OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Molí i serradora de Ca l'Ambrós

El Molí i serradora de Ca l'Ambrós és una obra de Navès (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

A pocs metres de l'Ecomuseu de la Vall d'Ora es troba el molí de Ca l'Ambròs. Es tracta d'un conjunt arquitectònic aïllat format pel molí, la serradora i també disposava d'un forn de pa. L'edifici principal consta de dos cossos quadrangulars adossats per un dels extrems amb planta baixa i un pis i cobertes a doble vessant. A la planta baixa hi ha el molí fariner amb dues moles, i al pis està l'habitatge. Les parets són de paredat amb restes d'arrebossat i als angles hi ha carreus més grans i escairats. El cos més petit i més baix té a la façana principal un porxo amb coberta a una vessant que arrenca sota el primer pis. En aquest cos les finestres de la planta baixa i del pis són rectangulars i de diferent mida amb emmarcament de pedra. El cos més gran i més alt té al pis una galeria i al costat un balcó amb arc rebaixat a sardinell. A la planta baixa dels dos cossos trobem diferents portes: amb arc rebaixat a sardinell, amb llinda i la més gran d'arc de mig punt.
Un altre edifici del conjunt és la serradora, situada al costat del riu Aiguadora i del pont medieval. Es tracta d'un porxo format per dos cossos adossats en forma de L, amb dos nivells d'alçària i sostingut per pilars. El cos més gran té la coberta a doble vessant i el més petit, a una vessant. El perímetre del conjunt de la serradora queda delimitat per unes baranes de fusta.

## Història

Els molins hidràulics fariners són un referent de l'activitat econòmica i social del passat dels masos i nuclis rurals escampats entre el Berguedà i el Solsonès. Hi ha documentació del segle XII que ja parla de l'aprofitament de l'energia hidràulica per moure molins, serradores i ferreries a la Vall d'Ora mencionant els molendini accionats per la força del riu Aiguadora. També es troben altres molins fariners del riu Aiguadora com el de Cal Guirre, Can Feliu, el de Moscavera, el vell de Canaleta i el Nou de Postils. Sovint aquests molins tenien serradores i ferreries annexes.
Els molins de Cal Guirre i Ca l'Ambròs van deixar de funcionar a la dècada dels vuitanta del segle xx. Ca l'Ambròs, restaurat el 1995, forma part de l'Ecomuseu de la Vall d'Ora juntament amb l'antiga escola de la Vall (també coneguda com l'Estudi) i cal Guirre. Els dos molins es troben a una distància d'uns 500 metres seguint el riu d'Aiguadora compartint l'aigua del mateix rec i estan connectats a través del camí ral que anava de Cardona a Gósol, passant pel monestir de Sant Pere de Graudescales.

## Referències

* 1 2 3 4 «Molí i serradora de Ca l'Ambrós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 agost 2021].
# Serra de les Conques

La Serra de les Conques és una serra situada entre els municipis d'Olesa de Bonesvalls a la comarca de l'Alt Penedès, de Begues a la comarca del Baix Llobregat i d'Olivella a la del Garraf, amb una elevació màxima de 462 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Serra de les Conques». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# The Mescaleros

The Mescaleros va ser la banda del cantant i guitarrista ex The Clash Joe Strummer des de 1999 fins a la seua mort en 2002. El grup va comptar amb molts integrants multi-instrumentals durant la seua curta existència incloent a Tymon Dogg, un vell amic de Strummer durant la seua època en The 101'ers. El nom de la banda feia al·lusió a l'al·lucinogen de la mescalina.

## Referències

* Davie, Anthony. Joe Strummer & the Mescaleros. F-54385 Rosieres-en-Haye, France: Camion Blanc, 2010. ISBN 9782357790483.
* Davie, Anthony. New and Previously Unpublished Photographs Joe Strummer & the Mescaleros. Northampton: Effective, 2004. ISBN 0954856813. OCLC 64898380.

## Enllaços externs

* Lloc dels The Mescaleros (anglès)
* Festival de música i pel·lícula per commemorar el treball de Joe Strummer Arxivat 2008-02-02 a Wayback Machine. (anglès)
# Hua Xiong

    En aquest nom xinès, el cognom és Hua.
Hua Xiong (mort el 191 EC) va ser un general militar sota les ordres del senyor de la guerra Dong Zhuo durant els períodes de la tardana Dinastia Han Oriental i els Tres Regnes de la història xinesa. En el 190 EC, diversos senyors de la guerra de tot el país van formar una coalició contra Dong Zhuo, que retenia a l'Emperador Xian com a ostatge a la cort imperial. En una de les batalles en contra de la coalició, Hua Xiong va ser ajusticiat després que el seu exèrcit va ser derrotat per Sun Jian a Yangren.

