OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joaquín María Ferrer Cafranga

Joaquín María de Ferrer y Cafranga (Pasaia, 8 de desembre de 1777 - Santa Águeda, 30 de setembre 1861) va ser un polític i militar espanyol.

## Biografia

Destinat com Capità al Perú, va passar quatre anys (1811-1815) en terres americanes fins al seu retorn a Espanya. Va estar actiu en política com a Diputat per Guipúscoa durant el Trienni Liberal, però en 1823 es va veure obligat a l'exili pel gir absolutista de Ferran VII. Va residir en el Regne Unit i França, per tornar en 1833. Durant la minoria d'edat d'Isabel II, va ser Ministre d'Hisenda sota la presidència de Calatrava en 1836 durant un sol dia, en moments especialment convulsos. Després va ser elegit diputat i va presidir les Corts Generals de 1836 a 1837.
Vinculat a Baldomero Espartero i al Partit Progressista, es va veure desplaçat de la primera línia política fins que aquest va assumir la Regència. Va ser nomenat de nou Ministre d'Hisenda, Ministre d'Estat interí i President del Consell de Ministres (1840-1841). Amb la sortida d'Espartero en 1843, va ser nomenat senador vitalici, cambra que va presidir. Llavors amb prou feines va participar en l'activitat política, salvo per a algunes missions diplomàtiques i de relacions comercials internacionals.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Joaquín María Ferrer a xtec.es
* ↑ Fitxa del Senat
Càrrecs públics :
| Precedit per: Salustiano de Olózaga Almandoz | Alcalde de Madrid 1840 | Succeït per: Francisco Javier Ferro Mateo |
| Precedit per: Baldomero Espartero | President del Govern d'Espanya (maig) 1841 | Succeït per: Antonio González y González |
| Precedit per: Vicente Sancho y Cobertores | Ministre d'Estat 1840 – 1841 | Succeït per: Antonio González y González |
| Precedit per: José Ventura Aguirre Agustín Fernández Gamboa | Ministre d'Hisenda (agost-setembre) 1836 (maig) 1841 | Succeït per: Juan Álvarez Mendizábal Pere Surrà i Rull |
# Tsuka

El tsuka és el mànec o empunyadura d'una katanao sabre japonès. Aquest pot estar fet de fusta dura tallada coberta amb pell de rajada o tauró i, a més, ornamentada amb petites peces metàl·liques d'or, plata o bronze amb gravats de la mitologia japonesa: menuki.
Per a subjectar els menukis es fa un trenat amb cotó o cuir (ito) que permet, a més, tenir una millor adherència de la mà amb l'empunyadura i, per tant, un millor control de l'espasa. Als extrems té unes peces metàl·liques. La que separa la fulla de l'empunyadura s'anomena fuchi. La que remata l'empunyadura s'anomena kashira. Les dues poden estar decorades amb gravats ornamentals i serveixen per a fixar el ito.
La tradició diu que la llargada del tsuka ha de ser igual que la llargada de l'avantbraç de qui esgrimeixi la katana.

## Referències

* ↑ «History of the Katana» (en anglès americà). [Consulta: 17 gener 2022].
* ↑ «Samurai Sword» (en anglès). [Consulta: 17 gener 2022].
# La niña de la mina

La niña de la mina és una pel·lícula mexicana de terror de l'any 2016, dirigida per Jorge Eduardo Ramírez i protagonitzada per Gerardo Taracena, Regina Blandón Jose Ángel Bichir i Fernanda Sasse. L'argument es basa en una llegenda creada nascuda arran d'un succés dissortat.

## Sinopsi

Després que una noia desapareix dins d'una mina a Guanajuato, Mateo Medina, un jove expert en enginyeria de mines i la seva companya Sara són contractats per a fer un diagnòstic de seguretat en les mines d'una gran empresa. En arribar al lloc descobriran una fosca llegenda que és la responsable dels brutals crims comesos dins dels seus túnels.

## Producció

La pel·lícula va ser filmada a les Mines «El Nopal», «Peñafiel» i «San Vicente»; a l'hotel «Villa Marín Cristina» i a centre històric de Guanajuato, Mèxic. A León es va filmar a la plaça San Juan, en una vinateria, en una casa a la colònia Madero i a la morgue de l'Escola de Medicina. En la Ciutat de Mèxic es va filmar en una universitat. El rodatge de la cinta va durar 6 setmanes, i després es va treballar en la postproducció.

