OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ca l'Erill

Ca l'Erill és una casa d'Anglesola (Urgell) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una casa pairal típicament catalana, com les moltes que es troben al nucli d'Anglesola. Segueixen conjuntament un esquema comú d'estil goticitzant. És un gran edifici, de planta quadrangular i estructurada en tres pisos: planta baixa, planta noble i les golfes.
Cal ressaltar en aquest cas l'aparell de la façana, on s'aprecien carreus de pedra regulars i molt ben treballats seguint filades perfectes. Tot i així, a la façana lateral dreta de la casa cal destacar que fins al primer pis es poden apreciar carreus sense desbastar irregulars però de grans dimensions, la qual cosa podria fer pensar que és d'època molt més anterior o que formés part d'una muralla del poble.
La portalada d'accés a la casa és al centre de la planta baixa, protagonitzant tot el conjunt. És una gran porta d'arc de mig punt d'una sola peça, excepcionalment, sense estar formada per dovelles. Aquesta és flanquejada per dues més de laterals, arquitravades i dotades de magnífiques llindes, que segurament són ja d'època renaixentista.
La primera planta o planta noble es presenta a l'exterior mitjançant cinc obertures sostingudes en un fris sobresortints que talla en sentit horitzontal la façana. D'aquestes, tres són en forma de finestra rectangular i les dues centrals es concreten en una balconada de forja que les uneix. Entre les dues centrals destaquem una grua, també de forja, magnífica, que sobresurt i centralitza tot el conjunt. Representa un drac alat.
Finalment, just sota la coberta hi ha les golfes, amb obertures o galeries amb arcs de mig punt molt típiques del país damunt un ràfec. La coberta, amb teula àrab, és volàtil i presenta més grues penjant, que observen el visitant.

## Història

Aquesta casa pertanyia als senyors d'Erill, que es disputaven la senyoria d'Anglesola amb els Pons, la família del seu davant (al carrer Major). Però els d'Erill van perdre el plet, ja que la família Pons tenien més poder en estar emparentada per casament amb els comtes d'Urgell. Com a conseqüència, aquesta família va entrar en decadència, venent totes les seves possessions fins a desaparèixer. La casa va ser venuda als senyors Gassol, d'aquí les dues denominacions que encara avui perduren a aquesta casa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Ca l'Erill». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 gener 2017].
# Cal Roc (Belianes)

Cal Roc és un exemple de casa pairal catalana d'estil renaixentista a Belianes (l'Urgell). Aquest casal destaca per les seves robustes proporcions, presenta una estereotomia molt regular i la seva façana es troba dividida en tres àmbits horitzontals diferents en funció de cada pis. La part baixa té la porta d'accés de mig punt dovellada.
La planta noble o primer pis presenta tres obertures en forma de finestres amb cornises sobresortides. Una de les finestres es troba decorada per un senzill frontó triangular on, al seu interior, s'insereix una venera. Finalment, el pis superior de la casa són les golfes, on només hi ha un balcó senzill i finestres de reduïdes dimensions.
Casa de carreus de pedra. Consta de tres plantes. A la planta baixa hi ha una porta amb arc de mig punt dovellat i dues portes quadrades. La planta noble presenta tres finestres, totes diferents. La central té columnes adossades a les dues bandes amb entaulament i frontó decorat amb una conquilla. Als laterals hi ha una finestra quadrada amb cornisa i una altra de la mateixa forma amb trencaaigües i cornisa suportada per mènsules. A les golfes hi ha dues finestres i una porta balconera.

## Referències

* 1 2 «Cal Roc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 gener 2017].
# Santa Llúcia de la Fuliola

Santa Llúcia de la Fuliola és l'església parroquial de la Fuliola (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La façana es caracteritza per una portalada emmarcada per pilastres acanalades sobre uns grans sòcols bombats, rematades amb capitells de volutes que sostenen un entaulament amb pinacles en forma de pinya. L'arc d'entrada és conopial i al mig, entre volutes enfrontades, hi ha la data 1783, que correspon a l'última etapa de remodelació de l'església. Damunt la portalada hi ha una rosassa.
La major part de la façana és d'obra vista amb carreus de pedra perfectament regulars. A la part dreta s'aixeca un campanar de base quadrada i dos trams d'alçada acabat amb una balustrada superior amb coronament piramidal. Interiorment la planta és basilical, de tres naus sense transsepte. Les naus estan dividides per columnes vuitavades amb capitell dòric que sostenen arcs de mig punt. La nau principal és més elevada que les laterals, fet que permet situar-hi un claristori amb tondos. La coberta és de volta de canó subdividida en vuit trams. L'absis és poligonal.

