OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llista de banderes departamentals de França

Aquesta és una llista de les banderes departamentals de França. L'estat francès està dividit en 101 departaments, els quals es mostres per ordre alfabètic en català i entre parèntesis el nom oficial.
* Top
* A
* B
* C
* D
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L
* M
* N
* O
* P
* Q
* R
* S
* T
* U
* V
* W
* X
* Y
* Z

## A

* Ain
* Aisne
* Alier (Allier)
* Alps de l'Alta Provença (Alpes-de-Haute-Provence)
* Alps Marítims (Alpes-Maritimes)
* Alt Loira (Haute-Loire)
* Alt Marne (Haute-Marne)
* Alt Rin (Oberelsass, Haut-Rhin)
* Alta Còrsega (Corsica suprana)
* Alta Garona (Haute-Garonne)
* Alt Saona (Haute-Saône)
* Alta Savoia (Haute-Savoie)
* Alta Viena (Haute-Vienne)
* Alts Alps (Hautes-Alpes)
* Alts del Sena (Hauts-de-Seine)
* Alts Pirineus (Nauts Pirenèus, Hautes-Pyrénées) (proposta)
* Ardecha (Ardèche )
* Ardenes (Ardennes)
* Arieja (Ariège)
* Aube
* Aude (no oficial)
* Avairon (Aveyron)

## B

* Baix Rin (Underelsàss , Bas-Rhin)
* Boques del Roine (Bouches-du-Rhône) (proposta)

## C

* Calvados
* Cantal
* Charente
* Charanta Marítima (Charente-Maritime)
* Cher
* Clipperton
* Corresa (Corrèze)
* Còrsega del Sud (Corsica Suttana)
* Costa d'Or (Côte-d'Or) (no oficial)
* Costes d'Armor (Côtes-d'Armor)
* Cruesa (Creuse)

## D

* Deux-Sèvres
* Dordonya (Dordogne)
* Doubs
* Droma (Drôme)

## E

* Erau (Hérault)
* Essonne
* Eure
* Eure i Loir (Eure-et-Loir)

## F

* Finisterre (Finistère, Penn-ar-Bed)

## G

* Gard
* Gers
* Gironda (Gironde)
* Guadalupe (Guadeloupe) (no oficial)
* Guaiana Francesa (Guyane)

## I

* Ille i Vilaine (Ille-et-Vilaine, Ill-ha-Gwilen)
* Indre
* Indre i Loira (Indre-et-Loire)
* Isèra (Isère )

## J

* Jura

## L

* Landes
* Loir i Cher (Loir-et-Cher)
* Loira (Loire)
* Loiret
* Losera (Lozère)

## M

* Maine i Loira (Maine-et-Loire)
* La Mànega (La Manche)
* Marne
* Martinica (Martinique)
* Mayenne
* Mayotte
* Meurthe i Mosel·la (Meurthe-et-Moselle)
* Morbihan
* El Mosa (Meuse)
* Mosel·la (Moselle)

## N

* Nièvre
* Nord

## O

* Oise
* Òlt (Lot )
* Òlt i Garona (Lot-et-Garonne)
* Orne

## P

* París
* Pas de Calais (no oficial)
* Pirineus Atlàntics (Pirinèus-Atlantics, Pirinio Atlantiarrak, Pyrénées-Atlantiques) (proposta)
* Puèi Domat (Puy-de-Dôme) (proposta)
* Pirineus Orientals (Pyrénées-Orientales)

## R

* Reunió (La Réunion)
* Roine (Rhône)
* Saona i Loira (Saône-et-Loire)

## S

* Saona i Loira (Saône-et-Loire)
* Sarthe
* Savoia (Savoie)
* Sena i Marne (Seine-et-Marne)
* Sena Marítim (Seine-Maritime)
* Seine-Saint-Denis
* Somme

## T

* Tarn
* Tarn i Garona (Tarn-et-Garonne)
* Territori de Belfort (Territoire de Belfort)

## V

* Valclusa (Vaucluse)
* Vall del Marne (Val-de-Marne)
* Vall de l'Oise (Val-d'Oise)
* Var
* Vendée
* Viena (Vienne)
* Vosges

## Y

* Yonne
* Yvelines

## Vegeu també

* Llista de banderes municipals de França

## Referències

* 1 2 3 4 El 2003 van passar a ser regions d'ultramar constituïdes per un únic departament i es regeixen per l'article 73 de la Constitució francesa.
# Manuel Dionisio Díaz Martínez

Manuel Dionisio Díaz Martínez (L'Havana, 8 d'abril de 1874 – Rochester, Nova York, 20 de febrer de 1929) fou un tirador d'esgrima cubà que va prendre part en els Jocs Olímpics de 1904.
En aquests Jocs va prendre part en les proves sabre, en què guanyà la medalla d'or i en la prova de floret per equips, en què també guanyà l'or, si bé en aquest cas sota la designació d'equip mixt.