## En la ficció

Encara que poc se sap sobre Hua Xiong en els registres històrics, al seu caràcter se li va donar un paper molt més important en la novel·la històrica del Romanç dels Tres Regnes. Va ser descrit com un "home robust de semblant ferotge, àgil i flexible com una bèstia. Tenia un cap redó com un lleopard i els muscles com els d'un mico."
En el capítol 5, ja que els senyors de la guerra de tot el país havien format una coalició contra Dong Zhuo, Hua Xiong va ser situat al Pas Sishui per repel·lir l'atac que s'aproximava. Lü Bu havia demanat inicialment el comandament del pas; però creient Hua Xiong que exagerava, va intervenir declarant: "Una ganiveta de bou per matar un pollastre! No cal que vaja el General. Els tallaré els seus caps tan fàcilment com trauria res de la meva butxaca!" I així Dong Zhuo li va donar a Hua Xiong el comandament del pas.
Després d'haver matat mà a mà i sense ajuda a quatre generals de la coalició – Zu Mao (祖茂), Pan Feng (潘凤), Bao Zhong (鲍忠), i Yu She (俞涉) – Hua Xiong semblava invencible. Malgrat la desconfiança de molts senyors de la guerra de la coalició, especialment del seu comandant Yuan Shao, Guan Yu va oferir-se voluntari per batre's a duel amb Hua Xiong. Per convèncer-los perquè li donaren l'oportunitat de fer-ho, els va dir que si fallava contra Hua Xiong, la coalició podria prendre el seu propi cap com a càstig. Cao Cao, un dels divuit líders de la coalició, va servir a Guan Yu una copa de vi calent però aquest la va refusar, dient que aviat tornaria. En qüestió de minuts Guan Yu va tornar amb el cap de Hua Xiong a la mà, sent el vi encara calent.
En assabentar-se de la defunció de Hua Xiong, l'assessor de Dong Zhuo Li Ru s'angoixà molt. Dong Zhuo, en saber això, crida a consell i va convidar a Li Ru i a la resta dels seus assessors i custodis importants. En la reunió Li Ru va parlar sobre Hua Xiong dient, "Hem perdut al nostre millor líder"; fins i tot posant-lo per sobre del poderós Lü Bu.

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes

## Referències

* Chen Shou. San Guo Zhi. Yue Lu Shu She, 2002. ISBN 7-80665-198-5.
* Luo Guanzhong. San Guo Yan Yi. Yue Lu Shu She, 1986. ISBN 7-80520-013-0.
* Lo Kuan-chung; tr. C.H. Brewitt-Taylor. Romance of the Three Kingdoms. Tuttle Publishing, 2002. ISBN 0-8048-3467-9.

## Enllaços externs

* Batalla del Pas Sishui en el Romanç dels Tres Regnes Arxivat 2010-10-27 a Wayback Machine. (anglès)
# Menèstrat

Menèstrat és el nom dels següents personatges:
* Menèstrat de l'Epir, dirigent de la Lliga Etòlia
* Menèstrat (pintor), pintor grec
* Menèstrat (escultor), escultor grec (s. III aC?)
# Can Nadal (Cornellà del Terri)

Can Nadal és una masia de Cornellà del Terri (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici rural de planta quadrangular, desenvolupat en planta baixa, planta pis i golfes. La coberta és de teula àrab a quatre vessants i ràfec senzill amb lloses de pedra. Les parets portants són de maçoneria que és arrebossada a les façanes, deixant a la vista els carreus que emmarquen les obertures i les cantonades. Les obertures de la planta baixa i el primer pis presenten llinda de pedra d'una sola peça i ampit de pedra emmotllurat. La porta principal és de caràcter medieval amb llinda de fusta que descansa sobre carreus sobresortint a manera d'imposta. Per la façana de llevant hi ha un cos afegit d'una sola planta, amb terrassa superior, que fa d'element d'unió amb paller de planta rectangular, coberta de teula a dues vessants amb estructura de cairats i cavalls senzills de fust, suportats per parets portants de maçoneria i pilars de carreus a la façana principal.

## Història

A la part superior de la façana principal apareixen dues carteles, probables restes d'un matacà.

