OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Pere de la Curullada

Sant Pere és l'església parroquial del poble de la de la Curullada al municipi de Granyanella (la Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És dalt d'un turó al costat de les restes del Castell de la Curullada. En el moment de la construcció, al poble de la Curullada es realitzen importants obres arquitectòniques com ara la remodelació del castell.
Té planta rectangular, amb una capella adossada a la part esquerra de l'edifici, mentre que a la part dreta hi trobem la sagristia la qual queda perfectament adossada i integrada a l'església. També es pot observar un campanar de forma quadrangular, que sobresurt del teulat a dues aigües pel costat esquerre de l'edifici, i amb obertures amb arc de mig punt per poder situar les campanes al seu interior.
El mur està realitzat amb paredat i carreus de pedra local molt ben treballats situats a les cantonades i a la porta principal de l'església, amb una estructura allindanada, sobre la qual apareix una petita fornícula, coronada amb forma de petxina, que devia allotjar el sant a la qual està dedicada l'església. Per sobre d'aquesta, apareixen dues obertures per il·luminar l'interior del temple, una de circular situada a la meitat de la façana, i una altra de quadrada a sota de la teulada.
La pila d'aigua beneïda, és una reconstrucció a petita escala de la pica baptismal trobada a l'exterior de l'església. Presenta una cornisa superior doble que limita el brocal, una franja excavada i una segona cornisa. Per sota d'aquesta, uns dotze lòbuls donen caire de flor que suporta la part superior. Es recolza en un peu lleugerament retorçat.
La pica baptismal és de grans mides i feta de pedra. Presenta en un dels costats, restes d'haver estat adossada a una paret. Hi consta un brocal en forma de cornisa, una faixa excavada i una segona cornisa, el conjunt dels quals delimiten la part superior de la pica. Una vintena de sòcols limiten uns relleus en forma de lòbuls.
Malauradament, la posició mig enfonsada de la pica, avui dia transformada en test, impedeix parlar de la seva base.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Sant Pere de la Curullada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Castell de Montornès de Segarra

El Castell de Montornès és un edifici al nucli de Montornès de Segarra declarat bé cultural d'interès nacional. Queden restes del primitiu castell situat dalt del turó del poble, fora del nucli urbà i a pocs metres del dipòsit d'aigua del poble. Es tracta d'un mur trencat on s'evidencia l'ús de pedra i morter com a farciment de l'estructura d'un gruix considerable que ens evidencia seva funció defensiva. A la cara exterior, la paret del mur, està realitzada amb carreus de mida mitjana, perfectament afilerats.
En el seu origen formava part de la xarxa de castells del comtat d'Osona. La primera notícia d'aquesta fortalesa es troba al testament de Ramon Miró de l'any 1079, on consta que posseïa el castro de Montornes. Per un document del 1119 se sap que Ponç Ollemar tenia en aquesta data la quarta part del castell de Montornès. El 1133 apareix a les mans dels Cervera. El domini superior restà en mans dels comtes de Barcelona perquè el 1181 Alfons el Cast, estant al castell de Gardeny, feu donació als templers d'aquest castell. A principis del segle xiv, quan els templers s'extingeixen, passa a les mans dels hospitalers. La seva subjecció es perllongà fins a la caiguda de l'antic règim.

## Referències

* 1 2 «Castell de Montornès de Segarra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* «CASTELL DE MONTORNÈS». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Santa Maria de Sant Guim de la Plana

Santa Maria de Sant Guim de la Plana és una església de Sant Guim de la Plana (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església parroquial de Santa Maria és un edifici de nau única amb dos trams amb volta de llunetes, presbiteri, capelles laterals amb volta de creueria i cor. L'interior de la nau es troba tota arrebossada i pintada de blanc amb detalls grisos i el presbiteri rosa, mentre que a l'exterior els carreus de pedra irregulars són els protagonistes, tot i que en algun lloc encara podem endevinar restes d'arrebossat.
A la façana principal observem una portada d'arc de mig punt adovellats amb una mènsula amb la data "1870". A llevant s'aixeca la torre del campanar, que consta de tres cossos verticals quadrangulars, coronats per un balustre de pedra amb decoracions geomètriques fetes amb maons.
La façana principal conserva una placa de difícil lectura en memòria dels soldats caiguts durant la guerra.
Actualment aquest edifici es troba en restauració i gran part de la seva façana no és visible.
A l'altar major es conserva la imatge de la Mare de Déu, talla romànica en fusta policromada.

