OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1970

La cerimònia de lliurament de les medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 1970 va tenir lloc en 1971 al Cinema Palafox de Madrid amb l'assistència de l'actor Richard Harris. Va ser el vint-i-sisè lliurament d'aquestes medalles, atorgades per primera vegada vint-i-cinc anys abans pel Cercle d'Escriptors Cinematogràfics (CEC). Els premis tenien per finalitat distingir als professionals del cinema espanyol i estranger pel seu treball durant l'any 1970. Després de l'acte es va projectar la pel·lícula Morir d'amor, dirigida per André Cayatte.
Es van lliurar els mateixos quinze premis de la edició anterior i, a més, es van recuperar les medalles a millor actriu i actor de repartiment. La gran triomfadora va ser Tristana, que va guanyar les medalles a millor pel·lícula, director —Luis Buñuel— i actor —Fernando Rey. El director de fotografia Luis Cuadrado va obtenir la seva cinquena medalla consecutiva.

## Llista de medalles

| Categoria | Premiat | Labor premiada |
| Millor pel·lícula | Tristana | Pel·lícula |
| Millor director | Luis Buñuel | Tristana |
| Millor actriu | Carmen Sevilla | El techo de cristal |
| Millor actor | Fernando Rey | Tristana |
| Millor actriu de repartiment | María Asquerino | Goya, historia de una soledad La tonta del bote |
| Millor actor de repartiment | Francisco Pierrá | El jardín de las delicias |
| Millor fotografia | Luis Cuadrado | El jardín de las delicias Goya, historia de una soledad La tonta del bote |
| Millor música | Alfonso Santisteban | La orilla |
| Millors decorats i ambientació | Wolfgang Burmann | Goya, historia de una soledad |
| Millor guió | Manuel Summers | Urtain, el rey de la selva... o así |
| Labor literària | Miguel Rubio | Treballs a Nuevo Diario |
| Millor pel·lícula estrangera | The Arrangement | Pel·lícula |
| Premi Antonio Barbero | Emma Cohen | Labor de conjunt |
| Millor llibre | José Francisco Aranda García | Luis Buñuel |
| Labor periodística | Rafael Capilla Ruiz | Treballs a Revista del Grupo de Exhibición i Marca) |
| Millor curtmetratge | Bolero de amor | De Francesc Betriu |
| Millor pel·lícula de sales especials | Gertrud | Pel·lícula |

## Referències

* ↑ Los premios del Círculo de Escritores Cinematográficos de Madrid, La Vanguardia, 30 de gener de 1971

## Vegeu també

* Fotogramas de Plata 1970
* 15a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia

## Fonts

* Falquina, Ángel. Círculo de Escritores Cinematográficos. 1945-1975. Madrid: Imprenta del MIT, 1975, p. 53 y 107-108. ISBN 84-500-6968-8.
* «Premios del CEC a la producción española de 1970». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 7 setembre 2018].
# Niliacus Lacus

Niliacus Lacus és una característica d'albedo a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 29.71 ° latitud N i 1330 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1958 i fa referència al llac del Nil.

## Referències

* ↑ "Niliacus Lacus". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Hivern en el Sognefjord

Hivern en el Sognefjord —Vinter ved Sognefjorden (noruec)— és una pintura realitzada per l'artista noruec Johan Christian Dahl l'any 1827. El quadre està pintat a l'oli sobre tela i té unes dimensions de 61,5 × 75,5 cm. L'obra forma part de la col·lecció del Museu Nacional d'Art, Arquitectura i Disseny a Oslo, Noruega.

## Antecedents

Després d'un viatge a Itàlia els anys 1820-1821 Johan Christian Dahl va resoldre romandre a Dresden. Allí va dibuixar un gran nombre de paisatges noruecs. Des de 1826, va haver-hi un canvi en el treball de l'artista cap al paisatge noruec. Llavors va realitzar un viatge a través de Noruega de Christiania a Telemark i Hardengervidda als fiords de Noruega Occidental, va ser el seu primer viatge a les muntanyes com a artista.
El motiu principal va ser el poder fer dibuixos del natural durant el viatge. Els pendents escarpats i les roques verticals estan descrits en primer pla. Aquestes pintures és un tribut a la majestuosa naturalesa noruega i a la història de la nació.

## Composició

La imatge de la pintura mostra una vista sobre el Sognefjord, en un matí d'hivern, però sense molta neu. El cel és blau i la llum del sol genera calor en la imatge. En el fons la llum embolica als núvols de color rosa. En primer pla hi ha un monument amb una gran pedra alta que trenca amb la resta del paisatge més aviat pla en aquest costat de la badia. Més enrere en la part oposada s'aprecien els escarpats vessants de la muntanya. En la composició no hi ha personatges humans però si alguns corbs en el front del monument, que dona testimoniatge de la dramàtica batalla de Fimreite de 1184 que ocorregué en aquest punt.