## Referències

* 1 2 «Can Nadal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# La Serra (Sant Cugat Sesgarrigues)

La Serra és una obra de Sant Cugat Sesgarrigues (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta quadrangular, amb planta baixa i dos pisos i coberta de teulada a doble vessant, amb el carener perpendicular a la façana principal. La planta baixa resta amagada per una tanca que defineix un pati petit i compta amb diverses obertures d'arc rebaixat. El primer pis té un balcó corregut amb tres portes, coronades per llindes de pedra amb relleus esculpits. El segon pis té un seguit de quatre finestrals d'arc rebaixat estructurats amb pedra a manera de dovelles. Els murs són arrebossats amb els angles cantoners reforçats per carreus de pedra.

## Història

A la casa consta, com a única data històrica coneguda, l'any 1927.

## Referències

* 1 2 «La Serra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Cal Pius (l'Espunyola)

Cal Pius és una masia de l'Espunyola (Berguedà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Es troba al nucli de l'Espunyola, a peu de la carretera C-26 (de Solsona a Berga), al km. 136,7

## Descripció

Masia de planta rectangular estructurada en planta baixa, dos pisos i golfes. La coberta és a dues aigües de teula àrab amb el carener perpendicular a la façana, orientada a migdia i a tramuntana. El parament és de carreus sense treballar units amb morter i als llocs destacats com les cantonades, llindes i muntants, grans carreus ben escairats. La porta és un gran arc de mig punt adovellat amb un baix relleu a la clau. Les finestres de les parts baixes estan protegides amb reixes de ferro. Hi ha també, algunes construccions annexes d'una sola alçada i mateixa tipologia.

## Història

Aquest edifici reprodueix de manera força fidel el model clàssic de masia del segle xvii i XVIII tot i que hem de situar els seus orígens en un moment ja més avançat, al segle xix. És, doncs, una mostra de la pervivència de l'estil.

## Referències

* 1 2 «Cal Pius». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Sant Jaume de Rocamora (Pontils)

Sant Jaume de Rocamora és una església de Rocamora al municipi de Pontils (Conca de Barberà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici construït amb carreus petits sobre planta rectangular, de nau única coberta amb volta de canó apuntada. Al segle xiv s'hi afegí una capella de planta quadrangular que sobrepassa l'amplada de la nau, coberta amb volta de creueria. La clau d'aquesta volta presenta un escut amb tres franges en el camper, probablement de la família Guimerà. S'accedeix a l'interior per una porta oberta a la façana nord, d'arc de mig punt sense cap decoració.

## Referències

* ↑ «Sant Jaume de Rocamora». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Enllaços externs

* «Sant Jaume de Rocamora». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Consell Comarcal Conca de Barberà.
# Plaça del Primer d'Octubre (les Borges Blanques)

La Plaça del Primer d'Octubre, o Plaça de l'1 d'Octubre, anteriorment Plaça de la Constitució, és una plaça al nucli de les Borges Blanques (les Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'ajuntament ha fet un recull d'edificis i altres elements mereixedors de formar part del patrimoni arquitectònic de la comunitat on hi figura aquest espai, qualificat de primer grau. En una futura aprovació del pla d'ordenació urbana, aquesta plaça queda emmarcada d'una protecció, avui inexistent.
Plaça porticada de forma irregular, més aviat allargada. Està situada al centre històric de la població, el centre del triangle que formen el Convent del Carme, la Capella i l'església; els primers edificis s'han datat en època medieval, entre els segles xiv i xv. Les arcades, cinquanta-una en total, es feren posteriorment. Els porxos han estat molt modificats en diverses restauracions durant els segles, donant lloc a un conjunt desigual, tot i que no han perdut la seva rusticitat i robustesa, pròpies de l'arquitectura rural del moment.
Podem trobar edificis representatius de diverses èpoques, tot i que alguns han estat parcialment modificats, destaquen alguns casals amb elements renaixentistes. Les portes i façanes estan fetes de grans carreus ben escairats en la seva majoria, tot i que avui n'hi ha algunes que s'han arrebossat o bé fetes de petites pedres sense desbastar. Destaquen també les cornises força treballades; una llinda d'un balcó sobre la qual hi ha un escut que data de 1614 o també una gàrgola situada a la part superior d'un dels edificis.
La plaça ha estat durant molt de temps el lloc del mercat ambulant, centre comercial de la ciutat, així com testimoni dels episodis polítics i religiosos més destacats de la ciutat. És l'escenari principal de la festa major, la trobada de gegants i el correfoc.
L'actual nom de la plaça va ser aprovat en el ple municipal ordinari celebrat el 28 de març de 2018, i va ser oficialitzat en un acte institucional el dia 26 de maig de 2018. Des de l'any 2011 s'havia aprovat una moció per canviar la denominació de l'espai i anomenar-se simplement 'la Plaça'. El 2013 l'ajuntament va organitzar una consulta popular per ratificar el canvi de nom que es va acabar en un empat. El nom antic de Plaça de la Constitució al·ludia la carta magna espanyola de 1812.