## Història

Aquest temple parroquial és modern, ja que pels vestigis que apareixen al tram inferior del campanar és prou clar que l'antiga església era d'origen romànic. A més, a un costat de la torre campanar hi ha una porta d'època romànico-gòtica que encara resta de l'antiga església. Però la data gravada a la porta principal, 1783, és la que ens fa veure la construcció d'aquesta nova església.

## Referències

* 1 2 «Santa Llúcia de la Fuliola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 gener 2017].
# John Huchra

John Peter Huchra (23 de desembre de 1948 - 8 d'octubre de 2010) va ser un professor i astrònom americà. Va ser Viceadministrador acadèmic en Política de Recerca a la Universitat Harvard i Professor d'Astronomia al Harvard-Smithsonian Center for Astrophysics. També va ser representant del Comitè Nacional dels Estats Units a la Unió Astronòmica Internacional i president de la Societat Astronòmica Americana.
Huchra va néixer el 23 de desembre de 1948, a Jersey (Nova Jersey). Va estudiar Física al Massachusetts Institute of Technology i a l'Institut Tecnològic de Califòrnia. Va desenvolupar la seva carrera al Harvard–Smithsonian Center for Astrophysics.
El 1989, va descobrir la Gran Barrera CfA2, junt amb l'astrònoma Margaret Geller.

## Referències

* ↑ Obituary, Boston.com
* 1 2 Welcome to John Huchra's Website, Harvard-Smithsonian Center for Astrophysics.
* ↑ Overbye, Dennis.
* ↑ Frontline, Jan 1, 2010, "In 1989, Margaret Geller and John Huchra, on the basis of redshift survey data, discovered the presence of the Great (Galactic) Wall.
* ↑ Booth, William «Vast Sheet of Galaxies Found In the Far Reaches of Space;'Great Wall' Largest Structure Detected in Universe». , 18-11-1989.
* ↑ «QUEST – Questions answered». The San Diego Union, 11-09-2002. Arxivat 29 de juny 2011 a Wayback Machine.
* ↑ Charles Choi.
* ↑ The Inflationary Universe: The Quest for a New Theory of Cosmic Origins - Alan H. Guth - Google Boeken. Books.google.com [Consulta: 22 maig 2012].
* ↑ Harrington, Philip S.. Cosmic Challenge: The Ultimate Observing List for Amateurs. Cambridge University Press, 2010-11-30, p. 421. ISBN 978-0-521-89936-9 [Consulta: 15 juliol 2011].

## Enllaços externs

* Pàgina de John Huchra al Harvard-Smithsonian Center for Astrophysics
* Agents d'AAS Arxivat 2010-10-25 a Wayback Machine.
* Necrologia en el Boston Globe
* Necrologia en el New York Times
* Publicacions de John Huchra
# Can Solà (Sant Martí de Llémena)

Can Solà és una masia, conjunt format pel mas, amb la pallissa i l'era, al Pla de Sant Joan del terme municipal de Sant Martí de Llémena declarada bé cultural d'interès nacional.
El mas està format per diversos cossos rectangulars, tots ells d'obra de maçoneria i amb cadenes cantoneres de carreus. Conserva abundants finestres gòtiques, de permòdols i d'arc conopial en diverses façanes. Les restes de la torre podrien correspondre a la meitat d'uns dels cossos de la masia, on s'observa un cadenat cantoner a mitja paret, testimoni de l'existència d'un cos inicial més reduït. Els cossos es modulen en planta baixa, pis i pis sota-coberta. No hi ha elements defensius visibles. Podria tractar-se d'un mas amb un origen en un mas-torre.
La pallissa és un edificació de planta rectangular, de pedra volcànica de la zona, teulat a dues aigües i carener perpendicular a la façana principal. D'una nau, amb dos pilars rodons de pedra aguantant el cairat de la coberta, de teules enllatades. La crugia dreta té dos nivells, tancada la planta baixa.