## Notes

* 1 2 3 «Winter at the Sognefjord» (en anglès). Europeana. [Consulta: 20 maig 2016].
* ↑ «Vinter ved Sognefjorden.Høydepunkter. Kunst fra antikken til 1945». samling.nasjonalmusser. [Consulta: 20 maig 2016].
* ↑ Sørensen, Bodil. «Johan Christian Dahl, Vinter ved Sognefjorden». Nasjonalmuseet, 2014. [Consulta: 20 maig 2016].
* ↑ Pharo, 10998, p. 14-15.

## Bibliografia

* Pharo, Ingvild. Billedkunsten i romantikken. Oslo: Art link kunstforl, 1998. ISBN 8291980012.
# Gainsbourg, vie héroïque

Gainsbourg, vie héroïque (en català, Gainsbourg, vida heroica) és una pel·lícula francesa estrenada el 2010 i dirigida per Joann Sfar, que tracta sobre una part de la vida del cantautor Serge Gainsbourg.

## Argument

La pel·lícula narra la vida del cantautor en francès Serge Gainsbourg, des de la seva infància al París ocupat pels nazis, durant els anys quaranta, fins a la seva mort per crisi cardíaca el 1991. El director l'ha volguda basar en dos fets de la vida del cantant, la seva condició de jueu i la seva lletjor, coses que segons ell van influir molt perquè se sentís rebutjat i la seva conseqüent personalitat i manera de fer.

## Repartiment

* Éric Elmosnino: Serge Gainsbourg
* Lucy Gordon: Jane Birkin, amant de Serge Gainsbourg
* Lætitia Casta: Brigitte Bardot, amant de Serge Gainsbourg
* Doug Jones: La Gueule
* Anna Mouglalis: Juliette Gréco, actriu i cantant amiga de Serge Gainsbourg
* Mylène Jampanoï: Bambou, amant de Serge Gainsbourg
* Sara Forestier: France Gall, cantant francesa, guanya el Festival d'Eurovisió amb una cançó de Serge Gainsbourg
* Kacey Mottet Klein: Serge Gainsbourg de nen
* Razvan Vasilescu: pare de Serge Gainsbourg
* Dinara Droukarova: mare de Serge Gainsbourg
* Philippe Katerine: Boris Vian
* Deborah Grall: Élisabeth Levitsky
* Yolande Moreau: la cantant Fréhel
* Ophélia Kolb: una model
* Claude Chabrol: productor musical de Serge Gainsbourg
* François Morel: director de l'internat
* Philippe Duquesne: Lucky Sarcelles
* Angelo Debarre: guitarrista gità
* Grégory Gadebois: Fifí
* Alice Carel: Judith
* Le Quatuor: germans Jacques
* Hafsia Herzi: infermera
* Roger Mollien: pare de France Gall
* Riad Sattouf: el prostitut de la cantant Fréhel
* Joann Sfar: el cantautor Georges Brassens
* Gilles Verlant: el policia del furgó a Nazi Rock

## Crítiques

"Abunden les pretensions líriques, la suposada mordacitat (...) Tot resulta afectat, repetitiu, carregós."

## Premis

* César a la millor primera pel·lícula 2011

## Referències

* ↑ «Gainsbourg». The New York Times.
* ↑ Boyero, Carlos. «Gainsbourg, vie héroïque». El País.
# (2919) Dali

(2919) Dali és un asteroide descobert el 2 de març de 1981 per Schelte John Bus a l'Observatori de Siding Spring, a Nova Gal·les del Sud, a Austràlia. La designació provisional que va rebre era 1981 EX18. El seu nom és en homenatge al pintor empordanès, de Figueres, Salvador Dalí i Domènech (1904-1989).

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=2919.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 29 gener 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Dades actualitzades de la NASA amb l'òrbita de (2919) Dali (anglès)
# Olympia (albedo)

Olympia és una característica d'albedo a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 79.88 ° latitud N i 160 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1958 i fa referència a Olímpia, ciutat grega.

## Referències

* ↑ "Olympia (albedo)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Anna Visscher

Anna Roemers Visscher (Amsterdam, 2 de febrer de 1584 – Alkmaar, 6 de desembre de 1651) fou una poeta, traductora i artista neerlandesa.