## Repartiment

* José Ángel Bichir com Mateo Medina
* Gerardo Taracena com Carlos
* Regina Blandón com Sara
* Eugenio Bartilotti com Jaime
* Ruy Senderos com Ricky
* Fernanda Sasse com La Niña De La Mina
* Victor Guggo Martin com Hamilton
* Paola Galina com Karen
* Álvaro Sagone com Forense
* Bárbara Islas com Pamela
* Sophie Gómez com Susana
* Daniel Martínez com Kaplan
* Andrea Verdeja com Ana
* Alejandro Islas com Juanito

## Referències

* ↑ “La niña de la mina”, una leyenda de terror conquista la taquilla mexicana, Latamcinema, 16 de juliol de 2016
* ↑ La Niña de la Mina: el desafortunado suceso que se convirtió en leyenda de Guanajuato, El Heraldo de México, 25 de març de 2021
* ↑ «La Niña de la Mina con Regina Blandon».
* ↑ «Estreno de La Niña de la Mina». Arxivat de l'original el 2018-04-22. [Consulta: 6 maig 2021].

## Enllaços externs

* Tràiler oficial a YouTube
# Tren Lleuger de Jerusalem

El Tren Lleuger de Jerusalem (en hebreu: הרכבת הקלה בירושלים) (HaRakevet HaKala Birushalayim) és una línia de tren lleuger de Jerusalem, capital d'Israel, que fou inaugurada el 2011. Es va començar a construir el 2002 i es va acabar el 2010 després de molts retards i la fallida de l'empresa constructora. El tren lleuger és famós pel pont de l'entrada occidental de Jerusalem des de la Ruta 1. La construcció va començar el 2002 i va acabar el 2010, quan es va iniciar la fase de prova. Va ser construït pel consorci CityPass, que té una concessió de 30 anys per fer-ho funcionar. El projecte requereix la construcció del pont de cordes de Jerusalem, així com altres projectes de renovació dels voltants de Jerusalem.

## Referències

* ↑ (en castellà). Avisa, 1 de gener de 2005.
* ↑ Richman, A. Lone Actors – An Emerging Security Threat (en anglès). IOS Press, 17 de novembre de 2015. ISBN 9781614995852 [Consulta: 7 març 2016].
* ↑ Priemus, Hugo. International Handbook on Mega-Projects (en anglès). Edward Elgar Publishing, 29 de novembre de 2013. ISBN 9781781002308 [Consulta: 7 març 2016].
# Jaume de Santcliment

Jaume (III) de Santcliment (Barcelona, segle XIV - 1368) va ser un ciutadà honrat català del llinatge dels Santcliment. Era fill de Pere (II) de Santcliment i pertanyia a una de les famílies més poderoses de l'oligarquia urbana de Barcelona. Va ser conseller de Barcelona el 1335 i el 1338. L'any 1345 fou membre del Consell de Cent i apareix com a jurat els anys 1354, 1358, 1360, 1361, 1362, 1365, 1365, 1366 i 1367; el 1361 fou elegit obrer de la ciutat.

## Família i descendència

Tot i que la reconstrucció de l'arbre genealògic dels Santcliment és difícil, probablement aquest Jaume, tercer del mateix nom a la família, sigui el fill de Pere (II) i Sança Dusai, cosí germà per tant de Jaume (II), fill de Bernat (II), i nebot de Jaume (I), fill de Pere (I), ja que aquests altres dos Jaumes foren eclesiàstics —segur Jaume (I), canonge i cabiscol de Barcelona, probablement Jaume (II)— i, per tant, no pogueren exercir càrrecs municipals.
Es casà amb Francesca Granyana, filla de Jaume de Granyana i Constança, que en enviudar es va esposar de nou amb Bernat Marquet. En morir deixà un fill, que potser també s'anomenà Jaume (IV).

## Referències

* ↑ Ferrer i Mallol, Maria Teresa «Altres famílies i membres: l'oligarquia barcelonina». El "Llibre del Consell" de la ciutat de Barcelona [Barcelona], 2007.
* 1 2 3 Vela Aulesa, Carles. «Aproximació genealògica als Santcliment de Barcelona». A: La Corona catalanoaragonesa, l'Islam i el món mediterrani: estudis d'història medieval en homenatge a la doctora Maria Teresa Ferrer i Mallol. Barcelona: Editorial CSIC, 2013, p. 671-683. ISBN 9788400096502.
# Pilar Bernabé García

