OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ob (tampó)

ob (en alemany:ohne binde que es tradueix en «sense compresa»), és un tampó desenvolupat a Alemanya per iniciativa de l'enginyer Karl Hahn i l'advocat Heinz Mittag, i la ginecòloga Judith Esser-Mittag de la clínica de Wuppertal, que va contribuir en la invenció del producte.

## Història

La idea d'un tampó que pogués ser inserit sense un aplicador separat es va iniciar el 1947 per l'enginyer alemany d'automòbils Carl Hahn i l'advocat Heinz Mittag. Ells volien introduir en el mercat alemany tampons, però el cartó utilitzat en el producte dels Estats Units per a l'aplicador de tampons Tampax, que en aquest moment dominava el mercat, no estava disponible a Alemanya de la postguerra. Hahn i Mittag van demanar a Karl Julius Anselmino, director de l'hospital ginecològic de Wuppertal, assessorament en el seu disseny i desenvolupament. Els va contestar que el treball requeria una dona jove i els va recomanar la ginecòloga Judith Esser. El tampó ob consisteix en capes de fibra laminades que suposadament s'expandeixen uniformement des de tots els costats, omplint millor la cavitat vaginal que un tampó menys flexible. És més eficaç en la protecció contra fuites. Les capes de cotó i de raió aconsegueixen l'absorció necessària. El disseny final d'Esser va entrar en producció a Wuppertal, al març de 1950. Per a l'any 2010 la planta de Wuppertal s'havia convertit en la major fàbrica de tampons en el món i s'exportaven a més de 30 països.
El 1974, Johnson & Johnson es va fer càrrec de la companyia d'Hahn i dos anys més tard van introduir els tampons ob en el mercat americà amb una campanya publicitària a la televisió i ràdio d'un cost de 8 milions de dòlars. La doctora Esser va aparèixer en alguns dels posteriors anuncis de la televisió dels Estats Units. Johnson & Johnson van introduir els tampons ob a la Xina el 1993, i a partir de 2016 encara eren l'única marca de tampons que es venien en botigues xineses.
El 2013 la marca ob va ser adquirida a Johnson & Johnson per Edgewell Personal Care.

## Referències

* ↑ «The o.b. Tampon Story». [Consulta: 23 maig 2017].
* 1 2 3 Kraus, Doris. «60 Jahre o.b.: "Ein Job für eine Frau"» (en alemany). [Consulta: 23 maig 2017].
* ↑ Stanley, Autumn. Mothers and Daughters of Invention: Notes for a Revised History of Technology. Rutgers University Press, 1995. ISBN 9780813521978.
* ↑ «Wuppertaler Watte: Vor 60 Jahren kam der Tampon. Wuppertal cotton: 60 years ago, the tampon arrived» (en alemany). Deutsche Presse-Agentur, 07-04-2010 [Consulta: 23 maig 2017].
* ↑ McDonough, John; Egolf, Karen. The Advertising Age Encyclopedia of Advertising. Routledge, 2015, p. 882. ISBN 1135949069.
* ↑ Delaney, Janice; Lupton, Mary Jane; and Toth, Emily (1988). The Curse: A Cultural History of Menstruation, pp. 134–135. University of Illinois Press. ISBN 0252014529
* ↑ Yang, Yingzhi «China made 85 billion sanitary pads last year, and not one tampon. Here's why». Los Angeles Times, 18-03-2016.
* ↑ Goodman, Andrew «With The Energizer Split, What Will Edgewell Look Like?» (en anglès). Forbes, 29-06-2015 [Consulta: 23 maig 2017].
# Johan Peter Falck

Johan Peter Falck (26 de novembre de 1732 - Kazan, 31 de març de 1774) va ser un botànic suec un dels deixebles de Carl von Linné. Falck Estudià a la Universitat d'Uppsala essent alumne de Linné. Falck viatjà a Sant Petersburg, i participà en l'expedició botànica a Rússia de 1768 a 1774 organitzada pel científic alemany Peter Simon Pallas. No només va fer observacions sobre botànica, també en va fer, per exemple d'etnològiques. Afectat per una depressió, Falck es suïcidà a Kazan. Les notes de Falck es van publicar en alemany amb el títol Beyträge zur topgraphischen Kentniss des russischen Reichs I.III (1785–1786). Van ser editades per Johann Gottlieb Georgi. Carl Peter Thunberg, el 1786, va donar nom al gènere de plantes Falckia en el seu honor.