## Història

La parròquia de Sant Guim fou una església subjecta a la canònica de Guissona, tal com es recull a l'acta de consagració de santa Maria de Guissona de l'any 1098. El capellà de Sant Guim contribuí a la dècima del bisbat d'Urgell del 1391 amb 15 sous.
L'actual edifici és una construcció relativament moderna. Al campanar hi figura la data de 1870 i es pensa que és una restauració però de gran envergadura. De l'edifici primitiu tan sols en resten algunes parets que podrien ser romàniques.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Santa Maria de Sant Guim de la Plana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Armin Shimerman

Armin Shimerman (Lakewood, Nova Jersey, 5 de novembre de 1949) és un actor estatunidenc.
Quan tenia 16 anys, es va mudar a Los Angeles, on la seva mare el va inscriure en un grup d'actuació per a poder augmentar el seu àmbit social. Després de graduar-se a la Universitat de Califòrnia, triant el teatre Old Globe a San Diego. Va escollir la carrera d'actor en aquest teatre, per a això es va mudar a Nova York, tornant després a Los Angeles, per a realitzar dos papers en sèries de la cadena CBS, començant així la seva carrera a la televisió.
És més conegut com el cambrer de l'espècie ferengi a la sèrie Star Trek: Deep Space Nine, amb la qual va començar el seu desenvolupament al voltant de la saga de Star Trek.
Juntament amb Jonathan Frakes, Marina Sirtis, John de Lancie, Michael Ansara i Richard Poe, és un dels sis actors que personifica al mateix personatge en tres seqüeles de la saga Star Trek.
Shimerman és també conegut com el Director Snyder a Buffy the Vampire Slayer.

## Filmografia

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 1980 | Records (Stardust Memories) | Eulogy Audience | |
| 1986 | Carretera a l'infern (The Hitcher) | Sergent interrogador | |
| 1986 | Stoogmania | Larry II | |
| 1987 | Blind Date | Cambrer francès | |
| 1987 | The Verne Miller Story | Mortician | |
| 1987 | Tal pare, tal fill (Like Father Like Son) | Pare de Trigger | |
| 1987–1990 | La Bella i la Bèstia (Beauty and the Beast) | Pascal | 16 episodis |
| 1988 | Dangerous Curves | Boggs | |
| 1989 | Arena | Weezil | |
| 1989 | Big Man on Campus | Dr. Oberlander | |
| 1990 | Llibertat per morir (Death Warrant) | Dr. Gottesman | |
| 1991 | I et pensaves que els teus pares eren estranys (And You Thought Your Parents Were Weird) | Jutge | |
| 1994 | Els crits dels innocents (Slaughter of the Innocents) | Dr. Mort Seger | |
| 1996 | Eye for an Eye | Jutge Arthur Younger | |
| 1997 | Snide and Prejudice | Eckart | |
| 1998 | Looking for Lola | Mestre | |
| 1999 | The Auteur Theory | Detectiu Blank | |
| 2000 | Breathing Hard | Conrad | |
| 2002 | Who Slew Simon Thaddeus Mulberry Pew | Whizzit | |
| 2003 | Living in Walter's World | Mr. Krause | |
| 2004 | I tu, què saps? (What the Bleep Do We Know!?) | Home gran al metro | |
| 2004 | The Works | Gerald | |
| 2004 | Eviction | The Landlord | |
| 2005 | Geppetto's Secret | Leonardo (Veu) | |
| 2006 | What the Bleep!?: Down the Rabbit Hole | Home gran | |
| 2008 | The Um | Fiester | |
| 2008 | Delgo | Nohrin (Veu) | |
| 2008 | Resist Evil Part One: Dropping Evil | CEO / 'Cap' | En postproducció |
| 2008 | Resist Evil Part Two: God Is Missing! Let Us Quest For God! | CEO / 'Cap' | En postproducció |
| 2008 | Resist Evil Part Three: Don't Stop Or We'll Die | CEO / 'Cap' | En postproducció |
| 2009 | For Christ's Sake | The Pope | En postproducció |
| 2009 | BIONICLE: The Legend Reborn | Raanu |
| 2009 - 2010 | Batman: The Brave and the Bold | Calculator, Psycho-Pirate, Prof. Mark Haley, Segon Guardià | Episodis: "Night of the Huntress!" "Inside the Outsiders!" "Revenge of the Reach!" |
| 2011 | Atlas Shrugged | Dr. Potter |
# Sant Pere de Montfalcó Murallat