## Notes

* 1 2 «Can Solà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 febrer 2017].
# Castell de la Crua

Castell de la Crua és un castell gòtic de Baix Pallars (Pallars Sobirà) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una gran torre de planta quadrada de 8,3 x 8,3 m, de tres pisos que actualment es troben ensorrats, així com la coberta, des de fa ja molts anys (en el poble es diu que ningú l'ha vista mai), fet demostrat pels grans arbres que han crescut a l'interior. Els sòls dels respectius pisos es recolzaven en un petit entrant que formen els quatre murs de la torre i en el centre, en un pilar que amida a la base 1,7 m de llarg x 0,8 c d'ample, i que es va reduint a cada pis, formant també com un entrant o graó. A l'exterior s'obre la planta baixa de la torre, en el mur de llevant hi ha un gran portal d'arc ogival, realitzat amb carreus ben tallats i decorats amb motllures, que avui gairebé no es conserven i deixen al descobert l'estructura interna del mur, d'aparell més petit i sense desbastar. A cadascuna de les altres façanes s'obren dues petites espitlleres. Al primer pis s'obre a cada façana una finestra allargada, la del mur septentrional conserva encara part de la banqueta que la flanquejava a costat i costat en el buit del llindar. El pis superior presenta a cada cara una petita finestra, més gran a la façana principal, subdividida per dos travessers de pedra que es creuen en el terç superior de l'obertura. Els murs de la torre tenen un gruix a la base d'un metre d'ample, construïts amb un aparell sense desbastar de grans blocs a la base, i de mida més reduïda a la part superior. La porta i les finestres estan revestides per blocs ben tallats decorats amb motllures.

## Referències

* ↑ «Castell de la Crua». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 juliol 2017].
# Mas Llapart

El Mas Llapart és una masia de Camós (Pla de l'Estany) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Gran mas de planta rectangular amb diversos cossos afegits. L'estructura bàsica està composta per tres crugies suportades per cairats de fusta. Tipologia clàssica.
La sala és més alta que les dependències laterals, cosa que resta reflectida a l'exterior degut a l'absència de murs en el graner (ara golfes) de la planta superior. Aquest és un bon exemple d'una forma tradicional a la comarca, que permet l'emmagatzemament del gra. S'adopta la solució constructiva de pilars i jàsseres en substitució de murs de càrrega i arcs.
Construïda amb carreus i pedres nobles a les cantonades, llindes, ampits i brancals. Sobre la pedra d'entrada de la casa trobem una fornícula que acull una imatge de Sant Maurici i enmig una inscripció del segle xviii que reflecteix la mentalitat pagesa de l'època. Cal remarcar la solució de tres carreus als ampits de les finestres, l'escalonament dels badius i, en general, la interessant composició de les façanes, tant la principal com la del darrere.

## Història

La construcció originària era una característica masia de tres crugies i coberta a dues vessants. La seva estructura actual és el resultat d'una sèrie de reformes i ampliacions culminades l'any 1756, moment en què es produeix la unificació del mas amb un d'aquest cossos exempts formant un pati interior.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas Llapart». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2017].
# Sant Bartomeu de Matamala

Sant Bartomeu de Matamala és una església romànica de Porqueres (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció de petites dimensions d'una nau capçada a llevant per un absis semicircular cobert amb quart d'esfera. Antigament estava cobert per una volta de canó però d'aquesta només en resta la línia d'arrencament. La façana té una porta rectangular amb llinda i brancals de carreus de pedra ben escairats i, coronat la façana, hi ha un campanar de cadireta d'un sol ull. La teulada és a dues aigües.
El parament reflecteix les dues etapes constructives: l'obra romànica és de carreus amb filades força regulars i la reconstrucció del segle xv és amb carreus irregulars i morter.

