OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Šventoji

Šventoji (en letó:Sventāja, en alemany:Heiligenau) és una petita població turística de la costa de la mar Bàltica a Lituània. La ciutat està localitzada a 10 km al nord de Palanga, a la qual pertany administrativament, a prop de la frontera amb Letònia. Més lluny es troba la ciutat de Būtingė, on es troba una terminal d'extracció de petroli. El riu Šventoji travessa la ciutat i desemboca a la mar Bàltica.

## Història

Šventoji és un important enclavament arqueològic gràcies a les recents troballes d'algunes restes de la cultura Bàltica del 3000 aC. Un els descobriments més importants va ser una vara en forma d'ant femella. La ciutat va ser un antic poble de pescadors que actualment ha esdevingut un important enclavament turístic de la costa Bàltica. Sempre va lluitar per desenvolupar un port prou important per a estar a l'altura de Klaipėda i Liepāja. Un port més ampli va ser construït en la segona meitat del segle xvii, gràcies a l'arrendament de mercaders anglesos el 1679. L'any 1701 el port va ser destruït durant la Gran Guerra del Nord –enfrontament que va confrontar a Rússia, Dinamarca, Suècia i Polònia, entre altres països–. Durant l'Imperi Rus (1795 - 1915) el port va ser abandonat a una situació de deixadesa i va començar a rehabilitar-se a partir de 1921, quan la ciutat va passar a pertànyer a Lituània. Dos molls van ser construïts –que segueixen dempeus– però sovint eren coberts amb sorra. Així el projecte d'un gran port mai no es va portar a terme.

## Referències

* Semaška, Algimantas. Kelionių vadovas po Lietuvą: 1000 lankytinų vietovių norintiems geriau pažinti gimtąjį kraštą (en lituà). Vílnius: Algimantas, 2006, pp.497–498. ISBN 9986-506-90-4.
# Serra del Frare

«Serra del Frare» té aquests significats:
* Serra del Frare, serra del municipi de Cabrera d'Anoia (l'Anoia).
* Serra del Flare, serra del municipi de Biar (l'Alt Vinalopó).
* Serra del Flare, serra del municipi de Castalla (l'Alcoià).
# Catedral de Wawel

La catedral de Wawel, amb el nom complet de basílica de la catedral de Sant Estanislau i Sant Wenceslau, és el santuari nacional de Polònia a la ciutat de Cracòvia. Té una història de 1.000 anys i era el lloc de coronació tradicional dels monarques polonesos. És la seu de l'arxidiòcesi de Cracòvia.
La catedral es troba sobre el turó de Wawel, que protegeix també el castell reial. Durant segles, Wawel va ser el centre del poder eclesiàstic i monàrquic de Polònia.
La primera catedral, de la qual els vestigis són relativament poc nombrosos, va ser construïda després de la institució del bisbat a Cracòvia el 1000. Destruïda aproximadament uns 150 anys més tard, va ser reedificada en la primera meitat del segle xii. La catedral va ser incendiada el 1305. El rei Ladislau I de Polònia va decidir reconstruir-la en estil gòtic. Va ser també el primer monarca coronat i enterrat en aquesta catedral.
Els reis i bisbes de Polònia anaren modificant aquesta catedral, les seves capelles i la seva decoració, al llarg de la història, conforme als estils i als gusts de l'època.
Avui, la catedral és un dels monuments històrics polonesos més importants. És inscrita (junt amb tot el centre històric de Cracòvia) en la llista del patrimoni de la Humanitat de la UNESCO.

## La capella de Segimon

La capella de Segimon (Kaplica Zygmuntowska en polonès) és una de les peces més notables de l'arquitectura a Cracòvia. Construïda com una tomba capella de l'últim Jagelló, molts historiadors d'art l'han definida com l'exemple més bonic al nord dels Alps del Renaixement toscà. Finançada pel rei Segimon I el Vell, la capella era construïda entre 1519 i 1533 per Bartolomeo Berrecci. La capella, de base quadrada amb una cúpula daurada, allotja les tombes del rei fundador Segimon, així com la del rei Segimon II August i Anna Jagiellonka. El disseny d'escultures internes, estucs i pintures fou fet per alguns dels artistes més cèlebres de l'època, incloent-hi l'arquitecte mateix, Georg Pencz, Santi Gucci i Hermann Vischer.