## Obres

* Falck, Johannes Petrus, Planta Alströmeria Arxivat 2009-03-16 a Wayback Machine. (diss., pres. C. von Linné) Upsaliae 1762 PDF
* Falk, Johann Peter, Beyträge zur Topographischen Kenntniss des Russischen Reichs, I-III, (utg. av Johann Gottlieb Georgi) St. Petersburg 1785-86.
* [Linné, Carl von] Bref och skrifter af och till Carl von Linné, bd I:VI, Stockholm 1912. (Brev mellan Linné och Falck.) (The Linnaean Correspondence)
* Henrik Sandblad, "Bjerkander, J.P. Falck och Tessin. Några brev till och om Kinnekulle", Lychnos 1979-1980, s. 260-268. (Brev från Falck till Clas Bjerkander.)

## Bibliografia

* Sigurd Lindman, "Falck, Johan Peter", Svenskt Biografiskt Lexikon, bd 15, s. 96-101.
* C.P. Thunberg, ”Beskrifning på ett nytt Slägte uti Ört-riket, kalladt Falckia”, Physiographiska Sälskapets Handlingar, bd I:4, Stockholm 1786, s. 303f.
* Olle Bergquist, "Anders Falcks brev till Petersburg", Lychnos 1965-1966, s. 123-158.
* Ingvar Svanberg, "Turkic Ethnobotany and Ethnozoology as Recorded by Johan Peter Falck", Svenska Linnésällskapets Årsskrift 1986-1987 (Uppsala 1987), s. 53–118.
* Benny Jacobsson, "Inledning", i: Johan P. Falck, Oration om Västergötland (1751), Skara 2007, s. 4-12.
* Ingvar Svanberg, "Linnean i österled: Johan Peter Falck i Ryssland", Geografiska Notiser 2007:4, s. 17–29
# Jardí de Vērmanes

El Jardí de Vērmanes (alemany: Wöhrmanns Garten, letó: Vērmanes dārzs) és el jardí públic més antic de la ciutat de Riga, Letònia. Actualment comprèn una àrea d'aproximadament 5 hectàrees. El nom actual és una transliteració letona del nom alemany original del jardí.

## Història

El jardí es va inaugurar el 1817 a l'època en la qual la ciutat era la capital del Govern de Livònia pertanyent a l'Imperi Rus. El parc va ser creat per iniciativa del governador de la ciutat Philip Paulucci i finançat pel Cònsol General de Prússia, Johann Christoph Wöhrmann (1784-1843), i la seva mare Anna Gertrud Vermanes (nom de soltera), que li donen el seu nom. Un obelisc de granit va ser erigit en el seu honor l'any 1829 i que va ser demolit abans de la Segona Guerra Mundial, el qual va ser reemplaçat amb una còpia el 2000.
El 1836 la Societat Química Farmacèutica de Riga van establir una botiga d'aigua mineral al restaurant del parc. Quan el local es va fer massa petit, es van realitzar reconstruccions d'acord amb el projecte de l'arquitecte Heinrich Scheel als anys 1863 a 1864 i 1870 a 1871. L'any 1869 el parc tenia instal·lada una font i un rellotge de sol.

## Botànica

Al jardí ampliat el 1881, l'arquitecte - paisatgista Georg Kuphaldt director dels jardins de la ciutat de Riga, hi va instal·lar flors, arbusts i arbres exòtics com:
Gleditschia triacanthos, Aralia, Aesculus rubicunda Lois, Fagus silvatica, Fagus asplenifolia, Fagus folis atropurpureis, Acer negundo (Auró americà), Acer negundo foliis variegatis, Robinia pseudoacacia (Acàcia borda), Magnolia obovata, Mahonia aquifolium, Bignonia catalpa, Pterocarya caucasica, Prunus laurocerasus (Llorer-cirer), Aucuba japonica, Buxus sempervirens (Boix comú), Buxus arborescens, Ilex aquifolium (Grèvol), Ilex laurifolia, Berberis aquifolium, Rhododendron catawbiense, Yucca flamentosa, Hedera helix (Heura).

