OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vielas d'Auson

Vielas d'Auson (en francès Villes-sur-Auzon) és un municipi francès situat al departament de la Valclusa i a la regió de Provença – Alps – Costa Blava.

## Geografia

El municipi limita amb Flaçan al nord, Monius a l'est, Blauvac al sud, i Mormeiron a l'oest, i està situat al sud-est i als peus del Mont Ventoux. Per la seva posició geogràfica, també es troba a prop de les Gorges de la Nesque.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2007 | 2012 | 2017 | 2020 |
| 768 | 769 | 771 | 767 | 915 | 1.030 | 1.221 | 1.249 | 1.297 | 1.287 | 1.273 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2020- | Frédéric Rouet | Sans |
| 2014-2020 | Frédéric Rouet | DVG |
| 2008-2014 | Robert Dufour | |
| 2001-2008 | Guy Viau / Odette Boyac / Robert Dufour | |
| 1995-2001 | Guy Viau | |
| 1977-1995 | Jean Courbet | |

## Personalitats vinculades al municipi

* Prosper de Tournefort (1761-1844), fill de la localitat, advocat i diputat al Comtat Venaissí, va contribuir en els primers mesos a la redacció dels Articles de constitution de 1789. Després d'un exili a Itàlia, va demanar el sacerdoci, nomenat a Lió i a Compiègne, esdevingué bisbe de Llemotges el 1824.
* René Seyssaud (1867-1952), pintor de la vida camperola de Vielas d'Auson.
* Alexander Grothendieck (1928-2014), matemàtic, hi va viure l'any 1986.
* Els justos entre les Nacions procedents de Vielas d'Auson van ser:
** Andrea Bézer.
** René Bézer.

## Referències

* ↑ Topònims occitans de la Valclusa
* ↑ «Des villages de Cassini aux communes d'aujourd'hui» (en francès). Ldh/EHESS/Cassini. [Consulta: 24 març 2023].
* ↑ Informació provinent de l'Insee, consultable als següents enllaços: «Populations légales 2006 Commune de Villes-sur-Auzon» (en francès). [Consulta: 24 març 2023]. «Populations légales 2007 Commune de Villes-sur-Auzon» (en francès). [Consulta: 24 març 2023]. «Populations légales 2012 Commune de Villes-sur-Auzon» (en francès). [Consulta: 24 març 2023]. «Populations légales 2017 Commune de Villes-sur-Auzon» (en francès). [Consulta: 24 març 2023]. «Populations légales 2020 Commune de Villes-sur-Auzon» (en francès). [Consulta: 24 març 2023].
* ↑ «Bishop Prosper de Tournefort †» (en anglès). catholic.hierarchy.org. [Consulta: 24 març 2023].
* ↑ Legrand, Caroline «René Seyssaud à la maison» (en francès). La Gazette Drouot, 15-12-2017 [Consulta: 24 març 2023].
* ↑ Scharlau, Winfried. «Chapter 21. Grothendieck's Family II». A: Who Is Alexandre Grothendieck? Anarchy, Mathematics, Spirituality, Solitude (en anglès). 3: Spirituality (1970-1991), 2011 [Consulta: 24 març 2023].
* ↑ «Andréa Bézer» (en francès). Anonymes, Justes et Persécutés durant la période Nazie dans les communes de France. [Consulta: 24 març 2023].
* ↑ «René Bézer» (en francès). Anonymes, Justes et Persécutés durant la période Nazie dans les communes de France. [Consulta: 24 març 2023].
# Carretera estatal 292 Nord Occidental Sarda

La carretera estatal 292 Nord Occidental Sarda (SS 292) és una important carretera italiana que flueix al nord-oest de la Sardenya.