## Tombes reials

* Ladislau I de Polònia
* Casimir III de Polònia, a la capella de la Santa Creu, acabada el 1492, és un dels darrers treballs de Veit Stoss a Polònia
* Santa Eduvigis de Polònia
* Ladislau II de Polònia
* Casimir IV de Polònia
* Joan I Olbracht
* Segimon I de Polònia
* Segimon II August
* Esteve Bathory
* Anna Jagiellonka
* Segimon III Vasa
* Ladislau IV Vasa
* Joan II Casimir Vasa
* Michał Korybut Wiśniowiecki
* Joan III Sobieski
* August II el Fort
# Aluminosi

Aluminosi és una patologia del formigó provocat pel tipus de ciment que s'utilitzava a Espanya per a la construcció d'edificis aproximadament entre 1950 i 1970.
L'anomenat ciment aluminós (CAC-R), amb una gran quantitat d'alúmina que prenia més de presa, es feia servir en la fabricació de certes bigues dels edificis. Amb el pas del temps el formigó es feia menys resistent i més porós i posa en perill l'estabilitat de l'edifici.
Amb temperatures altes i humitat elevada l'estructura del ciment aluminós passa del sistema cristal·lí hexagonal al cúbic que és una estructura més densa, amb això les partícules de ciment ocupen menys espai i, per tant, l'estructura global té més porositat i perd resistència mecànica. Si no es presenta l'alta humitat i temperatura funciona correctament.
L'Estadi Vicente Calderón va ser un cas d'aluminosi que va ser restaurat. A Barcelona per l'alta humitat marítima alguns edificis amb aluminosi van haver de ser derruïts.
Per a determinar la presència de ciment aluminós en una estructura cal analitzar una mostra del formigó. Des de l'any 1991, el Col·legi d'Aparelladors, Arquitectes Tècnics i Enginyers d'Edificació de Barcelona (CAATEEB) disposa d'un servei, anomenat Test Aluminós. Aquest Test Aluminós, és un mètode ràpid i fiable. Només cal extreure’n una o diverses mostres de diferents parts de l'edifici (aproximadament de la mida d'un encenedor), fer-la arribar al Col·legi i omplir una fitxa Test Aluminós per a cada mostra. Les mostres són enviades al laboratori, on es determinarà el tipus de conglomerat utilitzat mitjançant la prova de l'oxina del BRE. Segons el tipus de precipitat de la mostra s'obtenen tres possibles resultats:
* Ciment aluminós
* No és ciment aluminós
* No ha estat possible definir-lo: cal determinar-lo amb altres tècniques experimentals.

## Referències

* ↑ «Aluminosi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Què és l'aluminosi?». El tècnic de capçalera. Col·legi d'Aparelladors, Arquitectes Tècnics i Enginyers d'Edificació de Barcelona, 2019. [Consulta: 4 novembre 2019].

## Enllaços externs

* «Aluminosis» (en castellà). Construpedia. Construmática.
* Gomà, Ferran. «Mètodes d'anàlisi químics per determinar la proximitat de risc de col·lapse o no en elements estructurals de ciment aluminós.».
* Ruiz, Fèlix; Araüna, Núria. «L'aluminosi» (vídeo). Col·legi d'Aparelladors, Arquitectes Tècnics i Enginyers d'Edificació de Barcelona, 2017. [Consulta: 4 novembre 2019].
# Farga Palau

La Farga Palau és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Ripoll (Ripollès).

