OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Catopuma

Catopuma és un gènere que inclou dues espècies de petits felins, el gat de Borneo (Catopuma badia) i el gat daurat asiàtic (Catopuma temminckii).
Ambdues espècies tenen generalment un pelatge de color marró vermellós, amb marques fosques al cap. Viuen en ambients boscosos del sud-est asiàtic, estant el gat de Borneo restringit a l'illa de Borneo. Es creu que originalment les dues espècies eren el mateix animal, fet confirmat pels recents estudis genètics.
Les dues espècies provenen d'una única espècie de fa entre 4,9 i 5,3 milions d'anys, molt abans que Borneo se separés de les seves illes veïnes. El seu parent vivent més proper és el gat marbrat, el qual prové d'un ancestre comú amb el gènere Catopuma de fa 9,4 milions d'anys.

## Taxonomia

* Gènere Catopuma
** Gat de Borneo (Catopuma badia)
** Gat daurat asiàtic (Catopuma temminckii)
*** Catopuma temminckii temminckii
*** Catopuma temminckii dominicanorum
*** Catopuma temminckii tristis

## Referències

* ↑ (anglès) Sunquist, Mel; Sunquist, Fiona. Wild cats of the World. Chicago: University of Chicago Press, 2002, p. 49. ISBN 0-226-77999-8.
* ↑ (anglès) W. E. Johnson [et al]. «Molecular genetic characterisation of two insular Asian cat species, Bornean bay cat and Iriomote cat». A: S.P. Wasser. Evolutionary theory and processes: Modern perspectives, Essays in honour of Eviator Nevo. Dordrecht: Kluwer Academic Publishing, 1999, p. 223–248.
* ↑ (anglès) Johnson, W. E., Eizirik, E., Pecon-Slattery, J., Murphy, W. J., Antunes, A., Teeling, E., O'Brien, S. J. (2006) The late Miocene radiation of modern Felidae: A genetic assessment. Science 311: 73-77.

## Enllaços externs

* Catopuma a Animal Diversity Web (anglès)
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Nullo

Un nullo o smoothie és un membre d'una subcultura de modificació corporal extrema formada majoritàriament per homes als quals se'ls han extirpat els genitals (i de vegades també els mugrons) quirúrgicament. Els nullos no són necessàriament transgènere; la majoria s'identifiquen com a eunucs.
El terme nullo és l'abreviatura de genital nullification (anul·lació genital). Encara que el procediment és sol·licitat principalment per homes, hi ha dones a les quals se'les extirpa la vagina, el clítoris, els mugrons i els pits de manera voluntària.
Un dels nullos més famosos és Mao Sugiyama, un artista japonès i activista asexual a qui l'any 2012 li van extirpar quirúrgicamente els genitals, els va cuinar, i els va servir als convidats que ho van pagar en un banquet públic. A Sugiyama, que fa servir el sobrenom «Ham Cybele», també es va treure els mugrons.

## Referències

* ↑ DeMello, 2007, p. 57.
* ↑ Knibbs, Kate. «The Most Extreme Body Hacks That Actually Change Your Physical Abilities» (en anglès). Gizmodo, 14-05-2015.
* ↑ Harrington, 2016, p. 23.
* ↑ «Asexual Activist-Artist Slices off his Genitalia, Serves at Banquet» (en anglès). IEET. Arxivat de l'original el 2016-10-07. [Consulta: 1r setembre 2022].
* ↑ «Mao Sugiyama's Ham Cybele Genital Banquet» (en anglès). Calorie Lab.

## Bibliografia

* DeMello, Margo. Encyclopedia of Body Adornment (en anglès). ABC-CLIO, 2007. ISBN 978-0-313-33695-9.
* Harrington, Lee. Traversing Gender: Understanding Transgender Realities (en anglès). Mystic Productions Press, 2016. ISBN 978-1-942733-83-6.

## Vegeu també

* Neutrois
* Skoptsí
* Síndrome de Skoptic
# Western (pel·lícula)

Western és una pel·lícula francesa dirigida per Manuel Poirier, estrenada el 27 d'agost de 1997. Ha estat doblada al català.