## Referències

* 1 2 Kāvere, 2007, p. 103.
* 1 2 3 4 «Vērmanes dārzs». Cita Riga. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Record creator / provenance» (en anglès). Baltic connections. Arxivat de l'original el 2011-07-23. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ «Atjaunotajā Vērmanes dārzā atklāj pieminekli Annai Vērmanei» (en letó). Delfi, 04-08-2000. [Consulta: 1r abril 2015].
* ↑ Kāvere, 2007, p. 71.
* ↑ Kāvere, 2007, p. 114.

## Bibliografia

* Kāvere, Ana. Rīgas Darzu arhitekts Georgs Kūfalts (en letó). Riga: Jumava, 2007. ISBN 978-9984-38-349-1.
# Eoban

Eoban (mort el 5 de juny del 754 a Dokkum, Frísia) va ser un sacerdot d'origen anglès company de sant Bonifaci de Fulda va ser martiritzat amb ell en la seva missió final. És venerat com un bisbe i màrtir.

## Biografia

Es té notícies d'Eoban per la Vita Bonifatii, es creu que era un sacerdot anglès que va venir a Alemanya junt amb sant Bonifaci. En el 753, la Vita de Willibald l'ho inclou com un «chorbishop». El martirologi de Fulda l'esmenta com un bisbe, igual que la Vita Tertia Bonifatii.
Segons la Vita Bonifatii de Willibald, al matí del 5 de juny de 754 al costat de Bonifaci i altres 50 companys, presumiblement incloent Eoban -cap dels companys són esmentats pel seu nom a la Vita-, van morir a Dokkum (els Països Baixos) pels frisons pagans. El seu culte és d'una certa importància per als catòlics anglesos; que l'inclouen a les pintures realitzades per Niccolò Circignani de sants i màrtirs anglesos al Col·legi Anglès de Roma.

## Veneració a Erfurt

Després del 756 les relíquies dels bisbes d'Utrecht Eoban i Adalar van ser traslladades a Fulda, i enterrades al costat de sant Bonifaci. Abans de 1100 havien estat traslladades a Erfurt. Prop d'aquest temps la veneració dels companys de sant Bonifaci va començar a Erfurt.
El sarcòfag que conté les relíquies dels sants Adalar i Eoban a la Catedral d'Erfurt és de data de 1350.

## Referències

* ↑ «:Santi Eobano, Adelario e nove compagni» (en italià). ssantibeati.it.
* ↑ Talbot, 1954, p. 45-46.
* ↑ Levison, 1905, p. 60.
* ↑ Levison, 1905, p. 87.
* 1 2 Farmer, David. Oxford Dictionary of Saints. Oxford UP, 1997, p. 163. ISBN 978-0-19-280058-9.

## Bibliografia

* Levison, Wilhelm. «Vita Bonifatii Auctore Willibaldo». A: Vitae Sancti Bonifati Archiepiscopi Moguntini. Hahn, 1905, p. 31 [Consulta: 27 gener 2016].
* Talbot, C.H.. The Anglo-Saxon Missionaries in Germany: Being the Lives of S.S. Willibrord, Boniface, Sturm, Leoba and Lebuin, together with the Hodoeporicon of St. Willibald and a Selection from the Correspondence of St. Boniface' (en anglès). Sheed and Ward, 1954.
# Haworthia Revisited: A Revision of the Genus

Haworthia Revisited: A Revision of the Genus és un llibre amb il·lustracions, descripcions botàniques i mapes de distribució del gènere Haworthia, abans de la divisió d'aquest gènere en Haworthiopsis, Tulista i Astroloba. Aquest llibre omplia un gran buit en la literatura disponible sobre el gènere. El llibre reconeix 61 espècies, 4 subespècies, 137 varietats i 5 formes, incloses 6 espècies noves, tres de les quals es descriuen per primera vegada, 27 noves varietats i 37 noves combinacions. Va ser editada el desembre de 1999.