## Descripció

La Farga Palau, al lloc anomenat Can Guixo a la riba del Freser, és una de les escasses fargues catalanes (amb la Farga d'Aram de Bernich de Banyoles) que es conserva força íntegra i, per consegüent, un valuós testimoni de què fou la farga catalana des de l'edat mitjana fins a finals del segle xix, especialment a les valls pirinenques del Ripollès i de la Vallferrera i a les del Conflent i Vallespir.
L'estructura actual sembla que correspon a la que tenia ja el segle xvii. S'hi conserven: un forn de totxo amb la seva caixa de vents, una roda hidràulica que connecta amb l'arbre de lleves que fa moure dos martinets així com d'altres instruments.
A la façana s'hi llegeixen dues dates del segle xix, en sengles llindes. El conjunt està format per dues plantes d'habitatges, capella local, la farga i una bassa i canal que formaven part del mecanisme que servia per fer funcionar els martinets. En l'actualitat ja estan en desús.

## Història

La farga Palau, documentada des de l'any 1626 en el contracte d'arrendament, va estar en funcionament fins a l'any 1977. A mitjan segle xix, les fargues es van veure obligades a plegar, vençudes pel nou sistema siderúrgic, el convertidor Bessemer aplicat a l'alt forn. L'última que va deixar de treballar a Catalunya va ser la farga Casanova de Campdevànol (Ripollès) a finals de segle xix. Algunes fargues, per tal de subsistir, van canviar el ferro per l'aram. Això és el que feu, entre d'altres, la farga Palau.
Cal tenir en compte, que la vila de Ripoll arribà a ser el gran centre metal·lúrgic de Catalunya, amb el desenvolupament de les dues manufactures més prestigioses de la Farga Catalana: la d'armes de foc portàtils i la de claus. A partir de l'any 1997 la Farga Palau s'integrà, com a secció, dins el Sistema Territorial del Museu de la Ciència i de la Tècnica de Catalunya.
Durant la Guerra Civil Espanyola, en aquesta Farga s'hi va ubicar una indústria de Guerra. En aquest cas, s'hi feien rotllanes de forçament per a projectils balístics.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Farga Palau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 maig 2021].
* ↑ «Conjunt Palau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 maig 2021].
* ↑ «Farga Palau de Ripoll».

## Bibliografia

* Ballonga, Jordi. M. Fernàndez(coord.). La Farga Palau de Ripoll. Ripoll: Farga Palau de Ripoll, Museu de la Ciència i de la Tècnica de Catalunya, D.L. 2011. ISBN 9788439384823.

## Enllaços externs

* «Museu de la Ciència i de la Tècnica de Catalunya (mNACTEC)».
* «25 museus i espais patrimonials per descobrir la industrialització a Catalunya». Sistema Territorial del Museu Nacional de la Ciència i de la Tècnica de Catalunya. Arxivat de l'original el 2012-08-18. [Consulta: 22 febrer 2013].
* Farga Palau de Ripoll
# Casa de les Bruixes (Sant Cugat del Vallès)

La Casa de les Bruixes és un edifici del municipi de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa aïllada envoltada per jardí. A part de l'edifici principal s'hi troben una sèrie de construccions al jardí com a grutes, bancs, i una ermita. L'edifici principal és d'estructura rectangular amb planta baixa i dos pisos. S'estructura en tres cossos essent el central més alt. Predomina l'ornamentació exterior construïda amb arrebossat i formant pedres i carreus, làpides, inscripcions, capitells,... inspirats en motius del zodíac, dels capitells del monestir de Sant Cugat, motius pagans i cristians. Solament manté dempeus les parets mestres i el forjat i part de l'ornamentació interior (majòliques i esgrafiats).