## Trajectòria

Comença a l'Alguer, de la varretera estatal 127 bis Septentrional Sarda, deixant el sud de la ciutat, i s'interna terra endins. El seu traçat és curvilini a la primera part; aquí travessa el centre habitat de Villanova Monteleone. Creua el territori municipal de Monteleone Rocca Doria, baixa fins a arribar a Padria (on s'aparta la carretera estatal 292 dir Nord Occidental Sarda) i continua durant alguns quilòmetres fins a entrar a l'Oristany.
La primera localitat que s'hi troba és Suni (on es creua amb la Carretera estatal 129 bis Transversal Sarda), Tinnura, Flussio, Magomadas i Tresnuraghes. Continuant vers al sud arriba al centre de Sennariolo i Cuglieri, on per mitjà d'una obra de la carretera de circumval·lació es va obrir al trànsit en 2009, i s'evita el trànsit intern d'aquest centre habitat, després gira cap a la costa.
Arribada aquí, toca Santa Caterina di Pittinuri, S'Archittu i Torre del Pozzo, tres localitats d'estiu; els darrers kilòmetres són en planura i rectilinis, on travessa els centres de Riola Sardo, Nurachi i la fracció oristanesa de Donigala Fenughedu. En correspondència del santuari "Madonna del Rimedio" (del qual surt la SP 54 bis que entra a Oristany Nord) la carretera segueix una corba cap al nord-est i prossegueix vora 4,7 kilòmetres, travessant les fraccions oristaneses de Nuraxinieddu i Massama, per confluir en la Carretera estatal 131 Carlo Felice en correspondència del kilòmetre 99.
La 292 és totalment privada de galeries i presenta el traçat de carretera estatal de calçada única en rectilini complet més llarg de la Sardenya amb 2.675 metres, entre Cuglieri i la localitat costanera de Santa Caterina di Pittinuri; en el dialecte local de Cuglieri el tram és anomenat Fanne Arca.
El tram entre l'Alguer i Suni és particularment apreciat pels motoristes, gràcies a les moltes corbes i el paisatge espectacular que travessa.

## Carretera estatal 292 dir Nord Occidental Sarda

La Carretera estatal 292 dir Nord Occidental Sarda és una carretera italiana. És feta gairebé com un enllaç entre la carretera nacional 292 Nord Occidental Sarda prop de Padria i la carretera estatal 131 Carlo Felice prop Cossoine.
Comença des de l'autopista 292 Nord Occidental Sarda prop Padria. Hi troba els centres de Pozzomaggiore (sense creuar-lo) i Cossoine. El seu rajecte acaba a la carretera estatal 131 Carlo Felice prop d'aquesta última localitat.
# Erbray

Erbray (en bretó Ervoreg) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament va formar part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 2.695 habitants. Limita amb Soudan, Juigné-des-Moutiers, Saint-Julien-de-Vouvantes, Petit-Auverné, Moisdon-la-Rivière, Louisfert i Châteaubriant.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1.766 | 1.808 | 1.885 | 2.152 | 2.392 | 2.351 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Jean Poulain | |
| 2008- | Jean Pierre Juhel | |
# Emperador Xiaowu de Jin

L'Emperador Xiaowu de Jin (晋孝武帝/晉孝武帝, pinyin Jìn Xiàowǔdì, Wade-Giles Chin Hsiao-wu-ti) (362–396), nom personal Sima Yao (司馬曜), nom estilitzat Changming (昌明), va ser un emperador de la Dinastia Jin Oriental (265-420) de la història xinesa.
El règim dels Yan anteriors fundat pels Xianbei va dominar gran part de la Xina del nord. Membres de la tribu Di van conquerir la regió al voltant de Shanxi, i van formar l'Imperi Di dels Qin anteriors, que el 370 envaí i conquerí Yan anteriors, unificant la majoria del nord de la Xina. El 376 després de dues campanyes contra Liang anteriors i l'estat de Dai, Fú Jiān dels Qin anteriors va tornar a unificar tot el nord de la Xina però el 383 va ser decisivament derrotat en la batalla del Riu Fei per l'exèrcit dels Jin Oriental. provocant una guerra civil massiva entre els Qin anteriors i la seva final destrucció, garantint la supervivència dels Jin Orientals i altres règims xinesos al sud del riu Iang-Tsé (Chang Jiang). Després de la batalla, les forces de Jin van guanyar part dels territoris de Henan i Shantung.
Xiaowu de Jin va morir d'una mort inusual—va ser assassinat per la seva concubina la Consort Zhang després que ell l'hagués insultat. Seria l'últim emperador Jin exercint efectivament el poder imperial, ja que els seus fills l'Emperador An i l'Emperador Gong serien controlats per regents i senyors de la guerra.