## Biografia

Anna, ben coneguda per la seva obra literària, era la filla major del mercader i escriptor d'Amsterdam Roemer Visscher i la germana de Maria Tesselschade Visscher. La situació econòmica i social de la seva família a Amsterdam va habilitar la possibilitat d'Anna per ser instruïda en llengües, cal·ligrafia, brodat, dibuix, pintura, gravat en vidre i altres arts. Va contreure matrimoni amb Dominicus Booth van Wesel el 1624 i es van traslladar a Leiden juntament amb els seus dos fills l'any 1646.
Visscher va viure durant el Renaixement on les poetes eren sovint elogiades pel que eren més que per la seva pròpia obra literària. Es trobava entre el grup d'artistes, escriptors i músics que van formar el cercle Muiderkring. Va ser altament admirada per l'elit artística com a Pieter Corneliszoon Hooft, Jacob Cats, Joost van den Vondel, Constantijn Huygens i uns altres. La van cridar la segona musa Safo, la quarta gràcia i altres adjectius sovint dedicats a treballs d'ella.
Va ser particularment considerada per la seva habilitat amb la punta de diamant per gravar vidre. A més, tenia un aparent interès en els llibres d'emblemes, i va traduir al neerlandès tretze epigrames de Georgette de Montenay Emblèmes, ou devises chrestiennes de 1584. Va contribuir amb poesia al llibre de 1618, Silenus Alcibiadis, Sive Proteus de Jacob Cats, amic contemporani d'Anna Maria van Schurman.
Anna Visscher va morir a Alkmaar, a la casa de la seva germana Maria.

## Referències

* 1 2 Fleischer i Scott, 1988, p. 55.
* 1 2 Meijer, Peypers, p. 5.
* ↑ «Manuscripts» (en anglès). University of Glasgow. [Consulta: 8 abril 2016].

## Bibliografia

* Fleischer, Roland E.; Scott, Susan. The Age of Rembrandt. Penn State Press, 1988. ISBN 978-0-915773-02-2.
* Meijer, Maaike; Peypers, Ankie. The Defiant Muse. Feminist Press, 1998. ISBN 978-1-55861-152-8.
# Les Allues

Les Allues és un municipi francès situat al departament de la Savoia i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps. L'any 2022 tenia 1750 habitants. Els logarets de Méribel i Méribel-Morraret formen part de del centre d'esports d'hivern Les Trois Vallées (‘les tres valls’). Manté un equipament esportiu i d'allotjament de primera classe, construït a l'ocasió dels jocs Olímpics d'Hivern de 1992.

## Demografia

El 2007 tenia 1.854 habitants. Hi havia 839 famílies de les quals 329 eren unipersonals (184 homes vivint sols i 145 dones vivint soles), 192 parelles sense fills, 251 parelles amb fills i 67 famílies monoparentals amb fills. Hi havia 7.665 habitatges, 862 habitatges principals, 6.768 eren segones residències o habitatges d'ús turístic i 35 desocupats. 1.054 eren cases i 6.361 eren apartaments.

## Economia

El 2007 la població en edat de treballar era de 1.337 persones, 1.125 eren actives i 212 eren inactives. És un municipi que viu principalement del turisme de temporada.
L'any 2000 a Les Allues hi havia 7 explotacions agrícoles que con reaven un total de 564 hectàrees.

## Llocs d'interés

* La Patinoire de Méribel, pista de patinatge olímpica dels jocs d'hivern de 1992, centre de lleure

## Referències

* ↑ Beauvalet-Boutouyrie, Marie «L’Aventure olympique. Les architectures des Jeux d’hiver d’Albertville 1992 : des projets inaboutis ? [L'aventura olímpica. L'arquitectura dels Jocs d'hivern d'Albertville 1992: projectes inacabats?]». Cahiers de la recherche architecturale, urbaine et paysagère, 12, 2021. DOI: 10.4000/craup.8544. ISSN: 2606-7498.
* ↑ «Population et logements par commune depuis le recensement de 1962 (1961 pour les Dom) à 1999» (en francès). INSEE. Arxivat de l'original el 5 desembre 2008.
* ↑ Logement, 1968-2007
* ↑ Exploitations agricoles
* ↑ S.P. «Vivre le rêve olympique : la patinoire et la piste de descente de Méribel» (en francès). Le progrès, 03-03-2022.
# Torre del Minaret

