar els primers anys de la seva vida a l'Índia i a Myanmar. Amb nou anys es va traslladar a Anglaterra per viure amb el seu oncle, Sir Richard Strachey. Ja durant els seus estudis a l'Escola de St. Paul, Londres, es va distingir pel seu talent artístic, cosa que li va permetre rebre classes particulars de dibuix. Posteriorment, entre el 1902 i el 1904, es va formar a l'Escola d'Art de Westminster.

## Obres destacades

* The Kitchen (1902)
* Lytton Strachey. Verso: Crime and Punishment (c. 1909)
* Dancers (c. 1910-1911)
* James Strachey (1910)
* Lemon Gatherers (1910)
* Bathing (1911)
* Football (1911)
* The Queen of Sheba (1912)
* Head of Eve (1913)
* The Ass (c. 1913)
* The Tub (c. 1913)
* Abstract Kinetic Collage Painting with Sound (1914)
* The Mantelpiece (1914)
* Interior at Gordon Square (c. 1915)
* Venus and Adonis (c. 1919)
* Landscape, Sussex (1920)
* Still Life with Carrots (c. 1921)
* South of France (1922)
* Portrait of a Woman (1927)
* Girl at the Piano (1940)
* The Hayrick (1940)
* Vanessa Bell (1942)
* Garden Path in Spring (1944)
* Interior (1973)
* Standing Woman (1973-1974)
* Washerwoman (1973-1974)
* Kinetic Realisation of T01744 made for Tate Gallery (1974)

## Referències

* ↑ Triadó, J-R.; Chilvers, Ian; Osborne, Harold; Farr, Dennis, 1996. Diccionari d'Art d'Oxford. Des del segle V aC fins a l'actualitat. Barcelona: Edicions 62. ISBN 8429742271. Pàgs. 346-347.
* ↑ Virtual Scotland Arxivat 2009-02-20 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ «Duncan Grant | Post-Impressionist, Bloomsbury Group, Bloomsbury Set | Britannica» (en anglès). [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ Tate (anglès)

## Bibliografia

* Frances Spalding, 1998. Duncan Grant, A Biography. Random House UK. ISBN 0712666400.
* Simon Watney, 1990. The Art of Duncan Grant. Londres.

## Enllaços externs

* Artcyclopedia (anglès)
* The life and loves of Duncan Grant - Independent (anglès)
* Art UK (anglès)
# Can Brossa (Sant Llorenç Savall)

Can Brossa també anomenat mas Permanyer és una masia del municipi de Sant Llorenç Savall (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La masia de Can Brossa és a l'esquerra de la Vall d'Horta, passat el pont de Can Brossa. Al peu del camí s'estenen les dependències del mas. L'edifici principal va ser restaurat, respectant-ne, segons el propietari, l'aspecte primitiu. Es va construir amb còdols i morter. El frontis presenta una distribució simètrica malgrat se situï la porta a la banda dreta del frontis. En la façana es tradueix la distribució interna de l'edifici: planta, pis i sota teulada, les golfes. El carener de la teulada és perpendicular al frontis com és habitual a la majoria de cases de pagès. La teulada presenta molt poca inclinació.

## Història

Can Brossa és a la Vall d'Horta. Aquesta zona restava sota la protecció de dues fortificacions: la torre Lacera, al vessant esquerre de la vall, i del castell de Pera, que fou residència dels senyors feudals del terme. La data més antiga del seu establiment vers l'any 1340, encara que podem suposar que aquest podria ser anterior a aquesta primera datació. Els propietaris originaris de Can Brossa eren de la família Permanyer, motiu pel qual també és coneguda com a mas Permanyer. Durant el segle xvii fou venuda als Brossa i a partir d'aleshores el mas fou rebatejat. Actualment el mas pertany a la família Capdevila, els quals mantenen l'activitat agrícola. Es fa servir de restaurant els caps de setmana.