## Referències

* ↑ «Casa de les Bruixes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 abril 2015].
# Arabaya

Arabaya fou el nom d'un territori durant el període dels aquemènides de Pèrsia.
Apareix esmentada a la inscripció de Bishutun i altres, i és col·locada entre Babilònia i Assíria (Síria) per amunt i Egipte per sota. Probablement estava formada pel sud de Palestina, el Sinaí i fins a la costa de la mar Roja; els àrabs però vivien també al sud de Mesopotàmia. Una inscripció dona el mateix nom al territori dels nòmades àrabs entre Egipte i Mesopotàmia.
Era més un nom geogràfic que administratiu. Substituïa a l'antiga Aribi (o Arabu o Arubu) de les inscripcions assíries on apareix esmentada per primer cop el 853 aC. A la Bíblia el terme Arab designava als habitants del desert de Síria.
Segons Heròdot els àrabs van donar suport a Cambises II de Pèrsia en la seva invasió d'Egipte el 525 aC facilitant aigua o localització de pous a l'exèrcit per creuar el desert entre Palestina i Egipte. Els àrabs eren aliats de Pèrsia i no súbdits i, per tant, no formaven part de cap satrapia ni pagaven tributs però enviaven regals al rei de Pèrsia (30 tones d'encens a l'any). Heròdot esmenta un cos de camellers àrabs entre els perses, durant l'expedició de Xerxes I de Pèrsia a Grècia i estaven manats per Arsames, fill de Darios I de Pèrsia.

## Vegeu també

* Satrapia d'Aràbia
# Monument de Tràsil

El monument de Tràsil va ser edificat a Atenes, és una cova excavada al costat sud-est de l'Acròpoli, sobre el teatre de Dionís, pels choregus: Tràsil de Decèlia al 320/319 aC i pel seu fill Tràsicles al 270 aC –segons inscripcions trobades en el mateix monument–.

## Descripció

El monument després d'haver estat dedicat originàriament a Dionís, es va convertir en una capella romana d'Orient dita Panaga Chrisopeliotissa, que va ser destruïda pels turcs durant el setge d'Atenes el 1827.
Continua havent-hi una cova excavada a la roca, amb el marc d'entrada decorat en estil dòric de 7,50 metres de longitud per 9 d'alçada. Consta de tres pilars i una escultura probablement afegits l'any 269 aC per Tràsicles -fill de Tràsil- quan ell mateix va ser agonothetes guanyador en dos jocs musicals.
Les dues grans columnes d'estil corinti, col·locades per damunt de l'entrada de la cova podien haver sostingut els trípodes tradicionals, o poden ser que pertanyessin a un monument romà posterior.
Un capitell corresponent a un pilar del monument va ser trobat l'any 1985 en les reserves del Museu Arqueològic Nacional d'Atenes.

## Vegeu també

* Monument de Lisícrates

## Referències

* 1 2 3 «Choregic Monuments» (en anglès). Arxivat de l'original el 2013-10-05. [Consulta: 4 gener 2014].
* ↑ Ramée, 1860, p. 525.
* ↑ Camp, 2001, p. 161-163.
* ↑ Townsend, 1985, p. 676.

## Bibliografia

* Ramée, Daniel. Histoire générale de l'Architecture, Volumen 1 (en francès). Amyot digitalizat el 2007 per la Universitat Harvard, 1860 [Consulta: 4 gener 2014].
* Camp, John M. The archaeology of Athens (en anglès). New Haven: Yale University Press, 2001. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Townsend, Rhys F «A newly discovered capital from the Thrasyllos Monument» (en anglès). American Journal of Archaeology. Archaelogical Institute of America, 1985 [Consulta: 4 gener 2014].

### Enllaços externs

* The choregic monument of Thrasyllos of Dekeleia
* Choregic monuments Arxivat 2013-10-05 a Wayback Machine.
# Dret diví dels reis