## Argument

Un home agafa un autoestopista que no triga a robar-li el seu cotxe. És conduït a comissaria per una dona de la qual molt ràpidament s'enamora. Aquesta li demana quedar tres setmanes sense veure's per provar el seu amor. A l'interval, erra per les carreteres de Bretanya en companyia del seu lladre que ha retrobat.

## Repartiment

* Sergi López: Paco Cazale
* Sacha Bourdo: Nino
* Élisabeth Vitali: Marinette
* Casa Matheron: Nathalie
* Serge Riaboukine: xofer
* Catherine Riaux: L'amiga de Guenaelle
* Jean-Jacques Vanier: Dr. Yvon Le Marrec
* Marilyne Canto: Marilyne

## Rebuda
### Premis i nominacions

* César a la millor música original per Bernardo Sandoval. 6 Nominacions
* Premi del Jurat al Festival de Canes 1997

### Crítica

* "Un road movie ple de frescor i humor"
* "Una delícia de cinema itinerant, un original i genuí Road Movie"

## Referències

* ↑ «Western». esadir.cat.
* ↑ «Western». Allociné.
* ↑ Angulo, Javier «Western». Cinemanía.
* ↑ Fdez. Santos, Angel «Western». El País.
# Glàndula sudorípara

Una glàndula sudorípara és una glàndula tubular simple que està situada a la dermis i consta de llargs i prims tubs, tancats per l'extrem inferior. Pels porus que s'obren a l'exterior segrega la suor, amb la funció de regular la temperatura interna del cos. Les glàndules sudorípares formen juntament amb les glàndules sebàcies, els fol·licles pilosos i ungles, i les fàneres o annexos cutanis. Foren descrites per primer cop per Jan Evangelista Purkyně el 1833.

## Tipus

Les glàndules sudorípares es divideixen en:
* Glàndules sudorípares eccrines:Article principal: Glàndula sudorípara eccrina estan formades per un glomèrul secretor i un conducte excretor que desemboquen directament a la superfície de la pell. A les zones amb més concentració, com ara, en palmells de les mans, plantes dels peus i regió frontal de la cara, hi ha unes 600 glàndules per centímetre quadrat de pell. Segreguen 1 litre al dia en condicions basals i poden perdre fins a 10 L en condicions extremes. Les glàndules sudorípares exerceixen funcions importants en el metabolisme hidroclòric, en la termoregulació per l'evaporació de la suor i humitat de la superfície cutània que també està relacionada amb la prensió dels objectes amb les mans.
* Glàndules sudorípares apocrines: desemboca en el fol·licle pilosebaci sortint a l'exterior el seu contingut juntament amb el sèu. Estan formades per un gran lòbul secretor i un conducte excretor dèrmic que desemboca en el fol·licle pilosebaci. Aquestes glàndules apocrines estan en involució o poc importants en l'ésser humà, són poc nombroses i es localitzen en aixella, perineu, pubis i conducte auditiu extern. Aquestes glàndules són les encarregades de la secreció de les feromones. La glàndula mamària és una glàndula sudorípara apocrina modificada. Les glàndules sudorípares apocrines produeixen substàncies molt oloroses que són les responsables de l'olor característic de zones com les aixelles i els òrgans sexuals. De vegades aquestes olors corporals són molt desagradables quan es descuida la higiene personal al barrejar-se amb els bacteris presents a la pell. Els nens abans de la pubertat tenen una olor diferent als adults, ja que no produeixen suor apocrí i la seva secreció sebàcia és menor.

## Trastorns

La inflamació d'una glàndula sudorípara apocrina s'anomena hidradenitis.

## Referències

* ↑ International Review of Cytology, 87. (en anglès). Burlington: Elsevier, 1984, p. 254. ISBN 0080586244.
* ↑ Townsend, 2012, p. 20.
* ↑ Townsend, 2012, p. 21.
* ↑ L. Bennington, James. Diccionario enciclopédico del laboratorio clínico (en castellà). 1a ed.. Madrid: Médica Panamericana, 2000, p. 692. ISBN 8479036087.