## Noms d'era

* Ningkang (寧康 níng kāng) 19 de febrer del 373 – 8 de febrer del 376
* Taiyuan (太元 tài yuán) 9 de febrer del 376 – 12 de febrer del 397

## Família

* Pare
** Emperador Jianwen de Jin
* Mare
** Consort Li Lingrong (d. 400)
* Esposa
** Emperadriu Wang Fahui (creat el 375, d. 380)
* concubines rellevants
** Consort Chen Guinü, mare del Príncep Hereu Dezong i el Príncep Dewen
** Consort Xu, mare de la Princesa Xin'an
** Consort Zhang
* Fills
** Sima Dezong (司馬德宗), el Príncep Hereu (creat el 387), més tard Emperador An de Jin
** Sima Dewen (司馬德文), el Príncep de Langye (creat el 392), més tard Emperador Gong de Jin
** Princesa Jinling (d. 432)
** Princesa Xin'an
** Princesa Poyang

## Referències

* ↑ Peers, C. J.. Imperial Chinese Armies (1) 200 BC - AD 589 (en anglès). Osprey Publishing, 1995. ISBN 1-85532-514-4.
* ↑ Zizhi Tongjian, p. vol. 1, c. 17.
* ↑ Bo, Li; Yin, Zheng. 5000 years of Chinese history (en anglès). Inner Mongolian People's publishing corp, 2001, p. 419. ISBN 7-204-04420-7.
Emperador Xiaowu de JinCasa de SimaNascut: 362 Mort: 396 :
| Títols de regnat |||
| Precedit per: Emperador Jianwen de Jin | Emperador de la Xina 372–396 amb Emperadriu Vídua Chu (372–376) | Succeït per: Emperador An de Jin |
| Precedit per: Fu Jiān | Emperador de la Xina 372–396 amb Emperadriu Vídua Chu (372–376) | Succeït per: Emperador An de Jin |
# Ahmed Paixà Hezarpare

Ahmed Paixà Hezarpare (mort 1548) fou gran visir otomà del 1546 al 1548. Hezarpare fou un malnom pòstum que se li va donar, segons els historiadors perses, perquè després de ser assassinat per estrangulació, el seu cos va ser esquarterat (en persa hezarpare significa «mil trossos»).
Després de la destitució de Sultan-Zade el desembre del 1645, el sulta Ibrahim I el va nomenar gran visir. Sota el seu govern els venecians van ocupar Ténedos. També es va produír el casament del sultà amb una de les seves concubines Telli Khasseki, a la que va oferir el palau d'Ibrahim Pasha a l'Hipòdrom d'Istanbul, palau que va ordenar que fos cobert de tapissos; aquest i d'altres capricis havien provocat un augment considerable dels impostos (augment que no repercutia en la inversió en la guerra contra Venècia) i, per tant, el descontentament popular. A les províncies hi va haver alguna revolta com la de Varbar Ali Pasha a Sivas que fou reprimida per Ipshir Mustafa Pasha.
Les bogeria del sultà Ibrahim I va fer que alguns oficials dels geníssers es posessin d'acord amb els ulemes per donar un cop d'estat. La primera víctima fou el propi gran visir, que fou assassinat pels colpistes el 8 d'agost de 1648. Poques hores després el sultà Ibrahim I I era deposat.