Maria Pilar Bernabé García (València, 1979) és una política valenciana, delegada del Govern al País Valencià des de juny de 2022 i secretària d'igualtat del PSOE des de desembre de 2024.
Militant del Partit Socialista del País Valencià (PSPV-PSOE) a la ciutat de València des dels 18 anys, Bernabé ha estat molt vinculada a la xarxa d'entitats socials del barri de Patraix, especialment al moviment escolta, el club de natació o el món de les falles.
L'any 2006 inicia la seua singladura política com a assessora al Grup Parlamentari Socialista de les Corts Valencianes i l'any 2011 canvia al Grup Municipal de l'Ajuntament de València fent tasques d'assessorament durant les dues legislatures que van d'aquell any fins al 2019. En aquest moment aconsegueix l'acta de regidora a les eleccions locals i s'incorpora a l'equip de govern encapçalat per Joan Ribó (Compromís) com a regidora delegada d'esports, emprenedoria i innovació econòmica, formació i ocupació i envelliment actiu.
No acaba la legislatura ja que el juny de 2022 fou nomenada Delegada del Govern a la Comunitat Valenciana en substitució de Gloria Calero. Pilar Bernabé és germana d'Antonio Bernabé, també socialista i que també va ocupar la Delegació del Govern espanyol a la Comunitat Valenciana.

## Referències

* 1 2 «Mª PILAR BERNABÉ GARCÍA 2019 - València». [Consulta: 27 juny 2022].
* ↑ «Pilar Bernabé entra a la nova executiva del PSOE com a secretària d'Igualtat». Vilaweb, 01-12-2024. [Consulta: 1r desembre 2024].
* ↑ S.L, EDICIONES PLAZA. «Bernabé, una trayectoria profesional vinculada a la política y al servicio público curtida en el mundo municipal» (en castellà). [Consulta: 27 juny 2022].
* ↑ S.L, EDICIONES PLAZA. «El PSOE elige a Pilar Bernabé para delegada del Gobierno en la Comunitat Valenciana y envía a Gloria Calero al Senado» (en castellà). [Consulta: 27 juny 2022].
# Ius civile

Ius civile al dret Romà, era el conjunt de regles que van regular les relacions entre tots els ciutadans romans, que van ser coneguts a l'antiga Roma com a quirites, per la qual cosa l'Ius Civile és conegut també com a Dret Quiritari o Dret dels Quirites.
Tots els pobles que es regeixen per les lleis i costums, usen en part el seu dret propi, i parcialment el dret comú a tots els homes, perquè el dret que cada poble estableix per a si, aquest és seu propi, i s'anomena dret civil, propi de la ciutat per dir-ho així...

## Referències

* ↑ Gayo, Institucions 1.1

## Bibliografia

* Montagut i Estragués, Tomàs de. Història del Dret espanyol. Barcelona: UOC, 1990.
# Johannes Kepler ATV

La Johannes Kepler, o Vehicle de Transferència Automatitzat 002 (ATV-002), és un vehicle espacial europeu de subministraments que rep el seu nom de l'astrònom alemany Johannes Kepler. Estava programat inicialment el llançament del vehicle espacial per l'1 de juliol de 2010, si bé finalment aquest es va dur a terme el 17 de febrer de 2011, en una missió per proveir l'Estació Espacial Internacional (ISS) amb combustibles, aigua, aire, i altres carregaments. És el segon ATV, el primer va ser la Jules Verne.
La Johannes Kepler va ser llançada en un coet Ariane 5ES, des del Port espacial de Kourou a Kourou, Guyana francesa. El llançament va ser dirigit per Arianespace en nom de l'Agència Espacial Europea, sent la nau construïda a Bremen, Alemanya.
Tornar a entrar a l'atmosfera terrestre al juny el 2011.

## Missions ATV

| Designació | Nom | Data Llançament | Data Acoblament ISS | Data Reentrada |
| ATV-001 | Jules Verne | 9 de març de 2008 | 3 d'abril de 2008 | 29 de setembre de 2008 |
| ATV-002 | Johannes Kepler | 16 de febrer de 2011 | 24 de febrer de 2011 | 21 de juny de 2011 |
| ATV-003 | Edoardo Amaldi | 23 de març de 2012 | 28 de març de 2012 | 4 d'octubre de 2012 |
| ATV-004 | Albert Einstein | 5 de juny de 2013 | 15 de juny de 2013 | 28 d'octubre 2013 |
| ATV-005 | Georges Lemaître | 29 de juliol de 2014 | 12 d'agost de 2014 | 15 de febrer de 2015 |