## Bibliografia

* Townsend, John. 101 things you didn't know about your body (en anglès). Oxford: Raintree, 2012. ISBN 1406217778.
# Bernat Despuig i Rocafull

Bernat Despuig i Rocafull (Xàtiva, Costera, ? — València, 1537) va ser mestre de l'orde de Montesa (1506-37) i poeta. Va perdre la vida el 1536, i les seves despulles es van enterrar inicialment al convent de Montesa. Temps després, es van portar a l'església del Temple de València.

## Referències

* ↑ «MAESTRES DE LA ORDEN DE MONTESA». [Consulta: 19 abril 2020].
* ↑ «Bernat Despuig i Rocafull | enciclopèdia.cat». [Consulta: 19 abril 2020].
* ↑ «Bernat Despuig». [Consulta: 19 abril 2020].
# Abd-al-Aziz al-Mansur

Al-Mansur Abu-l-Hàssan Abd-al-Aziz ibn Abd-ar-Rahman ibn Muhàmmad ibn Abi-Àmir al-Mútamin Dhu-s-Sabiqatayn (àrab: المنصور أبو الحسن عبد العزيز بن عبد الرحمن بن محمد بن أبي عامر, al-Manṣūr Abũ al-Ḥasan ʿAbd al-ʿAzīz b. ʿAbd ar-Raḥmān b. Muḥammad b. Abī ʿĀmir), més conegut simplement com a Abd-al-Aziz al-Mansur (vers 1005 - gener de 1061) fou el primer rei amírida de Balànsiya (abril de 1021-gener de 1061). Fill d'Abd-ar-Rahman Sanxuelo i, per tant, net d'Almansor, és considerat el primer rei de València, malgrat que ell mai es va proclamar com a tal.

## Història

Durant l'agonia del Califat de Còrdova, una sèrie de governants esclaus es van succeir en el govern de València. Buscant una certa estabilitat política, els notables de la zona van elegir un membre d'un llinatge gloriós, com era Abd-al-Aziz. En el moment de la seva proclamació tenia una edat de 14 o 15 anys, i havia viscut refugiat en la Taifa de Saragossa. El seu nomenament, però, no va ser acceptat ni per Mujàhid de Dénia ni per Khayran as-Saqlabí de Múrcia-Almeria.
Al començament del seu regnat, va reconèixer com a califa al-Qàsim ibn Hammud, que el va confirmar en el seu càrrec.
En 1038, a la mort del rei d'Almeria i Múrcia, Zuhayr as-Saqlabí, Abd-al-Aziz es va annexionar els seus dominis. D'aquesta manera els seus territoris envoltaven els de Mujàhid de Dénia que no va acceptar la situació i el va atacar obligant-lo a firmar un tractat de pau. Les relacions entre ells mai van ser bones.
En 1047, el seu governador d'Almeria (i cunyat) Man ibn Muhàmmad, es declarà independent. Múrcia però, continuava en poder d'Abd-al-Aziz (almenys nominalment), sota governadors de la família Banu Tahir.
El seu regnat va ser en general pacífic, gràcies, entre altres coses, a una encertada política matrimonial. Segons Sanchis Guarner, durant el regnat d'aquest sobirà, aquesta taifa va conéixer el període de major esplendor. Les cròniques àrabs de l'època retraten els musulmans valencians com d'elegant aspecte i gent rica, que disposava en les seues cases de tots els atifells i estris de luxe i de plaer, i adquirien qualsevol novetat exòtica que hi apareguera. Va fer importants obres públiques com el palau reial –Almúnia, en àrab–, segons el costum dels sobirans àrabs com un lloc d'esbarjo fora de la ciutat, –on abans hi havia el Palau del Real de València i ara el jardí de Vivers. L'arabista Henri Pérès en el seu llibre Esplendor d'al-Andalus, parla de la bellesa i grandiositat del palau, que "comprenia un gran jardí plantat d'arbres fruiters i flors i un riu que el travessava, i en el centre es trobava el palau, amb pavellons ricament decorats, que s'obrien al jardí". Durant el regnat d'aquest rei també s'alçà la murada islàmica de València, de la qual encara queden alguns llenços i torres en l'actualitat i que van fer de València una de les ciutats millor fortificades d'al-Andalus.
Va morir en gener de 1061, i el va succeir son fill Abd-al-Màlik al-Mudhàffar. Un altre fill d'Abd-al-Aziz, Abu-Bakr, també arribà a ser rei de la taifa.