## Referències

* ↑ «Manuel Díaz» (en anglès). sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-01-30. [Consulta: 31 agost 2012].

## Enllaços externs

* Pefil
# Casa Joan Puig

La Casa Joan Puig és un edifici situat a l'Avinguda del Portal de l'Àngel, 15-17 de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local. Actualment allotja un hotel.

## Història

El 1871, l'indià de Vilassar de Mar Joan Puig i Mir (1831-1876) adquirí a Francesc Xavier Rocabertí de Dameto i Boixadors, comte de Peralada, vescomte de Rocabertí i marquès d'Anglesola i de Bellpuig, l'antic palau del Comte de Peralada, una finca de 1.700 m² de superfície i 413 m² de jardí, per 425.000 pessetes. Puig encarregà al mestre d'obres Pere Bassegoda i Mateu el projecte d'un nou edifici valorat en 700.000 pessetes, cedint terreny a la via pública i establint la residència familiar al pis principal.

## Descripció

Consta de planta baixa, tres pisos i un quart pis i està estructurat al voltant d'un pati central, on neix l'escala noble. De la façana cal destacar la seva composició simètrica, l'alçada de la planta baixa i la utilització d'arcs escarsers tant als portals de la planta baixa com als finestrals dels pisos. L'horitzontalitat és accentuada per uns elements arquitectònics que remarquen la percepció d'alçada, com són la progressiva disminució de l'altura dels pisos a mesura que s'ascendeix, la utilització de tres franges verticals en encoixinat coronades per frontons, de forma arrodonida als dos extrems i triangular al centre. Cada finestral de la primera planta és flanquejat per dos estreps amb capitell corinti, i a la part superior de cada pis hi ha un fris que forma sanefes. L'immoble culmina amb una torre-mirador.
La façana del celobert presenta galeries obertes a cada planta amb pilars de fosa. Els finestrals tenen, igualment, arcs escarsers, tot i que estan menys decorats que a la façana principal. El pis principal pis presenta una galeria porxada amb arcs de mig punt i columnes dobles sobre balustrades de marbre, com també ho és l'escala.

## Referències

* ↑ «Casa Juan Puig (actual Hotel Allegro)». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Joan Puig i Mir». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 «232. Gotas De Sangre Catalana». Rodolfo Pérez Pimentel.
* 1 2 3 «Casa Joan Puig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Casa de D. Juan Puig construida en Barcelona; plaza de Sta. Ana: proyecto de D. P. Bassegoda: planta del piso bajo». Gràfics 03748. AHCB.
* ↑ «Casa de D. Juan Puig construida en Barcelona; plaza de Sta. Ana: proyecto de D. P. Bassegoda: planta del piso principal». Gràfics 03749. AHCB.
* ↑ «Indemnització a Juan Puig i Mir d'una porció de terreny viable enfront casa seva a la plaça de Santa Anna». Q136 3/1 3709. AMCB, 1872.

## Enllaços externs

* «Casa Joan Puig». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Baqueu de Tànagra

Baqueu (grec antic: Βακχείος, llatí: Baccheius) o Baqui (grec antic: Βάκχιος, llatí: Bacchius) fou un metge de l'antiga Grècia natural de Tànagra (Beòcia) que va viure al segle iii aC i va escriure sobre els texts d'Hipòcrates.
És conegut per les referències de Galè i d'Erotià, segons el qual va ser un dels primers comentaristes d'Hipòcrates, i era seguidor d'Heròfil de Calcedònia i contemporani de Filí de Cos. El seu glossari de mots obsolets que apareixen als texts d'Hipòcrates no s'ha conservat, però se'n conserven diversos fragments. Dos segles més tard, Èpicles en va fer un resum i comentari, que tampoc no s'ha conservat.