Sant Pere és una església a l'extrem de llevant de la vila closa de Montfalcó Murallat. Hi ha poques referències d'època medieval referents a la parròquia de Sant Pere. És possible que fos fundada poc després de la conquesta de Montfalcó per Bernat, comte de Berga a mitjans del segle xi, quan aquest fundà o amplià el Castell de Montfalcó. L'església formà part del bisbat d'Urgell fins a la creació de la diòcesi de Solsona al final del segle xvi. La primera referència al temple del castell es troba a l'inventari dels béns de Guillem Ramon, comte de Cerdanya, a Montfalcó d'Oluja vers els anys 1068-95.
És un edifici molt transformat, i es fa difícil destriar els elements originals. La seva estructura és d'una sola nau, coberta amb volta de canó de perfil semicircular. És capçada a llevant per un absis semicircular, obert directament a la nau. La nau es troba desfigurada per l'obertura de capelles i altars als seus murs laterals, i l'absis és tancat per un envà que el converteix en sagristia. Als peus del temple hi ha un cor elevat. La porta s'obra a la façana de ponent, totalment envoltada pels edificis de la trama urbana del poble, que també amaguen les altres façanes de l'edifici, llevat de la façana absidal, que s'integra en el conjunt del perímetre murat de Montfalcó. La porta principal està realitzada amb arc de mig punt adovellat amb imposta i guardapols decorats amb motius geomètrics molt rudimentaris. Està totalment mancada d'ornamentació, amb l'aparell de petits carreus allargassats de pedra calcària de la zona. El campanar, posterior a la construcció de l'església, i utilitzat en un primer moment com a torre de defensa, és de planta quadrada, amb les cantonades en forma de xamfrà en el cos alt i acabat en una terrassa amb balustrada.

## Referències

* 1 2 «Sant Pere de Montfalcó Murallat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Castell de Sant Guim de la Plana

El castell de Sant Guim de la Plana és un edifici de Sant Guim de la Plana (Segarra) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquest antic castell, avui utilitzat com a habitatges, dona la benvinguda al poble de Sant Guim de la Plana. Els tres contraforts de la façana principal i la petita elevació en què es troba, li confereixen una imatge molt sòbria i estàtica. És un edifici que consta d'una planta baixa, a través de la qual podem accedir als tres habitatges moderns en què està dividit, i una primera planta.
Accedim en cadascun d'aquest habitatges a través d'una petita rampa, en el cas del central d'un tram d'escales, per salvaguardar el desnivell existent entre l'edifici i el nivell de carrer. Totes les obertures que trobem en el mur són modernes, no obstant la porta central d'aquest edifici conserva encara l'arc de mig punt i en el cas de la resta es manté l'arc rebaixat.
A la primera planta podem observar-hi set obertures rectangulars modernes, quatre de les quals tenen balcó amb barana de forja i la resta són finestres de diferets dimensions. Pren especial rellevància una d'aquestes portes balconeres que s'obra al bell mig del contrafort central.
Aquesta façana principal ha estat molt intervinguda al llarg dels anys, fins i tot a l'extrem nord-est hi trobem adossat un edifici de construcció actual, que complementa un dels habitatges.
La façana est presenta una porta central d'arc rebaixat flanquejada per dues finestres rectangulars i una primera planta amb dues finestres rectangulars modernes.
Aquesta construcció presenta filades de petits carreus irregulars de pedra, que testimonien les diverses intervencions que ha sofert l'edifici.

## Història

Apareix documentat el 1161 quan la població formava part del terme del castell del Llor. Anys més tard, va pertànyer al llinatge de Sacirera i finalment als marquesos de Santa Maria de Barberà.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Castell de Sant Guim de la Plana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Sant Jaume de Portell