## Bibliografia

* P. Rycaut, The history of the Turkish Empire, Londres 1680
Gran visir otomà :
# Massís del Montcalm

El massís del Montcalm (francès: Massif du Montcalm) és un massís de muntanyes ubicat als Pirineus, a la frontera entre França i Espanya, té una altitud de 3077 metres per sobre del nivell del mar.
Alguns dels cims tenen més de 3.000 m d'altitud i el cim més alt de Catalunya (Pica d'Estats), així com el cim més alt d'Arieja (Pic de Montcalm), són part d'aquest massís.

## Cims

Alguns dels cims principals són:
* Pica d'Estats, 3.143 m
* Pic de Montcalm, 3.077 m
* Pic de Sotllo, 3.072 m
* Pic Verdaguer, 3.131 m
* Punta de Gabarró, 3.115 m
* Rodó de Canalbona, 3.004 m
* Pic de Canalbona, 2.965 m
* Pic Oriental de Canalbona, 2.915 m

## Vegeu també

* Pirineus
* Llista de muntanyes de Catalunya
* Llista de tresmils dels Pirineus

## Referències

* ↑ «Mapa Topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2010].
* ↑ Juan Buysé, Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico. 3a ed. Editorial Martínez Roca, Barcelona, 1993
# Llista d'alcaldes d'Illa (Rosselló)

Els alcaldes del municipi rossellonès d'Illa han estat:
| Data inicial | Fi del mandat | Nom |
| 1790 | 1791 | Jean Llagone |
| 1791 | 1793 | Jacques Salamo |
| 1793 | 1794 | Jean-Baptiste Moynier |
| 1794 | 1794 | François Dauriach |
| 1794 | 1795 | François Tarris |
| 1795 | 1798 | Jacques Mauran |
| 1798 | 1808 | Michel Clotes |
| 1808 | 1815 | Jean Boixo |
| 1815 | 1815 | François Dauriach |
| 1815 | 1825 | Jean Boixo |
| 1825 | 1826 | François Batlle |
| 1826 | 1830 | Jacques Abadie |
| 1830 | 1831 | François Dauriach |
| 1831 | 1837 | Jean de Lacour |
| 1837 | 1840 | Jean Chauvet |
| 1840 | 1848 | Jean de Lacour |
| 1848 | 1848 | Joseph Gravas |
| 1848 | 1848 | Jacques Illes |
| 1848 | 1848 | François Obert |
| 1848 | 1849 | Josep Boixo |
| 1849 | 1850 | Jean Nadal |
| 1850 | 1858 | François Obert |
| 1858 | 1867 | Jean Trullès |
| 1867 | 1870 | Victor de Lacour |
| 1870 | 1870 | Antoine Lavaill |
| 1870 | 1871 | Joseph Marty |
| 1871 | 1871 | Victor de Lacour |
| 1871 | 1874 | Joseph Marty |
| 1874 | 1876 | Raymond Amiel |
| 1876 | 1876 | Auguste Pinet |
| 1876 | 1877 | Frédéric Fillol |
| 1877 | 1878 | Charles de Lacour |
| 1878 | 1878 | Louis Nogués |
| 1878 | 1881 | Frédéric Fillol |
| 1881 | 1894 | François Baux |
| 1894 | 1895 | François Nicolau |
| 1895 | 1896 | Jean Galia |
| 1896 | 1900 | François Baux |
| 1900 | 1904 | François Aspès |
| 1904 | 1904 | François Baux |
| 1904 | 1922 | Étienne Batlle |
| 1922 | 1923 | Felix Ausseil |
| 1923 | 1927 | Louis Marqui |
| 1927 | 1935 | Jean Galia |
| 1935 | 1940 | Jacques Tixador |
| 1940 | 1941 | Aimé Saris |
| 1941 | 1944 | Pierre Blanc, nomenat per delegació especial del govern de Vichy |
| 1944 | 1947 | Etienne Margaill |
| 1947 | 1954 | Jean Pons |
| 1954 | 1959 | Lucien Gély |
| 1959 | 1977 | Maurice Iché |
| 1977 | 1983 | Lucette Pla-Justafré |
| 1983 | 2001 | Henri Soler |
| 2000 | 2009 | Henri Demay |
| 2009 | actual | Willy Burghoffer |