## Referències

* ↑ Baccheius a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 450
# Quitinozous

Chitinozoa és un microfòssil en forma de matràs trobats en estrats datats entre 489 a 358 milions d'anys d'antiguitat, que és part de la matèria orgànica (segurament són ous) produïda per un animal marí encara desconegut. S'han classificat com animals, però el tàxon no ha estat adscrit a cap dels embrancaments existents. Els Chitinozoa, que amiden de 50 a 2.000 micròmetres, són abundants en tots tipus de sediments marins del món. La seva àmplia distribució i la seva ràpida evolució, els fan valuosos com a marcadors per a la bioestratigrafia. Per exemple, gràcies al Chitinozoa, descoberts l'any 1931, s'ha pogut reconstruir les bandes climàtiques de la Terra del període Ordovicià tardà (entre 460 i 445 milions d'anys d'antiguitat).

## Referències

* ↑ Gary Lee Mullins «A chitinozoan morphological lineage and its importance in Lower Silurian stratigraphy». Palaeontology, 43, 2000, pàg. 359. DOI: 10.1111/1475-4983.00131.
* ↑ Jansonius, J.; Jenkins, W.A.M.. «Chitinozoa». A: Introduction to marine micropaleontology.. Elsevier, New York, 1978, p. 341–357. ISBN 0-444-00267-7.
* ↑ Vandenbroucke, T.R.A., Armstrong, H.A., Williams, M., Paris, F., Zalasiewicz, J.A., Sabbe, K., Nolvak, J., Challands, T.J., Verniers, J. & Servais, T. Polar front shift and atmospheric CO₂ during the glacial maximum of the Early Paleozoic Icehouse. Proceedings of the National Academy of Sciences, 2010; DOI: 10.1073/pnas.1003220107
# Periklís Kakussis

Periklís Kakussis (en grec Περικλής Κακούσης, 1879 -1939) fou un aixecador de pes grec que va prendre part en els Jocs Olímpics de 1904, a Saint Louis, i als Jocs Intercalats de 1906, a Atenes.
El 1904 guanyà la medalla d'or en la prova d'aixecament a dues mans, mentre que dos anys més tard, el 1906, finalitzà sisè en la mateixa prova.

## Referències

* ↑ «Θλίψη: Έφυγε από την ζωή γνωστός Έλληνας Ολυμπιονίκης!» (en grec), 14-01-2018. [Consulta: 24 gener 2021].
* «Periklis Kakousis» (en anglès). sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2009-03-18. [Consulta: 23 agost 2012].
* Perfil
# 578
## Esdeveniments

* 26 de setembre - Constantinoble: Davant la incapacitat manifesta de Justí II, greument malalt, Tiberi II és proclamat emperador romà d'Orient.
* Osaka (Japó): Es crea l'empresa de construcció Kongō Gumi que funcionarà de manera continuada fins a 2006, essent la companyia més longeva del món.

## Necrològiques

* 5 d'octubre - Constantinoble: Justí II, emperador romà d'Orient.
* 31 d'agost - Constantinoble: Joan III, patriarca de la ciutat.
* Edessa (Síria): Jacob el Vell, bisbe de la ciutat.
# Sant Pere del Rourell

Sant Pere és una església parroquial al centre de la població del Rourell (Alt Camp) sota l'advocació de sant Pere apòstol. L'edifici està protegit com a bé cultural d'interès local. La parròquia és sufragània de la de Sant Martí del Morell (Tarragonès), adscrita a l'arxiprestat del Tarragonès Ponent de l'arquebisbat de Tarragona.

## Arquitectura

Es tracta d'un edifici de grans dimensions, d'una sola nau de quatre trams amb capelles laterals i absis semicircular. La volta és de canó amb llunetes. La separació dels trams es reflecteix exteriorment per grans contraforts de maçoneria i maó.
La façana, arrebossada imitant carreus, és simètrica i presenta una porta centrada, emmarcada per grans dovelles de pedra, i coronada per un fris amb cornisa motllurada, al centre de la qual es troba una fornícula d'arc de mig punt amb una imatge de la Verge. A la part superior hi ha una obertura circular. L'acabament de la façana es soluciona mitjançant un frontó triangular. La torre s'eleva a l'esquerra. És de planta quadrada i cos vuitavat.
A la porta de l'edifici hi ha la data incisa del 1777.

## Referències

* ↑ «Sant Pere Apòstol». Cercador de parròquies. Arquebisbat de Tarragona. [Consulta: 24 maig 2012].
* 1 2 3 «Església parroquial de Sant Pere». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012].