## Història

La primera vegada que aquesta ermita apareix documentada és l'any 1321. Va ser víctima dels terratrèmols de l'any 1428, per això, l'any 1453 va ser reconstruïda.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Bartomeu de Matamala». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2017].
# U2 (Hamburg)

La U2 és una línia del metro d'Hamburg que mesura 24.534 km i té 25 estacions. Connecta el barri de Niendorf al nord de la ciutat estat via el centre amb Billstedt (Mümmelmannsberg) a l'est. Contràriament a les otres línies del metro d'Hamburg, majoritàriament a cel obert, quasi tot el seu recorregut passa sota terra. És la línia vermella. De l'estació Jungfernstieg cap a Billstedt comparteix la via amb la línia U4.
L'Hamburg Hochbahn AG o HHA explota la línia, en coordinació amb Hamburger Verkehrsverbund (HVV), creada el 1965 que ofereix una tarifa unificada i un servei integrat a tota l'àrea metropolitana d'Hamburg.
La línia actual s'ha constituït el 2009, quan la HHA va reorganitzar la seva xarxa. El tram més antic entre Schlump i l'estació de Hellkamp (ara desafectada) es va obrir el 1913/14. A l'eix nord el 1965 es va obrir el tram cap a l'estació del carrer Lutterothstrasse, el 1966 l'extensió cap al parc zoològic Hagenbecks Tierpark, el 1985 cap a Niendorf Markt i el 1991 Niendorf Nord. L'eix oriental des de l'estació Berliner Tor es va eixamplar cap a l'estació Horner Rennbahn el 1967 i enllà cap a l'estació Legienstrasse (1967), Billstedt (1969), Mümmelmannsberg (1991).
La U2 connecta diversos llocs d'interès: el parc zoològic Hagenbecks Tierpark, l'òpera Staatsoper Hamburg, el barri de restaurants i de negocis elegants Eppendorf, l'Alster i el centre històric a l'estació central Jungfernstieg, l'estació central Hamburg-Hbf i el Museum für Kunst und Gewerbe.
* Estació de Hagendeel
* Estació de maniobres de Billstedt

## Referències

* ↑ Strassenburg, Jan; Tode, Sven; Engel, Sandra. Juliana Topka (redacció). Von null auf hundert in nur sechs Jahren. 1906 bis 1912: Wir bauen Hamburgs erste U-Bahn. Hamburg: Völker Verlag, 2007, p. 124. ISBN 978-3-940020-45-1.
* «Web del HVV tarifes i horaris» (en alemany).
* «Web del HHA» (en alemany). Arxivat de l'original el 2007-08-30. [Consulta: 20 setembre 2015].
# Can Casadevall

Can Casadevall és una masia de Porqueres (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Mas de planta irregular format per dos cossos clarament diferenciats en alçada. L'entrada principal de la casa dona a un pati que queda tancat respecte al carrer mitjançant un mur de pedra amb dues entrades. A causa del desnivell el terreny, l'accés a la casa es fa des del pati, a través d'una escala de pedra que condueix a una terrassa a la que dona la porta principal. Així s'accedeix al cos més gran de la casa, d'estructura rectangular i que consta de planta baixa i un pis. La coberta és a dues aigües. La porta d'entrada és un gran arc de mig punt adovellat, com és habitual en construccions d'aquest tipus. El parament del mur ha estat realitzat amb pedra petita i irregular, a excepció de les portes i finestres, emmarcades amb carreus grans d'un material més noble. Cal assenyalar com a element interessant un gran pou adossat a la façana, avui inutilitzat. El segon cos, l'antic paller, s'aixeca a la banda esquerra del principal. Per la seva estructura i major alçada ofereix l'aspecte de torre adossada. La seva coberta és a una vessant.
A l'interior de la casa (planta baixa), hi ha grans voltes de pedruscall, en un àmbit que primitivament era utilitzat com a celler.

## Història

A la mateixa construcció trobem algunes inscripcions que fan referència a diverses dates: 1751, 1761 i 1869 (ubicades respectivament a les llindes d'una porta lateral, d'una finestra i als basaments de la porta principal). Això fa suposar que l'edifici es va realitzar en diverses etapes constructives o que es va sotmetre a ampliacions i modificacions al llarg del temps. D'altra banda, cal assenyalar també la presència d'unes restes d'Opus Spicatum al basament, que podrien datar del segle x.