## Vegeu també

* Llista de reis de la taifa de València
* Llista de reis de València

## Enllaços externs

* article de Las Provincias
# Drammen HK

El Drammen Håndballklubb és un club noruec d'handbol fundat l'any 1992 de la ciutat de Drammen, molt a prop d'Oslo. La seva fundació es deu a la fusió entre la secció d'handbol del Reistad Idrettslag i del Sturla Idrettsforening per tal d'aconseguir un equip més competitiu.
Actualment disputa la 1a Divisió noruega d'handbol, competició que ha ganyat en dues ocasions en les temporades 1996/97 i 2006/07. A més a més, a nivell internacional guanyà la City Cup de 1996.

## Palmarès

* 1 City Cup: 1996
* 2 Lligues noruegues: 1997 i 2007

## Referències

* ↑ «Handball - Drammen HK (Norway) : palmares, results and name». The Sports. [Consulta: 6 març 2022].
* ↑ Nilsen Morlandstø, Hanne. Sponsorarbeid i norsk håndball (tesi) (en noruec). Norges idrettshøgskole,, 2021.
* ↑ «REMA 1000-ligaen» (en noruec). [Consulta: 6 març 2022].
* ↑ «Men Handball European City Cup 1996 - Drammen HK (NOR)» (en anglès). [Consulta: 6 març 2022].
# Josep Soler i Miquel

Josep Soler i Miquel (Les Borges Blanques, 1861 — Barcelona, 21 de març de 1897), conegut també pel sobrenom de «Lo Pep de les Borges», va ser un crític literari.
Va cursar estudis de dret a Barcelona, tot i que es va doctorar a Madrid, on havia tingut com a professor Francisco Giner de los Ríos. Professionalment va començar com a passant de Joan Sardà i Lloret, encara que abandonaria l'advocacia i centraria la seva activitat en la crítica literària. Ubicat en ple moviment modernista, compartia el parer de Joan Maragall i Joan Sardà i Lloret que el modernisme era la reaparició del Romanticisme. És considerat com un dels teòrics més importants dels primers anys d'aquest moviment.
Amic personal de Joan Maragall, la llarga correspondència que van mantindre ha permès d'entendre millor el pensament maragallià.
Va començar a col·laborar a La Vanguardia el 1894 i hi va continuar fins a la seva mort. Havia traduït del provençal Lo poema del Rose, de Frederic Mistral, que es publicaria pòstumament el 1900.
Es va suïcidar la nit del 20 al 21 de març de 1897.

## Referències

* ↑ Nota biogràfica de Joan Sardà a la Vanguardia del 19-3-1914
* ↑ Moreta Tusquets, Ignasi. El pensament religiós de Joan Maragall. Universitat Pompeu Fabra, 2008 [Consulta: 3 octubre 2010]. Arxivat 2012-01-30 a Wayback Machine., pàg. 319.

## Bibliografia

* Josep SOLER I MIQUEL, Escritos, L'Avenç, Barcelona, 1898. [Conté, com a pròleg, el text «José Soler y Miquel», de Joan Maragall.]
# Cajón desastre

Cajón desastre va ser un programa espanyol de televisió destinat al públic infantil, que va emetre Televisió espanyola entre 1988 i 1991, amb presentació de Miriam Díaz-Aroca. Va substituir en el mateix horari a La bola de cristal.

## Format

L'espai, emès en el matí dels dissabtes, sota el format de magazín, incloïa jocs, cançons i reportatges per als més petits de la casa.
El programa es componia de tres parts diferenciades, atenent diferents grups d'edat. De 9 a 11, anava destinat als més petits i s'inserien les sèries de dibuixos animats. D'11 a 12, el grup objectiu són els nens de fins a 14 d'anys i s'inclouen jocs i concursos com Sobre ruedas (proves d'habilitat sobre patins) o Ilustración (de dibuix). Finalment, l'última franja va destinada a adolescents fins a 17 anys i se centra en música (secció copresentada per Bernardo Vázquez, cantant de la banda The Refrescos), còmics, documentals i expressió artística.
Entre les seccions destaca la telecomèdia Pase sin llamar, que narrava la vida quotidiana d'una família formada per tres fills i era protagonitzada per Ángel de Andrés López, Marta Fernández Muro, Iñaki Miramón, Aitor Merino, Raquel López, Lucas Martín i Laura Cepeda.
Són també destacables les actuacions del duo humorístic Faemino y Cansado.
Finalment, intercalava sèries de ficció; així la producció nord-americana ALF i la sèrie de dibuixos Duckula es van estrenar a Espanya, precisament en aquest programa.
Des d'abril de 1990 va passar a emetre's de dilluns a dijous en horari vespertí.