## Referències

* 1 2 «Second ATV named after Johannes Kepler». ESA, 19-02-2009. [Consulta: 19 febrer 2009]. (anglès)
* ↑ Stephen Clark. «Europe dispatches Johannes Kepler to space station». Spaceflight Now, 17-02-2011. [Consulta: 20 març 2011]. (anglès)
* ↑ El País. «El carguero europeo ATV-2 abandona la estación espacial».(castellà)
* ↑ «Multi-Program Integrated Milestones» (PDF). NASA, 25-01-2008.
* ↑ «European Cargo Ship Begins Maiden Space Voyage». Space.com, 09-03-2008.
* ↑ «Spaceflight Now - Europe's second cargo freighter to fly in December», 17-09-2010. [Consulta: 18 setembre 2010].
* ↑ «Spaceflight Now - One-day delay of final shuttle launch makes room for ATV», 01-10-2010. [Consulta: 2 octubre 2010].
* ↑ «Third ATV named after Edoardo Amaldi», 17-03-2010. [Consulta: 17 març 2010].
* ↑ «Europe's third cargo vehicle docks with the Space Station». ESA - ATV, 29-03-2012. [Consulta: 31 març 2012].
* ↑ «Deorbit burns set for Tuesday night/Wednesday morning». ESA ATV blog. [Consulta: 2 octubre 2012].
* ↑ «Mission accomplished for ATV Edoardo Amaldi». Space-Travel.com, 04-10-2012. [Consulta: 8 octubre 2012].
* ↑ «ATV-4 scheduled for summer liftoff». ESA, 11-04-2013. [Consulta: 14 abril 2013].
* ↑ http://blogs.esa.int/atv/2014/07/22/arianespace-flight-va219-ariane-5-es-atv-5-launch-scheduled-for-tuesday-july-29/
* ↑ http://www.esa.int/Our_Activities/Human_Spaceflight/ATV/Last_ATV_reentry_leaves_legacy_for_future_space_exploration

## Enllaços externs

* ESA - ATV
* ESA - ATV blog
* Mission Overview Video
* Launch Kit Flight 200 Ariane 5ES ATV Johannes Kepler Arxivat 2013-01-11 at Archive.is
Agència Espacial Europea :
# Le Pin (Loira Atlàntic)

Le Pin (en bretó Ar Bineg) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 681 habitants. Limita amb La Chapelle-Glain, Saint-Sulpice-des-Landes i Vritz a Loira Atlàntic, Freigné i Challain-la-Potherie a Maine i Loira.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 816 | 752 | 698 | 680 | 602 | 602 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | André Hamon | |
# Mar de Bali

El mar de Bali (en indonesi, Laut Bali) és un petit mar interior de l'arxipèlag de les Índies Orientals, un mar perimetral de l'oceà Pacífic, localitzat just en el límit nord de l'oceà Índic. Té solament 45.000 km² i se situa al nord de les illes de Bali i Lombok i al sud de les illes Kangean, a Indonèsia. El mar constitueix la part sud-oest del mar de Flores i l'estret de Madura ho comunica, per l'oest, amb el mar de Java.

## Geografia

El mar de Bali, amb finalitats oceanogràfiques, se sol considerar de vegades agrupat amb el mar de Flores, i fins i tot amb el mar de Java. No obstant això, en algunes cartes nàutiques, el mar de Bali es considera com un mar diferent a l'efecte de la navegació. El mar, que és part del conegut com a mar Mediterrani Australasià, comprèn 45 000 km² i una profunditat màxima d'1 590 m.
La circulació i les propietats de la massa d'aigua en el mar de Bali són una continuació del mar de Flores fins al mar de Java, en el nord. En oceanografia, el mar de Bali es refereix al corrent indonesi, un corrent oceànic que procedeix de l'oceà Pacífic i va a l'oceà Índic, el flux del qual passa en la seva majoria a través de l'estret de Bali i de l'estret de Lombok.
En els registres històrics dels tsunamis se'n recullen diversos observat en el mar de Bali. L'erupció en 1815 del volcà Tambora (escala 7 de l'índex de explosivitat volcànica) va ocasionar els tsunamis del 22 de setembre de 1815 (8°00′S115°12′I-8.00, 115.20) i, tres anys més tard, el del 8 de setembre de 1818, ocasionat per les subsegüents activitats volcàniques (7°00117°00′I-7.0, 117.0). Dos tsunamis més es van registrar en 1857 i 1917, amb una altura màxima de 3 m i 2 m, respectivament.