La Torre del Minaret, de Martinet o Torreta de la Vila és una construcció al Carrer Major d'Ascó (Ribera d'Ebre), adossada a la casa coneguda com a Ca Estisora. i declarada bé cultural d'interès nacional. Torre troncocònica de planta quadrangular adossada a un edifici cantoner, de manera que només són visibles dos panys de paret. La façana de tramuntana s'ha obert amb un portal i diverses finestres de factura moderna, així com una galeria al nivell superior. D'aquest mur destaca la presència d'una espitllera, tot i que en l'actualitat es troba tapiada. La façana de ponent presenta una única obertura a la part superior, consistent en una petita finestra d'arc rebaixat de pedra acarada. El parament dels murs és de pedra irregular, excepte els angles cantoners, fets de carreus escairats de mitjanes dimensions. La torre està coberta a un vessant que fa el desaiguat a tramuntana.
La Vila d'Ascó tenia dues comunitats, la “de Dins” (moriscs) i la “de Fora” (cristians vells). L'any 1595 s'uniren les dues i formaren un cos amb una universitat. Aquesta casa era el Portal de la Vila que separava els moriscs dels cristians; la Vila de Dins era on vivien els moriscs amb els privilegis donats per Ramon Berenguer IV i conservats fins al 1529 oficialment, el que els fou presa la mesquita en convertir-se -fingidament- al cristianisme; des d'aquest any es reunien per fer les pràctiques religioses mahometanes a Ca Estisora, d'aquí el dir "minaret" al pis de dalt.
Alguns dels noms documentats històricament a aquest espai foren:
* Portal de la Vila
* Torre de Martinet
* Portal de la Crestiandat Nova
* Portal de la Vila de Dins

## Notes

* 1 2 3 4 «Torreta de la Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2015].
* ↑ [referència: 20 d'octubre de 1595, Capbreu 3, p.7]
* ↑ Capbreu 3 p. 7 de 1607
* 1 2 Capbreu 3 p. 74
* ↑ Capbreu 3 p. 7a

## Enllaços externs

* «Torre de la Vila (de Martinet o Minaret)». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Pebatjma

Pebatjma, o Pebatma, va ser una reina nubia d'Egipte de la dinastia XXV. Era l'esposa del rei Kaixta. Apareix esmentada en una estàtua de la seva filla Amenirdis I, avui al Museu del Caire (42198). També apareix en el brancal d'una porta d'Abidos.
Pebatjma en jeroglífic :
S'atribueixen vairs fills a Pebatjma amb el rei Kaixta:
És possible, tot i que de cap manera segur, que Pebatjma sigui la mateixa persona que una dona reial anomenada Pabtamer (Pa-abt-ta-mer). Una estela d'Abidos pertanyent a un general anomenat Paqattereru (Pekatror) registra com aquest general va ser cridat per Osiris quan tenia vint anys per a l'enterrament de la seva mare Pabtamer que tenia el bell nom Meres-Nip ("estimada de Napata" o "La que estima Napata"). Aquesta dona tenia els títols de Cantant d'Amon, Germana del Rei, Filla del Rei i Mare de l'Adoradora del Déu. S'ha suggerit que potser Pa-abt-ta-mer és una egipciització del nom Pebatjma. El problema de la identificació és que Pa-abt-ta-mer té títols lleugerament diferents dels registrats per a Pebatjma en altres monuments. A més, el títol de Filla del Rei és problemàtic, ja que no es coneix cap rei que pogués ser el seu pare. El general Paqattereru no és fill d'un rei, i aquests fets podrien indicar que Pa-abt-ta-mer hagués pogut ser una dona desconeguda per a nosaltres de Piye o Taharqa, i la possible mare de Xepenupet II o Amenirdis II.

## Referències

* 1 2 3 4 Dodson i Hilton, 2004, p. 234-240.
* 1 2 Dunham i Laming Macadam, 1949, p. 139-149.
* 1 2 3 4 5 6 Morkot, 2000.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 240.

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Dunham, Dows; Laming Macadam, M. F. «Names and Relationships of the Royal Family of Napata». The Journal of Egyptian Archaeology, 35, 1949, pàg. 139-149.
* Morkot, R. The Black Pharaohs, Egypt's Nubian Rulers (en anglès). Londres: The Rubicon Press, 2000. ISBN 0-948695-24-2.
# Manifest groc