## Notes

Anteriorment al càrrec d'alcalde (maire), la població era regida per batlles reials. Dos dels darrers van ser Josep d'Albert i de Viader (1685-1754) i -sembla- el seu fill Joseph d'Albert (1721-1790)

## Referències

* ↑ «Llista d'alcaldes d'Illa, al web municipal» (en francès). Arxivat de l'original el 2015-08-26. [Consulta: 1r gener 2015].
* ↑ Nicolas, Sylvie. Les derniers maîtres des requêtes de l'Ancien Regime (1771-1789) Dictionnaire prosopographique. París: École des Chartes, 1998, p. 83-84 (Mémoires et documents de l'École des Chartes, 51). ISBN 9782900791219.
# Ahnenpass

Ahnenpass <<passaport dels avantpassats>> Era un certificat de l'origen racial ari del portador que expedia la Reichsverband der Standesbeamten Deutschlands (Associació de Registres Matrimonials d'Alemanya) a l'irrisori preu de 0'6 Reichsmarks o marcs imperials,
Aquest document era imprescindible per a tot ciutadà optant a un lloc a l'Administració (llei del 7 d'abril de 1933). Per aconseguir-ho calia provar documentalment que els pares i els quatre avis eren de sang alemanya. Els naturals d'altres països podien sol·licitar-ho sempre que certifiquessin ser de sang alemanya i, per tant, admissibles al poble alemany.

## Precedent espanyol

Aquest document té un precedent espanyol als estatuts de neteja de sang que algunes institucions van exigir als seus membres entre els segles XV i XVII, als quals la mateixa Inquisició considerava «cosa absurda i de gran perjudici».

## Vegeu també

* Volksdeutsche

## Bibliografia

* Enciclopedia Nazi (Contada para escépticos), Editorial Planeta, pàg. 20. text de Juan Eslava Galán (ISBN 978-84-08-24702-9)
# Guerres franco-índies

Les Guerres franco-índies són el conjunt de conflictes en Amèrica del Nord paral·lels a diverses guerres dinàstiques europees durant l'edat moderna. A Quebec són conegudes normalment com a Guerres Intercolonials. Mentre que només algunes de les guerres van afectar l'Imperi Espanyol i les Províncies Unides, el Regne de la Gran Bretanya, les seves colònies, els nadius americans i el Regne de França i les seves colònies van participar en els quatre conflictes. Aquestes guerres formen part de la Segona Guerra dels Cent Anys entre França i Anglaterra (1688 - 1815). Les colònies franceses i britàniques a Amèrica creixien contínuament, el que provocava problemes pel control dels diferents territoris. Quan els països europeus entraven en guerra les seves colònies també hi participaven, encara que les dates no sempre coincideixen exactament.
Les diferents guerres americanes, amb els seus corresponents europees van ser:
| Anys de guerra | Guerra nord-americana | Guerra europea | Tractat de pau |
| 1689 - 1697 | Guerra del rei Guillem Primera Guerra Intercolonial (al Quebec) | Guerra de la Gran Aliança Guerra de la Lliga d'Augsburg | Tractat de Rijswijk |
| 1702 - 1713 | Guerra de la Reina Anna Segona Guerra Intercolonial | Guerra de Successió Espanyola | Tractat d'Utrecht |
| 1744 - 1748 | Guerra del rei Jordi Tercera Guerra Intercolonial | Guerra de l'orella de Jenkins Guerra de Successió Austríaca | Tractat d'Aquisgrà (1748) |
| 1754 - 1763 | Guerra Franco-Índia Quarta Guerra Intercolonial | Guerra dels Set Anys | Tractat de París (1763) |
Conforme les guerres es succeïen l'avantatge militar va ser decantant-se per li costat anglès. Això es va deure en gran part a que la població anglesa a Amèrica era molt superior a la francesa i, per tant, tenia major capacitat productiva. Els francesos van aconseguir imposar-se en els tres primers conflictes, però en el tercer foren derrotats i expulsats d'Amèrica del Nord.
Irònicament les victòries angleses a Amèrica del Nord van portar a perdre les seves colònies. Un cop lliurats de l'amenaça francesa, les Colònies Americanes no van veure la necessitat de romandre sota el jou anglès, el que va contribuir a la Guerra d'Independència dels Estats Units.
Les tres primeres guerres van seguir el mateix esquema: totes van començar a Europa i es van estendre per Amèrica. Una vegada que la guerra arribava a Amèrica eren els colons els que hi participaven. L'últim conflicte va trencar aquest esquema, ja que va començar a Amèrica del Nord. Nombrosos regulars anglesos es van traslladar a Amèrica i van aconseguir prendre Nova França. La victòria anglesa va suposar la pèrdua de l'imperi colonial francès, reduït a la Guaiana Francesa, Saint-Pierre i Miquelon.
# Eringhem