## Enllaços externs

* Mapa de recursos culturals, Diputació de Tarragona
# Dret de tanteig

El dret de tanteig, dret de preempció o dret de preferència és un dret de persones físiques (llogaters, arrendataris, copropietaris en indivisió, accionistes...) o persones jurídiques, pel qual obtenen el dret de comprar un bé mobiliari o immobiliari abans que el propietari l'ofereixi a tercers. Pot ser un dret contractual o un dret legal. Un concepte parent és el dret de retracte, que atorga el dret d'adquisició preferent a una persona sobre una cosa ja venuda, en les mateixes condicions (preu, terminis, etc.) del contracte de compravenda efectuat.
Així segons els casos, un llogater pot tenir un dret de preferència quan el propietari vol vendre l'habitatge, un arrendatari pot comprar les terres que ha conreat durant anys. Els accionistes poden convenir entre ells aquest dret per tal d'evitar que un tercer, estrany a l'empresa pugui comprar una part del capital.
Segons les lleis de molts països, en casos d'interès general, una administració pública pot atorgar-se, per decret o per llei, el dret de preempció de béns que li caldran per a realitzar certes obres públiques. Es procedeix així, entre d'altres, quan les obres són projectades a mitjà o llarg termini, i no cal pas una expropiació ràpida. La Llei del dret a l'habitatge de Catalunya faculta els municipis a delimitar àrees on poden exercir el dret de tanteig i retracte, per a complir objectius dels plans locals d'habitatge i complir l'exigència d'incrementar el parc d'habitatges socials, o facilitar la conservació i la rehabilitació d'edificis. Una altra aplicació del dret de preempció o de retracte pot ser l'adquisició per una administració pública d'una obra d'art considerada com de major interès per al patrimoni públic.

## Vegeu també

* Expropiació
* Dret de retracte

## Bibliografia

* Jaume Tos i Urgellès, Disertación de la firma por razón de señorío y derecho de prelación, tanteo o fadiga (castellà) (segle xviii)

## Referències

* ↑ «Dret de tanteig». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Dret de tanteig». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Vives Ruiz, Fernando; López-Jorrín Hernández, Álvaro; López-Jorrín. «El Derecho de suscripción preferente y su exclusión en las sociedades cotizadas». A: Monografías de la Revista de derecho del mercado de valores (en castellà), 6/2010, p. 210. ISBN 9788481267013.
* ↑ Vegeu per exemple l'article 159 del Generalitat de Catalunya. «Decret 146/1984, de 10 d'abril, pel qual s'aprova el Reglament per al desplegament i l'aplicació de la Llei 3/1984, de 9 de gener, de Mesures d'Adequació de l'Ordenament Urbanístic de Catalunya». Portal Jurídic de Catalunya, 1984. [Consulta: 6 octubre 2014]. «Article 159 b) L'Administració urbanística actuant, en primer lloc, i l'Institut Català del Sòl, en segon lloc, tindran dret de preempció en les subhastes de terrenys afectats per l'incompliment de les obligacions.»
* ↑ «LLEI 18/2007, de 28 de desembre, del dret a l'habitatge». Portal Jurídic de Catalunya, 2007.
* ↑ «Dret de tanteig». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# David Summers

David Summers Rodríguez (Madrid, 26 de febrer de 1964) és un cantant espanyol, vocalista del grup musical Hombres G.

## Biografia

Nascut al barri madrileny de Chamberí el 26 de febrer de 1964, és fill del director de cine Manuel Summers i nebot del periodista Guillermo Summers. L'any 1985 surt el primer disc dels Hombres G, banda de la qual és líder. El seu pare va ser el director de la pel·lícula Sufre Mamón a la qual es dona a conèixer el grup musical a la pantalla gran, basada en el disc del mateix nom. Anys després també van protagonitzar la pel·lícula Suéltate el pelo. L'any 1993 el grup decideix separar-se per motius desconeguts, i és en aquest moment quan Rafa Gutiérrez (segona guitarra de Hombres G) i David, decideixen començar per separat una època en solitari. Amb els Hombres G, va participar, i participa actualment en innumerables gires, per Espanya i el continent americà on aconsegueixen la majoria dels seus èxits.
El 2002 el grup va decidir ajuntar-se de nou fent una recopilació dels seus grans èxits, i afegint-ne alguns de nous, aquest disc s'anomena Peligrosamente juntos i va originar un tour per Amèrica. Al setembre de 2007, el grup va treure el seu desè disc, ple de noves cançons amb tot l'estil que ha caracteritzat el grup. Aquest disc s'anomena 10. Entre 1992 i 2004 va estar casat amb Marta Madruga amb la qual va tenir 2 fills bessons bivital·lins: Daniel i Lucía. Entre les aficions de David Summers hi ha: el dibuix, la boxa, col·leccionar joguines antigues i és admirador de Frank Sinatra i els Beatles.