## Referències

* 1 2 «Can Brossa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2016].
* 1 2 «Can Brossa | Mapes de Patrimoni Cultural». [Consulta: 19 juliol 2022].
* ↑ Casals i Suades, Miquel; Vicens i Llauradó, Albert. El vessant desconegut de Sant Llorenç del Munt : la capçalera del Ripoll: Sant Llorenç Savall. 1.. Sant Vicenç de Castellet: Farell, 2004. ISBN 84-95695-28-6.
# Bàcul del Papa Luna

El Bàcul del Papa Luna és un bàcul pastoral de plata i esmalt que s'exposa al Museu Arqueològic Nacional d'Espanya (MAN) amb l'inventari número 52160. Està fet a Avinyó entre els anys 1342 i 1352.

## Història

És obra d'un argenter d'Avinyó al servei de Climent VI, encara que va pertànyer al papa Benet XIII d'Avinyó, més conegut com a «Papa Luna». És la part superior d'un bàcul poligonal rematat amb un basament amb l'Anunciació. José Manuel Cruz Valdovinos, en una anàlisi comparativa amb obres contemporànies, va arribar a la conclusió que es tracta d'una peça realitzada durant el pontificat de Climent VI, encara que va ser aprofitada pel Papa Luna, qui va afegir la decoració central del nus, «l'Anunciació». En el seu estudi iconogràfic es pot comparar amb altres peces italianes de la mateixa època, com l'exposada al museu de l'Òpera del Duomo de Siena, datat entre 1320-1330 i procedent de l'abadia de San Galgano, a la vora de Chiusdino. o el conservat al Museu Capitolare de Città di Castelló del 1324.

### Exposicions

L'obra ha participat en les següents exposicions:
* Exposició: VI Centenario de la muerte de don Pedro López de Ayala; 2006,
* Exposició: El papa Luna y su tiempo; Saragossa: 1994,
* Exposició: Aragón, Reino y Corona; Madrid : 04/04/2000-21/05/2000, [Centro Cultural de la Villa]

## Descripció

Està fet per una tija prismàtica hexagonal amb una decoració geomètrica en cares alternades, la poma central està esmaltada i gravada amb claus creuades d'or sobre plata. El nus té forma de templet de tres pisos on s'aprecien finestres amb arcs ogivals i lobulats, entre contraforts i pinacles.
Per damunt d'aquesta base surt una secció poligonal amb una petita peanya a mitjana alçada, i fa la volta normal en aquestes peces, acabant amb una petita base on es troba el grup figuratiu de l'Anunciació: l'Àngel anunciador i la Verge Maria. La decoració vegetal del bàcul simbolitza la vara florida d'Aaron i, per tant, l'anunciació de Maria, que obre la història de la salvació humana, fent referència també a la doctrina evangèlica que ha d'estendre el pontífex.

## Notes

* ↑ Virga Aaron protulit fructum sine plantatione: Maria genuit filium sine virile conjuntione: «La vara de Aarón produjo fruto sin ser plantada: María engendró a su Hijo sin contacto viril».

## Referències

* 1 2 3 4 «Ficha completa. Báculo del Papa Luna» (en castellà). CERES Museu Arqueológico Nacional. [Consulta: 11 gener 2015].

## Enllaços externs

* El Papa Luna, la seva vida a la jerarquia religiosa Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# Couffé

Couffé (en gal·ló Cófaé) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 2.137 habitants. Limita amb Mouzeil, Mésanger, Saint-Géréon, Oudon, Le Cellier i Ligné.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.267 | 1.318 | 1.262 | 1.469 | 1.805 | 1.790 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 2001-2007 | Louis Colas |
| 2007-2014 | Fernand Pageau |
| 2014- | Martine Coraboeuf |

## Agermanaments

* Bogel (Renània-Palatinat)
# Cal Cerdà (Caldes de Montbui)