El dret diví dels reis és una doctrina política i religiosa europea darrera de l'absolutisme polític. Se sol associar amb el període medieval i amb l'Antic Règim. Es pot resumir en la idea que el monarca deu només el seu dret a governar a Déu, no pas a la voluntat dels seus súbdits, a l'aristocràcia o a cap altra forma d'autoritat existent, i que per tant qualsevol intent de restringir el poder reial o d'obligar a abdicar el monarca va en contra de la voluntat de Déu.
El 753, el papa Esteve II va atorgar l'epítet per a la primera vegada al rei carolingí Pipí el Breu, en agraïment per al seu suport en la guerra contra els llombards, que assetjaven Roma. Tot i ser una filosofia amb una llarga tradició al continent europeu, a l'edat mitjana ja es van alçar veus importants contràries a aquesta idea. Tomàs d'Aquino acceptava la revolta contra el rei o fins i tot el regicidi en casos de mal govern. El Vaticà encara manté aquesta doctrina en el nomenament i justificació del poder del Papa. De manera similar, al Japó l'emperador es considera descendent de la deessa Amaterasu, relació amb la divinitat que legitimitza la seva dinastia.
Carles I d'Anglaterra el 1625, creient en la doctrina del dret diví dels reis va entrar en conflicte directe en la lluita per la supremacia amb el parlament, esclatant les Guerres dels Tres Regnes que van confrontar als tres regnes de les illes britàniques per motius religiosos i en context amb la reforma protestant de Martí Luter, i lLa crisi va culminar amb l'esclat de la Guerra Civil anglesa en 1642 i l'execució de Carles el 30 de gener de 1649a monarquia britànica encara conserva el simbolisme inherent a aquesta doctrina, com es pot veure en la seva cerimònia de coronació, en la qual l'Arquebisbe de Canterbury els ordena reis per la gràcia de Déu, l'abreviació D.G. posada rere el nom en les monedes. El seu lema reial és Dieu et mon droit, Déu i el meu dret. La majoria de monarquies europees tracen una geneaologia mítica que els enllaça amb el rei David.
A Espanya, el dictador Francisco Franco ostentava el seu títol «per la gràcia de Déu», afirmació amb la qual volia legitimar el seu poder com si li hagués estat conferit per la divinitat i no pas per l'abús de la força. Es pot veure aquesta idea «Caudillo por la G. de Dios» encunyada a les monedes espanyoles del 1939 al 1975 any en què va morir.

## Referències

* ↑ Hage, Wolfgang. «Die entstehung des "Gottesgnadentum"». A: Das Christentum im frühen Mittelalter (476-1054): vom Ende des weströmischen Reiches bis zum west-östlichen Schisma (en alemany). Volume 4 de Zugänge zur Kirchengeschichte. Berlín: Vandenhoeck & Ruprecht, 1993, p. 89-91. ISBN 9783525335901.
* ↑ Wedgwood, C. V.. The King's War: 1641–1647 (en anglès). Londres: Fontana, 1970, p. 111.
* ↑ Kirby, Michael. The trial of King Charles I – defining moment for our constitutional liberties (Discurs a la Anglo-Australasian Lawyers association) (en anglès), 22 gener 1999.

## Vegeu també

* Mandat del cel
* Sobirania
# Catedral de Breslau

La Catedral de Sant Joan Baptista a Breslau (Wrocław), (en polonès: Archikatedra św. Jana Chrzciciela, en alemany: Breslauer Dom, Kathedrale St. Johannes des Täufers), és la seu de l'arxidiòcesi de Breslau, i un dels edificis més emblemàtics de la ciutat. La catedral, situada al districte d'Ostrów Tumski, és una església gòtica amb afegits neogòtics. L'actual catedral és la quarta església que ha estat construïda en aquest emplaçament.
Els seus orígens es remunten al segle x, tot i que les harmonioses formes gòtiques actuals daten del segle xiii. La catedral va ser acabada el 1272. L'edifici va ser en gran part destruït el 1945 però gràcies als treballs de reconstrucció ha recuperat la seva antiga esplendor.

## Referències

* ↑ Bousfield, Jonathan. The Rough Guide to Poland (en anglès). Rough Guides UK, 2009-07-01. ISBN 978-1-84836-595-7.
* ↑ «Wrocław - St John the Baptist’s Cathedral» (en anglès britànic). [Consulta: 15 juny 2024].
* ↑ Rożek, Michał. The Royal Cathedral at Wawel (en anglès). Interpress, 1981. ISBN 978-83-223-1923-9.