## Discografia amb Hombres G
### Àlbums

* 01 Hombres G - 1985
* 02 La cagaste... Burt Lancaster - 1986
* 03 Estamos locos... ¿o qué? - 1987
* 04 Agitar antes de usar - 1988
* 05 Voy a pasármelo bien - 1989
* 06 Ésta es tu vida - 1990
* 07 Historia del bikini - 1992
* 08 Peligrosamente Juntos - 2002 a Amèrica - 2003 a Espanya
* 09 Todo esto es muy extraño - 2004
* 10 Diez - 2007
* 11 Desayuno continental - 2010

### Recopilatoris

* 01 Grandes Éxitos - 1986
* 02 Los Singles 1984 - 1993 - 1993
* 03 Las Baladas - 1996
* 04 El Lado B de Los Singles - 1997
* 05 Simplemente Lo Mejor - 1998
* 06 Lo Mejor de... - 1998
* 07 Hombres G 1985 - 1992 - 2001
* 08 Los Singles 1985 - 2005 - 2006

### Altres

* 01 Un Par de Palabras
* 02 En Directo Las Ventas 1 de Julio 2003 (DVD)
* 03 El Año Que Vivimos Peligrosamente 2004 (CD)
* 04 En Directo Hombres G + El Canto del Loco. Estadio Vicente Calderón 6 de julio 2005 (DVD)
* 05 Los singles 1985-2005 (DVD)

## Discografia en solitari

* 01 David Summers 1994
* 02 Perdido en el espacio 1997
* 03 En directo desde América 1998
* 04 En directo desde El Metropolitan (Mexico D.F.) 1998
* 05 Basado en hechos reales 2000

## Filmografia

* Sufre mamón 1987
* Suéltate el pelo 1988

## Referències

* 1 2 Varela, Alina. «La cara 'B' de David Summers, vocalista de Hombres G: "un juergas" de 57 años divorciado y padre de mellizos» (en castellà). Semana.es, 20-04-2021. [Consulta: 21 abril 2021].
# Dret a decidir de les persones grans d'edat avançada

El dret a decidir de les persones grans d'edat avançada és un acte humà que requereix informació adequada per prendre decisions de forma autònoma. L'autonomia de la persona és la capacitat d'actuar i decidir de forma independent i comunicar aquestes decisions als altres. Per exercir l'autonomia, les persones han d'actuar per voluntat pròpia i estar informades adequadament sobre la decisió que volen prendre. La capacitat de decidir també requereix aptituds psicològiques per gestionar la informació i prendre decisions. Com a ciutadans, tenim dret a accedir a informació valida i rellevant en totes les àrees de la vida que ens afectin, i també a avaluar les diferents opcions segons els nostres valors i preferències. Així, encara que l'envelliment pot comportar alguns desafiaments, les persones grans segueixen sent capaces de prendre decisions efectives i sàvies.

## Autonomia per prendre decisions

Decidir es un acte humà, per fer-ho la persona té dret a ser informada de manera comprensible, aquesta informació ha de ser veridica i amplia amb el propòsit de poder prendre una decisió de forma autònoma. Per altra banda hem de pensar que el progrés científic ens ha portat a gaudir d'una major qualitat de vida augmentant la possibilitat de viure més anys i, per tant, de fer-nos més grans.
Beauchamp i Childress a la seva obra "Principis de l'ètica Biomèdica" defineixen l'autonomia de la persona com la capacitat de pensar i decidir de forma independent, actuar sobre la base d'aquesta decisió i comunicar-la a d'altres persones. En l'exercici de l'autonomia de les persones s'han de donar almenys tres condicions:
* Actuar voluntàriament, lliure de coaccions externes e internes
* Tenir informació suficient, rellevant, adequada i comprensible sobre la decisió que vol prendre.
* Tenir capacitat, posseir una serie d'aptituds psicològiques que permetin conèixer, valorar i gestionar adequadament la informació, prendre la decisió i expressar-la.