Cal Cerdà és una casa de Caldes de Montbui (Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La casa és unifamiliar cantonera, amb façana a dos carrers. Està adossada només per una banda i, per tant, només té una mitgera. En el passeig del Remei la casa té una alçada de planta baixa i dos pisos, en canvi en el carrer del Raval del Remei l'edifici només té planta baixa i un pis. Es pot classificar tipològicament com a casa d'estiueig. L'estructura és la tradicional de parets de càrrega amb forjats unidireccionals. La coberta és per una banda inclinada, de teula àrab i per l'altre transitable de ceràmica.
La façana principal del passeig del Remei consta de dos volums units. El més baix, sols de planta baixa, està format pel garatge i una terrassa al damunt. En l'altre volum, de tres pisos d'alçada, hi ha un ordre en la disposició i en el tipus de forats, tant en el sentit vertical com en l'horitzontal. Hi ha una disminució de la mida dels forats en l'alçada. Les franges en les que se situen les obertures queden disposades de manera asimètrica respecte a l'eix central de la façana marcat pel petit frontó. La horitzontal també queda patent degut a la divisió dels diferents pisos per unes petites cornises i al remat de la part superior, format per una contundent cornisa i per una balustrada, partida en tres parts, la part central de la qual és un frontó en forma de sector circular. La façana és arrebossada en les dues plantes superiors mentre que a la planta baixa hi ha un aplacat de pedra.

## Història

Antigament era Cal Cerdà. Segons ens mostra la inscripció del frontó que fa de remat de la façana, aquest edifici data de l'any 1928. La casa està situada en el passeig del Remei, construït pels volts de 1860 i empedrat entre els anys 1918 i 1919. Pren el nom de l'ermita del Remei. Les edificacions del passeig es realitzaren principalment a finals de segle xix i principis del XX. L'arquitectura és força homogènia, sobretot amb la tipologia bastant similar de habitatges unifamiliars d'estiueig entre mitgeres, ja que es varen construir totes en un determinat període bastant curt.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Cal Cerdà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2016].
# (9453) Mallorca

(9453) Mallorca és un asteroide descobert el 19 de març de 1998 per Àngel López i Rafael Pacheco a l'Observatori Astronòmic de Mallorca. La seva designació provisional fou 1998 FO1. Els descobridors van voler batejar-lo amb el nom de l'illa de Mallorca pel fet d'ésser el primer asteroide descobert des d'ella.

## Referències

* 1 2 Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 26 novembre 2023].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 7 febrer 2024].
* ↑ Afirmat a: JPL Small-Body Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=9453.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Dades actualitzades de la NASA amb l'òrbita de (9453) Mallorca. (anglès)
Viccionari
# Disc de Magliano

El disc de Magliano és un artefacte etrusc en plom, de forma rodona amb un diàmetre d'uns 8 cm, trobat l'any 1883 a Magliano in Toscana en la província de Grosseto d'Itàlia i datat del segle V-IV aC. Es conserva al Museu Arqueològic de Florència.
Mostra una inscripció, gravada sobre les seves dues cares, escrites en etrusc, en una seqüència espiral cap al centre del disc. Conté al voltant de 70 paraules, i per aquesta raó es troba entre els textos conservats més llargs en llengua etrusca. La interpretació del text sembla indicar que es tracta de les normes per als sacrificis d'oferiment que es feien als déus Tínia, Maris, Calu i Canthas.
L'objecte recorda per la seva forma, el famós disc de Festos.

## Vegeu també

* Làmines de Pyrgi
* Liber Linteus Zagrabiensis

## Referències

* ↑ Thomson de Grummond i Simon, 2009, p. 11-13.
* ↑ Mazzuoli, Giacomo. «Gli Etruschi in Toscana» (en italià). [Consulta: 6 desembre 2014].

## Bibliografia

* Thomson de Grummond, Nancy; Simon, Erika. The Religion of the Etruscans (en anglès). University of Texas Press, 2009. ISBN 9780292782334 [Consulta: 6 desembre 2014].
# Crossac

Crossac (en bretó Kraozieg) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 2.526 habitants. Limita amb els municipis de Sainte-Reine-de-Bretagne al nord, Pontchâteau, Besné, Donges, Saint-Malo-de-Guersac i Saint-Joachim.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.517 | 1.558 | 1.658 | 2.067 | 2.277 | 2.136 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1945-1971 | Rogatien Corbillé |
| 1971-1991 | Paul Faugeron |
| 1991-1995 | Michel Bily |
| 1995-2008 | Henri Guihard |
| 2008- | Véronique Moyon |