## Referències

* ↑ «Haworthia Revisited: A Revision of the Genus» (en anglès). [Consulta: 14 setembre 2021].
# (123) Brunilda

(123) Brunilda és un asteroide inclòs al cinturó d'asteroides descobert el 31 de juliol de 1872 per Christian Heinrich Friedrich Peters des de l'observatori Litchfield de Clinton, als Estats Units d'Amèrica. Rep el nom per Brunilda, un personatge de la mitologia nòrdica. Orbita a una distància mitjana de 2,695 ua del Sol, i pot apropar-se fins a 2,376 ua. La seva excentricitat és 0,1184 i la inclinació orbital 6,42°. Completa una òrbita al voltant del Sol 1.616 dies.

## Vegeu també

* Cossos menors del Sistema Solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 24. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 27 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D.. Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglés). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.

## Enllaços externs

* «(123) Brunhild» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 16 juny 2015].
Viccionari
# Reaccionar, Incloure, Reciclar

Reaccionar, Incloure, Reciclar (Reagir, Incluir, Reciclar, RIR ) és un partit oficial portuguès el líder del qual és Vitorino Silva, més conegut com Tino de Rans.

## Ideologia

El RIR es defineix com un partit sincrètic, humanista, pacifista, ambientalista i Europeista amb el propòsit d’aproximar votants i representants, a través d’una connexió real i efectiva entre polítics i ciutadans, retornant a la política la seva missió de servei públic en defensa del bé comú i la democràcia.

## Resultats electorals
### Eleccions legislatives

| Any | Líder | vots | % | Diputats | +/- | Pos. | Estatus |
| 2019 | Vitorino Silva | 35.359 | 0,67 | 0 / 230 | Nou | 12è | Extraparlamentari |
| 2022 | Vitorino Silva | 22,553 | 0.4 | 0 / 230 | = | 10è | Extraparlamentari |
| 2024 | Márcia Henriques | 26,092 | 0.4 | 0 / 230 | = | 10è | Extraparlamentari |

### Eleccions presidencials

| Data | Candidat | Vots | % | Pos. | Resultat |
| 2021 | Vitorino Silva | 122.743 | 2,94 | 7è | Derrota |

## Referències

* ↑ «/ Tribunal Constitucional aceita partido Reagir, Incluir e Reciclar (RIR). O líder é Tino de Rans».
* ↑ «.partido-rir.pt / RIR» (en portuguès). REACT-INCLUDE-RECYCLE.
# Grzegorz Schetyna

Grzegorz Juliusz Schetyna (pronunciat en polonès [ˈɡʐɛɡɔʂ sxɛˈtɨna]), (Opole, 18 de febrer de 1963), és un polític polonès de la Plataforma Cívica, que a l'estiu de 2010 va ocupar durant un mes el càrrec de president en funcions de la República de Polònia.
Després de la tràgica mort, el 10 d'abril de 2010, del president Lech Kaczyński en un accident d'avió, per disposició constitucional la presidència en funcions del país va ser exercida interinament pel president del Sejm (Parlament) polonès, Bronisław Komorowski. Després de guanyar les eleccions presidencials el 4 de juliol del mateix any, Komorowski va dimitir com a membre del Sejm el 8 de juliol. Aquell mateix dia, Schetyna va ser escollit com a nou president del Sejm i, per tant, va ocupar la presidència interina de Polònia fins a la investidura formal de Komorowki com a president, el 6 d'agost.

## Enllaços externs

* Portal oficial de la Plataforma Cívica
# Santa Cristina de la Serra

Santa Cristina de la Serra, coneguda popularment simplement com a Santa Cristina, és una capella del terme comunal nord-català de la Menera, a la comarca del Vallespir.
Està situada al sud-est del poble de la Menera, a prop a llevant de Terra Roig i de Can Batlle, al nord deL Mas de l'Aulina, al nord-oest de l'Assalador i al sud de Can Niol.

## Història

Es documenta per primer cop aquesta església el 1267, en una acta de donació. El segle xv se l'anomena de Serra o de la Serra. Actualment és propietat particular.

## L'església

És un edifici romànic d'una sola nau, coberta amb volta de canó de punt rodó. La nau fa 7,25 de llarg amb un absis d'una amplària de 5,90. A llevant es troba un absis semicircular, que conserva les traces de la finestra central, malgrat que és tapada. Al frontis oest es troben la porta i una finestra de doble esqueixada, a més del campanar d'espadanya que el corona. A la façana sud hi ha una altra finestra de doble esqueixada. Es tracta d'una església construïda al segle xii, amb aparell de carreus grossos, només desbastats, llevat dels de la porta, més treballat. És una obra rústica.