## Enllaços externs

* Lloc web de l'Arxidiòcesi (polonès)
* Google Maps
* Sightseeing in Wrocław Arxivat 2005-12-26 a Wayback Machine. (anglès)
* "Katedra Wrocławska" - Vistes Arxivat 2009-03-04 a Wayback Machine. (polonès)
# Aplicacions de pàgina única

Una aplicació de pàgina única (SPA acrònim en anglès) és una aplicació web o lloc web que es pot encabir en una sola pàgina web amb l'objectiu d'aconseguir una interfície d'usuari semblant a les aplicacions clàssiques de PC. En una SPA la càrrega es realitza d'un sol cop encara que hi poden haver actualitzacions dinàmiques com a resposta de les accions de l'usuari.

## Avantatges i inconvenients de les SPA

Els avantatges d'un lloc web SPA :
* Major velocitat de càrrega i menor amplada de banda utilitzat, ja que només es carrega un sol cop a l'inici i no hi ha continus refrescos de pàgina tot enviant codi HTML. Qualsevol acció de l'usuari només genera la transmissió de la mínima quantitat de dades.
* Major facilitat a l'hora de realitzar el desplegament al servidor en producció, ja que només són necessaris 3 arxius estàtics : un arxiu index.html, un arxiu (bundle) CSS i un derrer arxiu (bundle) Javascript/Ajax. També és més fàcil de versionar i, per tant, de tenir una traçabilitat de manteniment.
Inconvenients :
* Fins darrerament els motors de recerca com Google search engine tenien problemes a l'hora d'indexar llocs web SPA amb arxius Javascript/Ajax, però actualment hi ha entorns com per exemple AngularJS que solucionen aquest problema.

## Implementacions tècniques

Hi ha diverses tècniques disponibles que permeten els navegadors de visualitzar SPA :
* Javascript : entorns tals com AngularJS, Ember.js, Meteor.js, ExtJS i React han adoptat els principis SPA.
* Ajax (JavaScript asíncron i XML) : conjunt de tecnologies que permeten actualitzar continguts web sense haver de tornar a carregar la pàgina. Això obre la porta a pàgines web interactives.
* WebSockets és una tecnologia de comunicacions bidireccional client-servidor que també forma part de l'especificació HTML5, superior a Ajax en termes de prestacions i simplicitat.

## Vegeu també

* Entorn de treball web AngularJS.

## Referències

* ↑ «Single-page Applications | Code School» (en anglès). https://www.codeschool.com.+[Consulta: 23 juny 2017].
* 1 2 «Why a Single Page Application, What are the Benefits ? What is a SPA ?». Angular University, 21-04-2017.
# Fatumata Djau Baldé

Fatumata Djau Baldé és una política de Guinea Bissau que fou ministra d'afers exteriors fins que es va produir el cop d'estat de setembre de 2003.
Ella ha ocupat una sèrie de funcions en el govern de Guinea Bissau. Ha estat secretària d'Estat de Solidaritat Social i Ocupació, Ministra de Turisme i Ministra d'Afers Exteriors. Va ser ministra d'Afers Exteriors en el govern del president electe Kumba Ialá, però el seu govern va ser breu, ja que fou deposat per un cop militar al setembre de 2003.

## Referències

* ↑ female ministers of foreign affairs, Guide2womenleaders, consultat 13 Febrer 2016
* ↑ Europa Publications. Africa South of the Sahara 2004. Psychology Press, 2003, p. 543. ISBN 978-1-85743-183-4.
Càrrecs públics :
| Precedit per: Joãozinho Vieira Có | Ministre d'Afers Exteriors de Guinea Bissau 2003 | Succeït per: João José Monteiro |
# Asharpaya

Asharpaya fou una muntanya del país del kashka, des de la qual els guerrers kashka dominaven els camins que portaven a la regió de Pala i, per tant, també de Tummanna, ambdues situades a l'Occident. El rei va anar a aquestes regions i va expulsar els kashkes que controlaven els camins i els va empaitar cap a l'est fins a la terra de Samuha.

## Referències

* ↑ «Hittite Treaties, Annals and other documents from Anatolia to Egypt, relating to Indo-European rites». [Consulta: 14 octubre 2018].