## Delimitació de la IHO

La màxima autoritat internacional en matèria de delimitació de mars, l'Organització Hidrogràfica Internacional («International Hydrographic Organization, IHO), considera el mar de Bali com un mar. En la seva publicació de referència mundial, «Limits of oceans and seas» (Límits d'oceans i mars, 3a edició de 1953), li assigna el nombre d'identificació 48 (l) —corresponent a un dels mars de l'arxipèlag de les Índies Orientals (Indonèsia).

## Vegeu també

* Geografia d'Indonèsia
* Mar de Flores
* Mar de Java

## Referències

* ↑ Merriam-Webster's Geographical Dictionary.
* ↑ «Glossary of Physical Oceanography and Related Disciplinis». Arxivat 2007-10-18 a Wayback Machine.
* ↑ The Encyclopedia of Oceanography.
* 1 2 National Geophysical Data Center.
# Necròpolis de Derveni

La necròpoli de Derveni és un jaciment arqueològic grec a Macedònia, a pocs quilòmetres al nord de Tessalònica. Va ser descobert per casualitat l'any 1962. Les tombes daten de la segona meitat del segle iv aC. El mobiliari trobat a les excavacions es conserva al Museu Arqueològic de Tessalònica; la necròpoli és famosa per la importància i la riquesa dels artefactes que es van trobar allà, especialment la cràter de Derveni i el papir de Derveni.

## Excavacions

El 15 de gener de 1962, una tomba va ser descoberta durant els treballs d'ampliació de la carretera entre Tessalònica i Kavala, a uns deu quilòmetres al nord de Tessalònica, en la collada Derveni, on passava en l'època romana la via Egnatia, a prop de la seu de l'antiga Lete; a l'endemà es van trobar amb una nova tomba. Tot seguit, es va realitzar una recerca sistemàtica sota la direcció de CI. Makaronas, de gener a agost de 1962; amb el resultat de la descoberta d'altres cinc tombes.
CI. Makaronas va donar una breu ressenya de l'excavació el 1963. Va caldre esperar fins a 1997 per a una publicació completa per part de PG. Themelis i GP. Touratsoglou.

## Les tombes

Els set tombes estan numerats en lletres gregues de Α a Η.

### Tomba Α.

2,07 x 0,90 m, prof. 1,08 m. Cista-tomba coberta amb una llosa. A la llosa que cobreix la tomba va ser trobada entre les restes de la pira, el Papir de Derveni, un rotlle parcialment carbonitzat. La tomba contenia una gran quantitat d'atuells de bronze i ceràmica, incloent un crater de bronze que contenia les cendres procedents d'incineració, així com joies i objectes petits.

### Tomba Β.

3.06 x 1.53m, prof. 1,62 m. Cista-tomba coberta amb una llosa, la més primmirada i més rica. És en aquesta tomba on es va trobar la famosa crater del Derveni. L'atuell contenia, a més a més de les cendres de la cremació, joies d'or, les restes d'una corona d'or i un quart stater d'or de Filip II de Macedònia. Objectes de plata, bronze i ceràmica, armes i d'altres articles també van ser part del mobiliari d'aquesta tomba.

### Tomba Γ.

Cista-tomba saquejada.

### Tomba Δ.

2,40 x 1,80 m, prof. 1,50 m. Cista-tomba coberta amb un sostre de fusta que es va ensorrar en el moment de la descoberta.

### Tomba Ε.

Tomba-cista.

### Tomba Ζ.

Tomba-cista. En particular, contenia un vas de plata.

### Tomba Η.

Tomba de fossa., pp. 56-59

## Referències

* 1 2 3 Betegh, 2007, p. 56.
* 1 2 3 4 Betegh, 2007, p. 57.

## Bibliografia

* (grec), Πέτρος Γ. Θεμελης, Γιάννης Π. Τσουράτσογλου, Οι Τάφοι του Δερβενίου, Ταμείο αρχαιολογικών πόρων Athènes, 1997. ISBN 960-214-103-4
* Betegh, Gabor. «I « The Find »». A: The Derveni Papyrus: Cosmology, Theology and Interpretation. Cambridge University Press, 2007 [Consulta: 30 març 2017\llengua= anglès].
# Efemérides para la historia del Seminario Conciliar de Barcelona