## La capacitat de decidir

Com a ciutadans hem de tenir dret a accedir a una informació valida i rellevant en tots els aspectes de la vida que ens incumbeixin, i també per ser capaços d'avaluar tots els pros i contres de les diferents opcions segons els nostres valors, creences, preferències i circumstancies. A vegades hem de prendre decisions intranscendents, però altres vegades aquestes decisions poden modificar considerablement el curs de la nostra vida o la d'altres persones. La capacitat de decidir requereix unes condicions mentals que poden ser diferents en cada moment o circumstància, però no necessàriament té a veure amb l'edat biològica de la persona.
John Stuart Mill va dir "a l'home li pertany plenament aquella part dels seus actes que no afectin als altres, i sobre la qual la societat no deu interferir", la qual cosa inclou el dret a equivocar-se a l'hora de fer una elecció.

## Referències

* ↑ Martinez Lage,, JM. Demencies:diagnostico y tratamiento. (en castellà). Masson, SA.
# Èpicles

Èpicles (en grec antic: Ἐπικλῆς, llatí: Epicles) va ser un metge de l'antiga Grècia dels segles ii i i aC.
És conegut per una referència d'Erotià, segons el qual va fer un resum del glossari hipocràtic de Baqueu de Tànagra, un lèxic de mots obsolets que apareixen als llibres d'Hipòcrates, organitzat en ordre alfabètic.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/41?rgn=full+text;view=image;q1=EpiclesSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 31. ]
* ↑ «Epikles 5». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
# Shiba Kōkan

    En aquest nom japonès, el cognom és Shiba.
Shiba Kōkan (japonès: 司馬江漢) (1747–1818), també anomenat Suzuki Harushige (鈴木春重), va ser un pintor i gravador japonès del període Edo, famós tant per les seves pintures yoga d'estil occidental, que imitaven l'estil, els mètodes i els temes de les pintures a l'oli holandeses, i que signava Kōkan, com pels seus gravats ukiyo-e, principalment falsificacions dels treballs de Suzuki Harunobu, que creava sota el nom de Harushige. Kōkan no pretenia amagar o dissimular les seves falsificacions, i de fet es diu que fanfarronejava de la seva habilitat a falsificar tan bé el gran mestre.
Alumne de Suzuki Harunobu, de Sō Shiseki i de Hiraga Gennai, Kōkan dominava una varietat d'estils ben diferents, i també era un gran innovador, explorant nous mètodes i estils per si mateix. El 1783, va ser el primer artista japonès a fer servir el gravat calcogràfic amb èxit. Després de la mort de Harunobu el 1770, Kōkan va posar la signatura de Harunobu a uns quants dels seus gravats, que suposadament s'acceptaven com a autèntiques obres de Harunobu en el seu moment. Actualment, els historiadors de l'art han observat l'estil cal·ligràfic distintiu de la signatura de Harunobu falsa, l'ús de la perspectiva occidental i les figures un xic menys delicades dels treballs de Kōkan.
Kōkan vivia a Nagasaki, i va ser estudiant de rangaku (estudis holandesos), a més de la seva activitat com a artista. Interessat per l'astronomia en particular, va escriure i il·lustrar un llibre sobre les teories de Copèrnic, titulat Kopperu temmon zukai (コッペル天文図解, Explicació de l'astronomia de Copèrnic il·lustrada).

## Noms

Com molts altres artistes del període Edo, Kōkan va fer servir una gran varietat de noms en diferents moments de la seva carrera, tot i que els que apareixen més sovint són Shiba Kōkan (司馬江漢), Suzuki Harushige (鈴木春重) i lleugeres variacions d'aquests dos. Les variacions inclouen Shiba Shun (司馬峻) i Suzuki Shun (perquè shun és una altra forma de llegir el mateix caràcter kanji que es llegeix haru en el nom de Harunobu o Harushige). Es creu que el seu nom de naixement podria ser Andō Kichirō (安藤吉次郎) o Andō Kichijirō (安藤吉次郎) o Andō Katsusaburō (安藤勝三郎). També va usar els pseudònims Fugen-dōjin, Kungaku, Rantei i com a escriptor Shumparō (春波楼).

## Notes

* ↑ Conrad, (1989) pg. 380

## Referències

* Schirokauer, Conrad. «15». A: A Brief History of Chinese and Japanese Civilizations. 2a edició. University of New York: Harcourt Brace Jovanovich, Publishers, 1989. ISBN 0155055690.
* Frederic, Louis. Japan Encyclopedia. Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press, 2002. ISBN 0674007700.
* Lane, Richard. Images of the Floating World. Old Saybrook, Connecticut: Konecky & Konecky, 1978. ISBN 1568524811.
* Michener, James Albert. The Floating World. University of Hawaii Press, 1983. ISBN 0824808738.
* Hane, Mikiso. Modern Japan. Westview Press, 1899. ISBN 0813337569.