Eringhem (en neerlandès Eringem) és un municipi francès, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord, que forma part de la Westhoek. L'any 2006 tenia 456 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 360 | 401 | 381 | 365 | 413 | 419 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Bernardin Crépin | |
| 2008- | Paul Janssen | |
# Casa Baltasar Gorina

La Casa Baltasar Gorina, o simplement Casa Gorina, és un edifici del centre de Terrassa (Vallès Occidental), situat al carrer de la Font Vella, protegit com a bé cultural d'interès local. És veïna de la Casa Concepció Monset, també del mateix arquitecte Lluís Muncunill i construïda uns anys després.

## Descripció

És un habitatge unifamiliar entre mitgeres, de planta baixa i dos pisos. La construcció és feta amb maó vist.
A la planta baixa hi ha la porta d'accés, amb una petita finestra al damunt, i al costat esquerre hi ha una altra finestra vertical molt elevada que enllaça amb el pis següent mitjançant la imposta que marca el forjat del primer pis. En aquest s'obren dues eixides unides per una balconada de ferro i, al pis superior, una successió de quatre finestres més petites que formen falsos arcs. Especialment destacats són els treballs de forja de les baranes i el sotabalcó del pis principal.
L'acabament de l'edifici es caracteritza pel fet de presentar una cornisa sostinguda per mènsules de maó escalonat i merlets dentats.

## Història

L'edifici és una obra de 1902 de l'arquitecte modernista Lluís Muncunill, bastit com a residència familiar del constructor d'obres Baltasar Gorina. Recull una influència de l'estil de Domènech i Montaner, amb una excel·lent combinació del maó dominant la major part de la façana amb la pedra a la planta baixa, les biguetes de ferro vist i la ceràmica de colors vius i dibuixos florals. Actualment és la seu de l'empresa Alerta Prevenció, S.L.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Baltasar Gorina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 octubre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Alaric I d'Empúries

Alaric I d'Empúries fou comte d'Empúries i de Rosselló (843-844).
Es casà amb Rotruda, filla de Berà, primer comte de Barcelona, amb qui va tenir diversos fills:
* Oriol
* Anna
* Radlinda: casada amb Radulf de Besalú, fill del comte Sunifred d'Urgell i germà de Guifré el Pilós.
Vers el 842 o el 843, juntament amb Àrgila, fill també de Berà i, per tant, cunyat seu, s'emparà efímerament del comtat en lluita amb Sunyer I, el comte legítim nomenat pel rei franc Lluís I el Pietós.
El seu govern durà poc, en un període ple de confusió i de violència per al comtat, que aviat cauria en mans d'un altre usurpador, Guillem de Septimània.