## Bibliografia

* Adell i Gisbert, Joan-Albert; Puigferrat i Oliva, Carles. «La Menera: Santa Cristina». A: El Vallespir. El Capcir. El Donasà. La Fenolleda. El Perapertusès. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1996 (Catalunya romànica, XXV). ISBN 84-412-2514-1.
* Becat, Joan. «85 - La Menera». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Clos, Jany. «La chapelle Sainte-Cristine (Lamanère)». A: 66 églises et chapelles romanes en vallée du Tech. Itinéraires historiques, culturels, artistiques et paysagers au coeur du Pays Catalan. Ceret: Mag-grup, 2013 (Itinéraires romans en Catalogne). ISBN 978-2-9545023-0-4.
* Gavín, Josep M. «Vall 40. Santa Cristina de la Serra». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3**). ISBN 84-85180-13-5.
* Mallet, Géraldine. Églises romanes oubliées du Roussillon. Toulouse-Barcelone: Les Presses du Languedoc, 2003. ISBN 2859982442. P. 275-276
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «La Menera». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Santa Cristina de la Serra en els ortofotomapes de l'IGN
# Solomon Mikhóels

Solomon Mikhàilovitx Mikhóels (rus: Соломо́н Миха́йлович Михо́элс; en ídix: שלמה מיכאעלס Xloime Mikhóels; nom real: Vovsi) (Daugavpils, 16 de març de 1890 - Minsk, 12 o 13 de gener de 1948) va ser un actor i director del Teatre Estatal Jueu de Moscou (GOSET), les obres del qual es representaven en ídix.
D'ascendència jueva, va néixer a Letònia i va ser secretari del Comitè Jueu Antifeixista, l'objectiu del qual era demostrar l'absència d'antisemitisme a la Unió Soviètica, així com la recaptació de fons per a la compra d'armament a l'estranger, durant la Segona Guerra Mundial.
En finalitzar la guerra, Stalin va començar a sospitar dels forts llaços entre els jueus soviètics i els dels països occidentals que ell pròpiament havia promogut. Per aquest motiu, el teatre GOSET de Mikhóels va ser tancat, i diversos membres del clausurat Comitè van ser arrestats. Sent Mikhóels una prominent figura intel·lectual en el món jueu, era d'esperar que no es prenguessin accions públiques contra ell. Tanmateix, va morir en un accident de trànsit perpetrat pel NKVD/MGB a Minsk la nit del 12 al 13 de gener de 1948, mentre s'estava desencadenant la persecució dels seus compatriotes.

## Referències

* ↑ Conquest, 2000, p. 101.

## Bibliografia

* Conquest, Robert. Reflections on a Ravaged Century (en anglès). Norton, 2000. ISBN 0-393-04818-7.
# Cantó de Pacy-sur-Eure

El cantó de Pacy-sur-Eure és un cantó francès del departament de l'Eure, situat al districte d'Évreux. Té 23 municipis i el cap es Pacy-sur-Eure.

## Municipis

* Aigleville
* Boisset-les-Prévanches
* Boncourt
* Breuilpont
* Bueil
* Caillouet-Orgeville
* Chaignes
* Cierrey
* Le Cormier
* Croisy-sur-Eure
* Fains
* Gadencourt
* Hardencourt-Cocherel
* Hécourt
* Ménilles
* Merey
* Neuilly
* Pacy-sur-Eure
* Le Plessis-Hébert
* Saint-Aquilin-de-Pacy
* Vaux-sur-Eure
* Villegats
* Villiers-en-Désœuvre

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | M. Delarue | SFIO |
| 1949-1979 | M. Duguay | RGR, després Divers gauche |
| 1979-1980 | Jérôme Bossuyt | RPR |
| 1980-2004 | Jean-Luc Miraux | RPR |
| 2004- | Pascal Lehongre | UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 7.937 | 8.918 | 9.759 | 10.928 | 13.814 | 15.180 | 16.200 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Retrat d'Elizabeth Farren, posterior comtessa de Derby