El Manifest antiartístic català, més conegut com el Manifest Groc és un manifest signat el març del 1928 per Salvador Dalí, Lluís Montanyà i Sebastià Gasch, i considerat el document literari més conegut de l'avantguardisme català dels anys vint i trenta. Va rebre aquest nom perquè fou reproduït sobre paper de color groc. Dalí en fou el principal redactor i impulsor, i el text hauria estat encara més punyent si Montanyà i Gasch no l'haguessin convençut de rebaixar-ne el to.
És escrit en un to agressiu i sarcàstic i es caracteritza per denunciar el noucentisme com a corrent mistificador de l'hel·lenisme i l'afirmació dels nous corrents avantguardistes lligats al progrés de la tècnica. Es burla dels intel·lectuals catalans dels que, diu, poc els ha servit la Fundació Bernat Metge si acaben confonent la Grècia clàssica amb les "ballarines pseudo-clàssiques", en al·lusió a Àurea de Sarrà. També carrega contra les obres d'Àngel Guimerà i l'Orfeó Català, tot defensant l'esport, el cinema i les obres de Tristan Tzara, André Breton, Giorgio de Chirico, Le Corbusier, Hans Arp o Constantin Brancusi.
Fou editat i distribuït pels autors mateixos i assolí una gran difusió tant a Catalunya com a la resta de l'Estat espanyol. Fou reproduït a diverses revistes avantguardistes i ferotgement criticat als mitjans culturals catalanistes, especialment per Carles Soldevila a La Publicitat. Aquest fet i les circumstàncies polítiques posteriors han provocat que no hagi estat prou conegut.

## Referències

* ↑ «Manifest groc». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Jané, Jordi «Crític i funambulista». Avui, 02-03-2001, pàg. 48.
* ↑ «Manifest groc». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Manifest groc». Diari Ara, 14-12-2013 [Consulta: 8 agost 2016].

## Enllaços externs

* Reproducció del Manifest Groc
* Perpinyà, Núria. «El Manifest Groc i el poder». Actes del Quinzè Col·loqui Internacional de Llengua i Literatura Catalanes. Lleida, 2009. Barcelona : Abadia de Montserrat, 2010 (vol. 2, p. 321-342).
** «El Manifest Groc i el poder», l'article complet.
# (55637) 2002 UX25

(55637) 2002 UX25 és un objecte del Cinturó de Kuiper que orbita al voltant del Sol a 42 ua de distància, es va descobrir el 30 d'octubre del 2002 pel programa de detecció d'objectes transneptunians Spacewatch.
S'inclou dins de la categoria dels Cubewanos i té un diàmetre d'entre 810 i 910 km depenent de les observacions i l'assumpció d'albedo. És un dels cossos del cinturó de Kuiper de major tonalitat roja en la seua superfície, a més de posseir un satèl·lit, l'òrbita del qual està encara per determinar.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 2 gener 2024].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 2 desembre 2024].
* ↑ URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?utf8=%E2%9C%93&object_id=55637.
# Phlegra

Phlegra és una característica d'albedo a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 31.2 ° latitud N i 173.6 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1958 i fa referència a Flegra, regió de la península calcídica on Zeus va fulminar un tità amb un llamp.

## Referències

* ↑ "Phlegra". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# (1501) Baade

(1501) Baade és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides i va ser descobert per Arno Arthur Wachmann el 20 d'octubre de 1938 des de l'observatori d'Hamburg-Bergedorf, Alemanya.
Inicialment es va designar com 1938 UJ. Posteriorment va ser anomenat en honor de l'astrònom alemany Wilhelm Heinrich Walter Baade (1893-1960).

## Característiques orbitals

Orbita a una distància mitjana de 2,545 ua del Sol, podent allunyar-se'n fins a 3,158 ua. La seva inclinació orbital és 7,319° i l'excentricitat 0,2412. Triga a completar una òrbita al voltant del Sol 1483 dies.

## Vegeu també

* Llista d'asteroides (1001-2000)
* Cos menor del sistema solar

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 29 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1501.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 25 gener 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «(1501) Baade» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 7 juliol 2018].

## Enllaços externs

* «(1501) Baade» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 7 juliol 2018].
# Perxes de Sant Domingo i del Sac

Les Perxes de Sant Domingo i del Sac és una obra d'Ascó (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Emplaçats al centre històric d'Ascó, entre el Carrer Estudi i el Carrer de Sant Domingo. Les perxes són trams de carrer coberts mitjançant embigats amb arcades de pedra que es van formar al créixer les cases damunt dels carrers.

## Descripció

Perxes que es troben construïts entre dos carrers, formant una "T", a la planta baixa de la casa coneguda com a Ca Carreró. El carrer Estudi té pendent ascendent, que queda salvada per unes escales. Sota la part coberta són visibles murs de carreus i una finestra tapiada amb ampit motllurat. Tots dos se sostenen amb un embigat de fusta que ha estat reforçat amb bigues d'acer.

## Història

Està situat al que havia estat el cor de la Vila de Dins, on es concentrava la comunitat morisca. Servia de pas per facilitar la comunicació interna de la vila. Un d'ells porta el nom de "Sant Domingo" perquè en aquest perxe es feia el novenari a l'esmentat sant.

## Referències

* 1 2 3 «Perxes de Sant Domingo i del Sac». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2015].