## Notes

* ↑ Miquel Coll i Alentorn, Textos i estudis de cultura catalana. Història/2. Curial, Edicions Catalanes. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1992. pàg. 152.
* ↑ De Marca, Pierre. Marca Hispanica, 1688, p. appèndix, doc. 62, any 844.
* ↑ Catalunya Carolingia. VI. Els comtats de Rosselló, Conflent, Vallespir i Fenollet, p. doc. 97, any 876.
# Guillem de Baviera

Guillem, duc de Baviera (Palatinat-Zweibrücken-Birkenfeld, 10 de novembre, 1752 - Bamberg (Oberfranken), 8 de gener, fou comte palatí i duc de Gelnhausen. Des del 16 de febrer de 1799 va ser el primer duc de Baviera, títol de nova creació de l'única branca que quedava de la branca de Wittelsbach, que també provenia del Palatinat, a més de la línia de l'elector que governava a Baviera. Mai va governar el seu propi principat, però va ser governador del Ducat de Berg del 17 de desembre de 1803 al 20 de març de 1806.
Els seus pares eren Johann von Pfalz-Gelnhausen i Sophie Charlotte von Salm-Dhaun (1719-1770). Es va casar amb Maria Anna, comtessa palatina de Birkenfeld-Zweibrücken, germana del duc Carles II August i del futur rei de Baviera, Maximilià I.
El 1778 Wilhelm es va convertir en membre honorari de l'Acadèmia de Ciències de Baviera. Guillem residia a Landshut i el 1797, com a darrer parent amb dret a heretar, va concloure el contracte de casa d'Ansbach amb el posterior elector i rei de Baviera Maximilià I, en el qual es definia la unitat i indivisibilitat de les terres de Wittelsbach. Quan va prendre possessió com a elector el 16 de febrer de 1799, va rebre el títol de duc a Baviera. En l'apanatge de 1803, Wilhelm, com a cunyat de l'elector, va rebre el ducat de Berg com a apanatge i, per tant, la governació. Guillem va representar l'elector al ducat fins al 1806, quan el ducat va ser cedit a Napoleó. No va poder residir al palau destruït de Düsseldorf, sinó que es va canviar a posades, més tard al palau del governador i al palau de Benrath.

## Descendència

* Fill (*/† 6 de maig de 1782)
* Maria Elisabeth Amalie Franziska (1784–1849) ⚭ 1808 Louis-Alexandre Berthier, mariscal de França, príncep de Wagram, duc de Neufchâtel (1753–1815)
* Pius Augustus (1786–1837), duc de Baviera ⚭ 1807 Princesa Amalie Luise von Arenberg (1789–1823)

## Referències

* ↑ Margot Hamm (Hrsg.): Bayern entsteht. Montgelas und sein Ansbacher Mémoire von 1796. Katalog zur Ausstellung des Hauses der Bayerischen Geschichte in Zusammenarbeit mit dem Bayerischen Hauptstaatsarchiv in Ansbach und München 1996/97. Verlag Pustet, Regensburg 1996, ISBN 3-7917-1535-6, S. 101.
* ↑ Ehrenmitglieder – Wilhelm Pfalzgraf von Zweibrücken-Birkenfeld-Gelnhausen, später Herzog in Bayern. Bayerische Akademie der Wissenschaften – online, abgerufen am 3. Juli 2009: „Wilhelm Pfalzgraf von Zweibrücken-Birkenfeld-Gelnhausen, sp. Herzog in Bayern, * 1752 Gelnhausen, Hessen; † 1837 Landshut."
* ↑ Max Spindler: Handbuch der bayerischen Geschichte. Verlag C.H.Beck, München 1988, ISBN 3-406-32320-0, S. 1233f.
* ↑ Die Herzöge von Berg aus den Linien Pfalz-Sulzbach und Pfalz-Zweibrücken-Birkenfeld, 1742–1806.
* ↑ Wilhelm Herzog in Bayern (1752–1837)

## Bibliografia

* Friedrich August Schmidt, Bernhard Friedrich Voight: Neuer nekrolog der Deutschen, S. 61f, Digitalisat
* Hermann von Witzleben, Ilka von Vignau: Die Herzöge in Bayern. Von der Pfalz zum Tegernsee. München 1976, ISBN 3-7913-0394-5, S. 121–207.