## Història

* ↑ «Les Borges estrena la plaça «1 d'Octubre» que substitueix la de la Constitució». Nació Digital, 26-05-2018. [Consulta: 24 setembre 2018].
* 1 2 3 4 «Plaça de la Constitució». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
* ↑ «Les Borges votarà canviar el nom de la plaça Constitució per “1 d'Octubre”». Diari Segre, 24-03-2018. [Consulta: 24 setembre 2018].
# Convent de les Carmelites (les Borges Blanques)

El Convent de les Carmelites fou un convent a les Borges Blanques (les Garrigues). El convent es fundà el 1602, gràcies al seu prior Fra Josep Serrano. Tingué una comunitat religiosa fins al 1835. El 1939 el convent és reconstruït mitjançant els ajuts de les "Regiones Devastadas".
Al Terrall resten quatre arcs del claustre del convent de les carmelites, enderrocat el 1974. Són arcs de mig punt fets de grans carreus de pedra de secció octogonal, posats sobre una petita base. De tot l'antic claustre, aquest era l'únic element que conservava certa identitat i catalogades a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Referències

* 1 2 «ARCS DEL CONVENT DE LES CARMELITES». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Habitatge al carrer Murada de Baix, 73 (Ulldecona)

Habitatge al carrer Murada de Baix, 73 és un habitatge d'Ulldecona (Montsià) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge entre mitgeres que conserva l'estructura interior pròpia del primer terç de segle xx (a excepció d'una sala de bany feta amb posterioritat). A la façana destaca el treball decoratiu de l'arrebossat. Es distribueix en planta, dos pisos i terrat. A la planta baixa s'inscriu una porta d'arc escarser i dues finestres laterals. En el primer pis es disposa una balconada a la que s'obren tres finestres, mentre que al segon pis, les golfes, hi ha obertures rectangulars només tancades amb una tela d'aram. Pel que fa al nivell superior, hi ha un plafó central de perfil mixtilini decorat amb motius vegetals que emmarquen les inicials A.C. L'arrebossat simula carreus de pedra decoratius en els emmarcaments d'obertures i forjats del mur; entre els diferents nivells hi ha esgrafiats amb motius vegetals.

## Història

L'edifici data de l'any 1933. La data apareixia gravada a la dovella fins que amb motiu d'una neteja de la façana es va esborrar accidentalment.

## Referències

* 1 2 «Habitatge al carrer Murada de Baix, 73». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Robatori de sorra

El robatori de sorra o l'extracció de sorra no autoritzada o il·legal dona lloc a un exemple mundial àmpliament desconegut de problema d'esgotament de recursos naturals i no renovables comparable en extensió a l'escassetat mundial d'aigua. Generalment, s'extreu il·legalment grans quantitats de sorra d'una platja, la qual cosa provoca la desaparició total o parcial d'aquesta, però també de la sorra submarina. Es considera que és conseqüència de l'alta demanda d'aquest material per la construcció d'edificis o carreteres.

## Referències

* ↑ Vince Beiser. «The Deadly Global War for Sand». wired, 26-03-2015.
* ↑ Christian Hellwig. «Còpia arxivada». Global Risk Insights, 19-04-2015. Arxivat de l'original el 2019-01-05. [Consulta: 23 abril 2021].
* ↑ Jakob Villioth. «Building an economy on quicksand». ejolt, 05-08-2014. «Sand has by now become the most widely consumed natural resource on the planet after fresh water»
* 1 2 3 «La nova moda en robatoris: la sorra de les platges». RAC1, 25-04-2017. [Consulta: 23 abril 2021].
# Casa de Ramon de Montagut