El retrat d'Elizabeth Farren, posterior comtessa de Derby - Elizabeth Farren (born about 1759, died 1829), Later Countess of Derby) (anglès) - és un dels quadres més coneguts del pintor britànic Thomas Lawrence. Està realitzat en pintura a l'oli sobre llenç. Les seves mides són 238 cm d'alçada i 147 cm d'amplada. Va ser pintat abans de l'any 1791, possiblement el 1790.1 Actualment es troba en el Museu Metropolità d'Art de Nova York, on va arribar el 1940 per donació d'Edward S. Harkness.
Sense assolir la fama de Thomas Gainsborough o de sir Joshua Reynolds, Thomas Lawrence va ser un conegut retratista del segle xviii anglès a qui es considera successor de Reynolds com a retratista. Aquí representa l'actriu Elizabeth Farren, que havia debutat a Teatre Haymarket el 1777. Set anys després de pintar-se el quadre, el 1797, es casaria amb el dotzè comte de Derby, moment en què va deixar la seva professió.
Apareix aquí representada com una dama de la classe alta, elegantment vestida amb teles nobles i pells d'animals. Lawrence representava hàbilment la llum sobre aquest tipus de teixits. Malgrat l'elegant del seu abillament, apareix a la clariana verd d'un bosc, amb el seu prat i els arbres. S'adopta un punt de vista baix, de manera que gran part del fons de l'obra està ocupat pel cel. L'expressió de la jove és molt natural, fins al punt que un crític va escriure:
| « | «... és enterament Elizabeth Farren: indiferent, maliciosa, jovial, simpàtica i elegant» | » |

## Referències

* 1 2 «Article sobre la pintura» (en anglès). THE MET. [Consulta: 1r juny 2017].
* ↑ Brook, 1988, p. 198.

## Bibliografia

* Brook, A. «Miss Elizabeth Farren, más tarde condesa de Derby» en Pintura Británica de Hogarth a Turner. Museo del Prado/British Council, 1988 págs. 198-199. ISBN 84-7483-490-2.
# Petter Dass

Petter Dass (Herøy (Nordland), c. 1647 - Alstahaug (Nordland), 18 de setembre de 1707) va ser un poeta i pastor noruec, conegut pels seus himnes barrocs i la seva poesia topogràfica. La majoria dels seus treballs no van ser publicats fins després de la seva mort.

## Biografia

Dass va néixer a Herøy (Nordland), fill de Peter Dundas, el qual era originari de Dundee (Escòcia) i de Maren Falch. El seu pare va morir l'any 1653, quan Petter tenia 6 anys, per la qual cosa els fills van ser criats per parents i amics. La seva mare es va casar per segona ocasió, però Dass va romandre amb la seva tia, Anna Falch, la qual estava casada amb un pastor en Nærøy.
Als 13 anys, Dass va començar a assistir a l'escola a Bergen i posteriorment va estudiar teologia a Copenhaguen.
Després d'acabar els seus estudis a Copenhaguen, Dass va tornar a Noruega i va treballar com a tutor a Vefsn. Allí va tenir un fill fora del matrimoni i va haver de viatjar a Copenhaguen a sol·licitar una absolució al rei danès. L'any 1689 va ser nomenat pastor parroquial de Alstahaug.
La seva obra més famosa és una descripció topogràfica del nord de Noruega en vers, titulada Nordlands Trompet. Així mateix, també és reconegut per haver compost diversos salms, dels quals el més famós és Herre Gud, ditt dyre navn og ære.
L'únic retrat existent de Dass va ser trobat, d'acord amb el folklore de la regió, a l'Església de Melhus. No obstant això, alguns historiadors han estudiat la pintura i consideren que la persona del retrat no és Dass.

## Referències

* ↑ Stautland, Helge Johan. «Dette er ikke Petter Dass» (en noruec). Kristelig Pressekonto, 20-12-2004. Arxivat de l'original el 8 de juny de 2009. [Consulta: 29 juliol 2009].

## Vegeu també

* Literatura noruega
* Escriptors de Noruega

## Enllaços externs

* Petter Dass en el lloc web del diari Dagbladet (en noruec)
* Petter Dass en el lloc web de la NRK (en noruec)