## Referències

* 1 2 3 «Can Casadevall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2017].
# Can Vila de Pujarnol

Can Vila de Pujarnol és una masia de Porqueres (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de grans dimensions amb planta rectangular i coberta a dues aigües situada al vessant de migdia de la muntanya de Sant Patllari, a la carretera de Rocalba. La construcció és feta de carreus de pedra irregulars, tret dels emmarcaments de les obertures i les cantonades, que són pedres ben escairades. Consta de quatre plantes: baixos, dos pisos, golfes, i te també alguns cossos adossats a l'estructura principal. L'edifici presenta una estructura de plantes creuada, és a dir, mentre la planta baixa és amb parets de càrrega paral·leles als marges de la muntanya, la resta de plantes presenta parets portants perpendiculars a la muntanya, permetent orientar la sala i les cambres de l'habitatge a migdia. La primera planta presenta voltes de rajola i la segona és amb cairats. A la planta baixa de la façana principal hi ha una porxada amb arcs de mig punt de pedra que a la part superior crea un balcó al primer pis. Es conserva una finestra gòtica a la façana posterior.

## Història

Masia construïda als segles XVI-XVII i reconstruïda després de la Guerra de la Independència.
En una llinda es llegeix: "dia 24 juny 1809 fou cremada per los francesos. Domingo Vila me redificá al 9bre 1820". En una altra llinda hi ha la data de "1817".
Durant les guerres carlines sembla que hi havia una Caserna General.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Vila de Pujarnol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2017].
# Albert Pèlach i Pàniker

Albert Pèlach i Pàniker (1954) és un economista i editor català. Fou director general del Grup Enciclopèdia Catalana des del 2004, en substitució de Benet Llaveria, i fins al 2018, en que el succeí Joan Abellà. També va ser membre de la junta directiva del Gremi d'Editors de Catalunya, president de la comissió organitzadora de la Setmana del Llibre en Català i president el consell directiu de l'Associació Espanyola de Directius a Catalunya.
Pèlach és llicenciat per la Universitat Autònoma de Barcelona i especialitzat en economia agrària per la Universitat Estatal de Michigan, té estudis avançats en societat de la informació i és membre de la Societat Catalana d'Economia de l'Institut d'Estudis Catalans. Desenvolupà la seva activitat professional en el sector agroalimentari i, posteriorment, en l'editorial. El 1996 entrà a formar part de l'equip directiu de Círculo de Lectores, on des del 1997 al 2001 en fou director general, en substitució de Hans Meinke. A continuació fundà la consultoria Triagonal, dedicada a la consultoria d'ensenyament virtual per a les empreses, la qual és membre del Cercle per al coneixement, on Pèlach va ser vocal de la junta directiva entre 2004 i 2007. Des de 2014 fins a 2016 va ser el president de l'Associació d'Editors en Llengua Catalana, en substitució de Jordi Ferré, editor de Cossetània Edicions. Fill de la germana de Raimon Panikkar, Mercé Pàniker i Alemany, és vocal de la Fundació Ramuni Pankier Trust.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «A debat: De llibres, biblioteques i editorials». Item, 48, gener-juny 2008.
* 1 2 3 Aragay, Ignasi «Albert Pèlach serà el nou director general d'Enciclopèdia Catalana». Avui, 11-11-2003.
* ↑ «Enciclopèdia Catalana canviarà la direcció general al desembre». Vilaweb, 01-07-2024. [Consulta: 24 octubre 2024].
* ↑ «Albert Pèlach, nou president de la Setmana del Llibre en Català». VilaWeb, 25-06-2007. [Consulta: 4 juliol 2014].
* ↑ Puig, Oriol ««Estem en crisi, però el món creix i encara hi ha moltes oportunitats»». Diari de Girona, 22-11-2011 [Consulta: 7 juliol 2014].
* ↑ Societat Catalana d'Economia. Anuari de la Societat Catalana d'Economia. Vol. 8. Institut d'Estudis Catalans, p. 19.
* ↑ «Albert Pèlach Paniker». Cercle per al coneixement. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 4 juliol 2014].
* ↑ «Albert Pèlach, nou president dels editors en català». Cultura21, 18-12-2013. Arxivat de l'original el 21 de juliol 2014. [Consulta: 4 juliol 2014].
* ↑ Pigem, Jordi «Fuerza de la palabra». Cultura(s), 05-11-2008, p. 4. Arxivat de l'original el 3 de març 2016 [Consulta: 4 juliol 2014]. Arxivat 3 de març 2016 a Wayback Machine.
* ↑ «Quiénes somos». Ramuni Paniker Trust. Arxivat de l'original el 9 de juny 2017. [Consulta: 4 juliol 2014].