La Casa de Ramon de Montagut és un habitatge al nucli urbà de la població de Móra d'Ebre, a la banda de migdia del nucli antic de la vila, formant cantonada entre la plaça de Dalt i el carrer d'Isabet que ha estat catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Al mateix edifici hi ha una altra obra inventariada, l'Escut dels Montagut.
Edifici cantoner de planta més o menys rectangular, amb jardí a la part posterior de la finca. Presenta la coberta de teula de dues vessants, amb un terrat a l'extrem de llevant i un llanternó vuitavat que sobresurt de teulada, i presenta obertures rectangulars que il·luminen l'interior de l'edifici. Està distribuït en planta baixa, pis i golfes, i organitzat en cinc crugies perpendiculars a la façana principal. El portal d'accés és d'arc de mig punt adovellat amb els brancals bastits amb carreus ben desbastats. La resta de portals de la planta baixa, d'obertura rectangular, donen accés a comerços actuals. Al pis hi ha cinc balcons exempts amb les llosanes motllurades i els finestrals de sortida rectangulars, amb l'emmarcament en relleu emblanquinat. A les golfes hi ha petites finestres rectangulars amb el mateix tipus d'emmarcament, exceptuant les tres obertures d'arc de mig punt de la cantonada. Al centre de la façana, al primer pis, hi ha un escut de pedra. A la cantonada del parament es conserva un tram de pedra vista. La construcció està arrebossada i pintada.

## Història

El sobirà de Navarra, Garcia Ramires, l'any 1135 ennoblí dotze cases, i entre elles es comptava la de Montagut en novè lloc. L'any 1065 en Domènec de Montagut acompanyava a Sanç Ramires, rei d'Aragó, quan amb Sanç de Navarra es disposava a conquerir la part d'Aragó i de Catalunya en poder dels sarraïns. Els Montagut foren recompensats amb la concessió de drets i preeminències sobre Móra d'Ebre, on va establir-se. El 1072 compraren una heretat als moros Al-Aaïd i Fàtima. Sanç de Montagut, el 1148, acompanyà a Ramon Berenguer IV a la conquesta de Tortosa. Pere I confirmà la donació de la ciutat de Tortosa amb el castell de la Suda a fra Pere de Montagut, Mestre de Provença i Hispània. El marquès de Guardia Real, fill d'un Montagut, té l'arbre genealògic fins als nostres dies.

## Notes

* 1 2 «Casa Ramon de Montagut comte de Cervià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Enllaços externs

* «Casa de Ramon de Montagut, Comte de Cervià». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* Pàgina Web(castellà)
# Casa al carrer del Castell, 2-4 (Riba-roja d'Ebre)

La casa al Carrer Castell, 2-4 és un edifici de Riba-roja d'Ebre (Ribera d'Ebre) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situat entre carrer Castell i el carrer de la Pena. Edifici cantoner dividit verticalment en dos habitatges. Consta de planta baixa, pis i golfes, i té la coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. La façana es compon de dos eixos, oberts amb dos portals, el principal d'arc de mig punt adovellat, amb una orla decorativa a la clau on hi ha inscrit l'any "1771". L'altre portal és d'arc escarser arrebossat. La resta d'obertures són d'arc pla arrebossat, les del primer pis amb sortida a un balcó de baranes forjades i ampit motllurat. El ràfec està acabat amb una imbricació ceràmica. A la façana del carrer de la Pena hi ha dos portals tapiats, d'arc de mig punt ceràmic i brancals de pedra. L'acabat exterior és de restes de l'arrebossat original, entre els que s'oberva el parament de pedra lligada amb argamassa, excepte la façana lateral, arrebossada amb pòrtland. Els angles cantoners presenten carreus escairats vistos.

## Referències

* ↑ «Casa al carrer del Castell, 2-4». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Enllaços externs

* «Casa al carrer del Castell, 2-4». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Sant Jaume de Timor

Sant Jaume de Timor és una església del poble de Sant Pere dels Arquells, al municipi de Ribera d'Ondara (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici aïllat en ruïnes, proper a la Torre Timor Té planta rectangular, d'una sola nau amb coberta de volta de canó de perfil apuntat, actualment esfondrada i teulada a doble vessant. A la banda de ponent, un espai d'amplada i alçada més reduït és cobert amb una volta de canó apuntada que suportava el cor. L'absis semicircular ha desaparegut i ha estat substituït per un espai de planta quadrada obert a la nau. A la façana sud, troben la seva porta d'accés d'arc de mig punt adovellat damunt la qual hi ha una finestra amb llinda paredada. A la façana oest, es localitza el recinte del cementiri que abraça l'església fins a arribar a la seva porta d'accés. Hi ha un campanar d'espadanya d'un sol ull situat al carener de la façana de ponent, molt deteriorat. L'aparell emprat és de carreus sense escairar i irregulars, disposats en filades desordenades.

## Història

L'antiga església de Timor, esmentada per primera vegada en les llistes parroquials del bisbat de Vic dels segles xi i xii, va pertànyer a aquest bisbat fins a l'any 1957, quan passà a formar part del bisbat de Solsona.

## Referències

* 1 2 «Sant Jaume de Timor». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].