## Premis

* TP d'Or 1988: Millor Programa Infantil
* TP d'Or 1989: Millor Programa Infantil
* TP d'Or 1990 (1990): Miriam Díaz Aroca nominada com a millor presentadora.

## Referències

* ↑ Revista Teleprograma. Número 1254. 16 de abril de 1990.
* ↑ 'Cajón desastre', un programa para todos los públicos El País. 19 de novembre de 1988. Vist el 29 de novembre de 2008.
* ↑ Llega 'ALF', uno de los grandes ídolos de la televisión norteamericana El País. 17 de setembre de 1988. Vist el 29 de novembre de 2008.

## Enllaços externs

* Artículo sobre el programa
* Imágenes, vídeos e información sobre "Cajón Desastre"
# Secció de bàsquet del Futbol Club Barcelona Plantilla 2018-2019

La Plantilla de bàsquet del Futbol Club Barcelona, era formada pels següents jugadors:
FC Barcelona - Plantilla 2018-2019 :
| Núm. | Jugador | Posició | Nacionalitat | Alçada (m) |
| 9 | Jaka Blažič | Aler | Eslovènia | 1,96 |
| 30 | Víctor Claver | Aler | País Valencià | 2,07 |
| 8 | Adam Hanga | Aler | Hongria | 1,99 |
| 13 | Thomas Heurtel | Base | França | 1,89 |
| 24 | Kyle Kuric | Escorta | Eslovàquia | 1,93 |
| 18 | Pierre Oriola | Aler pivot | Catalunya | 2,06 |
| 3 | Kevin Pangos | Base | Canadà | 1,85 |
| 14 | Artem Pustoví | Pivot | Ucraïna | 2,18 |
| 5 | Pau RIbas | Escorta | Catalunya | 1,94 |
| 1 | Kevin Séraphin | Pivot | França | 2,06 |
| 6 | Chris Singleton | Aler pivot | Estats Units | 2,06 |
| 10 | Rolands Šmits | Aler pivot | Letònia | 2,07 |
| 44 | Ante Tomić | Pivot | Croàcia | 2,17 |
# Corredora (màquina de vapor)

Una corredora o vàlvula de corredora és un tipus de vàlvula que fou molt usat en locomotores i màquines de vapor. En un cilindre de doble efecte, una vàlvula de corredora permet l'entrada de vapor a pressió en una cara del pistó i la sortida del vapor expansionat de l'altra banda. De forma consecutiva i reiterada segons el moviment alternatiu i rectilini de la vàlvula.
Una corredora es munta a l'interior de la caixa o col·lector de vapor i es mou sobre una superfície plana i llisa accionada pel mecanisme de distribució a través d'una tija. La superfície anterior conté els espiralls que connecten el cilindre amb un pistó de doble efecte. El moviment relatiu entre la corredora i els espiralls permet l'entrada i sortida del vapor de forma alterna en les dues cares del pistó.

## Disseny

Una corredora adopta la forma d'una peça aproximadament prismàtica amb una cara plana i llisa amb una depressió. A la part anterior, que constitueix la vàlvula pròpiament dita, hi va unida una tija d'accionament. Aquesta tija entra i surt del col·lector de vapor i exigeix una estopada per a aconseguir l'estanquitat adequada.
(Una corredora podria descriure's com una mena de cullera quadrada que va obrint i tapant els orificis d'entrada i sortida del vapor, lliscant sobre una part plana formant cos amb el cilindre d'una màquina de vapor. El funcionament es pot veure en l'animació adjunta. Especialment en versió ampliada. Una vàlvula de corredora té el mateix moviment alternatiu i fa la mateixa funció que una vàlvula de pistó, però és de forma diferent).