El llibre Efemérides para la historia del Seminario Conciliar de Barcelona és una obra de Joan Baptista Codina i Formosa i Gumersind Alabart i Sanz, editada per la Imprenta de la Casa Provincial de Caridad de Barcelona l'any 1908. La idea dels autors era escriure una història en tres volums, dedicat cada un d'ells a les etapes històriques del Seminari: de Montalegre (1593-1772); de Betlem o de la Rambla (1772-1878) i que inclogués un apèndix sobre el període del carrer Tallers (1878-1882); i finalment un tercer volum sobre l'actual ubicació (del 1882 als nostres dies). No obstant aquestes intencions, l'obra completa no es va arribar a publicar, i només va veure la llum el primer volum, dedicat al Seminari de Montalegre.
Així doncs, el llibre recull els 179 primers anys d'existència del Seminari Conciliar de Barcelona, des de la seva creació el 1593 i a la primera ubicació al Convent de Santa Maria de Montalegre, i fins al seu trasllat l'any 1772 al Col·legi de Betlem dels Jesuïtes arran de la seva expulsió el 1767. Entre els fets destacables que s'hi poden consultar, hi ha referències als primers rectors, al primer reglament de 1614, o al període comprès entre 1650 i el 1735 en què el Seminari no funcionà principalment per manca d'alumnes, i la seva posterior restauració.

## Referències

* ↑ Sans, Gumersindo Alabart y. Efemérides para la historia del Seminario Conciliar de Barcelona: Tomo I: El Seminario de Montalegre (1593-1772). (en castellà). Imprenta de la Casa Provincial de Caridad, 1908.
* ↑ Gil Solés, Daniel «Les "Efemérides para la historia del Seminario Conciliar de Barcelona", de Codina i Alabart». Catalunya Cristiana, vol. XLVI, num. 2359, 12-01-2025, pàg. 6.
* ↑ Bada i Elías, Joan. El Seminari Conciliar de Barcelona (1868-1982). Barcelona: Seminari Conciliar de Barcelona, 1983, p. 11. ISBN 8430087346. OCLC 803227992.
* ↑ «Joan Baptista Codina i Formosa | enciclopedia.cat». [Consulta: 11 juny 2024].
* ↑ «Monestir de Santa Maria de Montalegre: Beatae Mariae de Mont-alegre: (Barcelona, Barcelonès)». Monestirs.cat, 01-09-2021. [Consulta: 12 juny 2024].
* ↑ Subirà i Blasi, Enric. El Seminari de Barcelona (1593-1917). Primera edició. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1993, p. 31 (Scripta et Documenta ; 49). ISBN 8478264701.
* ↑ Subirà i Blasi (1993), p. 33-34. Segons l'autor, "les causes d'aquest lamentable esdeveniment cal trobar-les, primer, en el flagell de la pesta que assolà la ciutat durant un any; segon, en les incessants guerres a Catalunya, i tercer, la impossibilitat de fer front a les contingències amb les rendes existents"
* ↑ Subirà i Blasi (1993), p. 35
# John Ribat

John Ribat, M.S.C. (nascut el 9 de febrer de 1957) és un prelat de l'Església Catòlica, originari de Papua Nova Guinea que serveix com a arquebisbe metropolità de Port Moresby des de 2008. Al 2016 va ingressar al Col·legi de Cardenals. És el primer cardenal originari de Papua Nova Guinea.

## Biografia

Ribat va néixer a Volavolo. Va ser ordenat prevere l'1 de desembre de 1985 i consagrat bisbe el 30 d'octubre de 2000. Va ser nomenat arquebisbe de Port Moresby el 26 de març de 2008.
El 9 d'octubre de 2016 el Papa Francesc anuncià que l'arquebisbe Ribat seria un dels 17 nous cardenals que crearia al consistori del 19 de novembre.

## Referències

* ↑ «Annuncio di Concistoro il 19 de novembre de per la creazione di nuovi Cardinali».

## Enllaços externs

* Il grido delle tribù della Papua arriva in Vaticano (italià)
# Le Pouliguen

Le Pouliguen (en bretó Ar Poulgwenn, en gal·ló Borg de Baz) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 5.308 habitants. Limita amb els municipis de Batz-sur-Mer, Guérande i La Baule-Escoublac.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 3.658 | 3.788 | 4.276 | 4.383 | 4.912 | 5.266 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1989-1995 | Andrée Rochefort |
| 1995-2001 | René Chotard |
| 2001-2008 | Christian Cannone |
| 2008- | Yves Lainé |

## Agermanaments

* Llanilltud Fawr
* Kißlegg (Baden-Württemberg)

## Enllaços externs

* Web oficial
* Web oficial de l'oficina de Turisme
* Web "Vivre au Pouliguen" Arxivat 2020-12-05 a Wayback Machine.