## Corredora simple

Els models més senzills de corredora són els no-equilibrats. La pressió de vapor actua, principalment, per una cara de la vàlvula. Per la part on la vàlvula no frega contra la superfície llisa que conté els orificis (espiralls) d'entrada i sortida del vapor. Això permet una bona estanquitat perquè la pressió del vapor empeny la vàlvula contra la superfície de fregament. Però implica un esforç de fricció molt important, esforç que absorbeix potència física i que provoca el desgast de la vàlvula.
La superfície de fregament té la forma aproximada d'un rectangle (considerant només el contorn amb un cert gruix).

## Corredora equilibrada

Una corredora equilibrada està dissenyada de manera que la pressió de vapor no actuï (o ho faci molt poc) en la cara que empenyeria la vàlvula contra la superfície dels orificis de pas del vapor.

## Referències

* ↑ Cilindre de doble efecte i corredora. Explicacions i animació.
* ↑ The Mechanic's Magazine, Museum, Register, Journal, and Gazette, 1841, p. 93– [Consulta: 12 octubre 2010].
* ↑ «Course of Steam from Dome to Atmosphere | NZETC».
# El secret de les abelles

El secret de les abelles (originalment en anglès, Tell It to the Bees) és una pel·lícula de drama romàntic britànic del 2018 dirigida per Annabel Jankel i protagonitzada per Anna Paquin i Holliday Grainger. El guió d'Henrietta i Jessica Ashworth està basat en la novel·la homònima de 2009 de Fiona Shaw.
La pel·lícula es va estrenar en el Festival Internacional de Cinema de Toronto com a presentació especial el 9 de setembre de 2018. El secret de les abelles es va estrenar en versió limitada als Estats Units el 3 de maig de 2019, i va arribar als cinemes al Regne Unit el 26 de juliol. La versió doblada al català es va estrenar al canal La 2 el 9 de juliol de 2022.

## Sinopsi

Amb el seu matrimoni en crisi i amb un fill petit, la Lydia (Grainger) comença a connectar amb la nova metgessa de la ciutat, la Jean (Paquin), que havia conegut el fill de la Lydia després que el noi s'interessés per les seves colònies d'abelles. No obstant això, a l'Escòcia rural de la dècada de 1950, la relació de les dues dones planteja dubtes després que la mare i el fill comencin a viure amb ella després de ser desallotjats.

## Repartiment

* Anna Paquin com a Jean Markham
* Holliday Grainger com a Lydia Weekes
* Emun Elliott com a Robert Weekes
* Lauren Lyle com Annie Cranmer
* Gregor Selkirk com a Charlie Weekes
* Billy Boyd com a narrador vocal adult d'en Charlie
* Kate Dickie com a Pam Cranmer
* Steven Robertson com a Jim

## Referències

* ↑ «Henrietta & Jessica Ashworth». United Agents, 2018. [Consulta: 8 agost 2018].
* ↑ «Tell it to the Bees». Fiona Shaw, 09-08-2017. [Consulta: 17 agost 2018].
* ↑ «Tell It To The Bees». TIFF, 2018. [Consulta: 6 setembre 2018].
* ↑ Berger, Laura. «TIFF Adds More Galas and Special Presentations: Pics from Sam Taylor-Johnson, Veena Sud, & More». Women and Hollywood, 14-08-2018. [Consulta: 6 setembre 2018].
* ↑ Fleming, Mike Jr. «TIFF Adds Sam Taylor-Johnson's 'A Million Little Pieces,' Paul Greengrass' '22 July', Joel Edgerton's 'Boy Erased' To Preem List». Deadline Hollywood, 14-08-2018. [Consulta: 15 agost 2018].
* ↑ «Tell It To The Bees». Launching Films. Film Distributors' Association, 2019. [Consulta: 3 juny 2019].
* ↑ «El cine de La 2 en català: El secret de les abelles». Ara, 09-07-2022, p. 57.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Good Deed Entertainment (anglès)
* El secret de les abelles a Goita què fan, ara!