Sant Jaume de Portell és una església de Sant Ramon (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'església de Sant Jaume de Portell, abans Sant Cugat, es troba a la part alta del nucli de Portell. La primitiva advocació d'aquesta parròquia era de sant Cugat, i així ens apareix documentat durant l'edat mitjana. El primer document escrit que fa referència a la parròquia data de l'any 1072, quan Em feu llegat "ad Sancto Cucufato in Protel" en el seu testament.
Originàriament es tractava d'una església romànica, d'una sola nau, coberta amb volta de canó i capçada a llevant per un absis semicircular, precedit d'un estret arc presbiterial. No es conserven les obertures originals, però és molt probable que la porta principal estigués al mur sud al mateix lloc que la porta actual, d'estil neoclàssic, formada per un arc de mig punt envoltat per dues pilastres adossades al mur i amb un frontó superior on al centre hi apareix un medalló amb l'any de construcció i reforma de l'antiga església, l'any 1883.
Les façanes no presenten cap tipus d'ornamentació amb els murs formats per filades de carreus posats en horitzontal alternats amb carreus posats en vertical, el que s'anomena carreus segarrencs, ja que és un tipus de construcció molt utilitzat a la comarca, en un edifici que es podria datar al segle xii.
Posteriorment, en la reforma duta a terme durant el segle xix, s'hi va afegir una segona nau, al nord de la nau original amb una obertura de petites dimensions a la part superior en forma de creu llatina, i una sagristia al sud, adjacent a l'àbsis, que en tapa la meitat sud.
Al mateix temps es va construir un campanar de torre, a l'extrem oest de la nau original que engloba un antic campanar d'espadanya de dos ulls. Està format per dos cossos separats per una imposta, amb quatre obertures d'arc de mig punt al cos inferior, actualment tapiades, i quatre obertures més també d'arc de mig punt al cos superior, dos de les quals es troben tapiades, mentre que en una de les altres dos s'hi ubica la campana, amb una balustrada superior coronant el campanar.
Hi ha una imatge de l'apòstol sant Jaume situada dins una fornícula a la part superior de la portada. És petita, de pedra marès. Es troba dempeus, rígid, situat sobre una peanya. Tant la barba com les mans, les vestidures i el rostre es troben bastant malmesos. Li manca la vara de la mà dreta. Possiblement prové d'alguna ermita o d'una antiga construcció.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Sant Jaume de Portell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Font de la Carrova

La font de la Carrova és una font d'Amposta.

## Descripció

La planta de la bassa sembla pentagonal o hexagonal. Les parets tenen aproximadament un metre d'alçada i estan fetes de carreus bastants regulars i de dimensions bastant considerables. El recinte de la bassa pròpiament dit ja no s'utilitza. No hi ha aigua, encara que la font sí que en té gràcies a un pou amb motor proper que serveix per a portar aigua als cultius propers.

## Història

Podria tractar-se de l'antiga font denominada de l'Alcharrova, a la qual es fa referència el 1149 en la carta de donació del Castell d'Amposta per part de Ramon Berenguer IV en favor de l'orde de Sant Joan de Jerusalem; les aigües d'aquesta font foren utilitzades per al regadiu, primer pels musulmans i després pels cristians.
També es podria tractar de l'anomenada font del Guixar, punt límit de les possessions del monestir de Benifassà, segons la resolució del plet originat el 1574 per delimitar les partides de Molinàs i la Carrova; en aquest lloc es va construir un desguàs que les crescudes de l'Ebre van cegar i que fou novament reobert a principis del segle xix.

## Referències

* 1 2 3 «Font de la Carrova». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Camporat

Camporat és un mas al municipi de Manlleu (Osona) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Bernat de Camporat va ser prior de la canònica agustiniana de Santa Maria de Manlleu el 1258. El 1350, Jaume Camporat, hereu del mas, va fundar un benefici de l'altar de Sant Gil del qual, ell mateix i els seus hereus van ser-ne patrons. El mas fou registrat al fogatge de la parròquia i terme de Manlleu de l'any 1553, quan era habitat per Andreu Camporat. Florenci Riera, casat amb Teresa Basols, va fer testament l'any 1862 especificant que si la seva descendència moria sense fills el mas i el patrimoni familiar passessin a mans de la Casa de la Caritat de Vic. Això es va produir l'any 1963. La casa ha sofert diverses transformacions i reformes, sobretot als segles XVI, XVII i xviii. Hi ha dates constructives en diferents llocs de la casa: 1588 en una pedra de l'angle, 1603 al portal, 1712 a una finestra del porxo i 1744 a les galeries.
Masia de planta rectangular coberta a dos vessants amb el carener paral·lel a la façana, encarada a llevant. El portal és adovellat i emmarcat dins un rectangle format per carreus rectangulars. A nivell del primer pis sobretot té finestres conopials. A les golfes les finestres són apaïsades de forma rectangular. Adossat al cos de la casa i formant angle recte amb la mateixa hi ha un cos de galeries d'arcs rebaixats sostinguts per pilars; aquest cos és cobert a un vessant, que és la prolongació del teulat de la casa.

## Referències

* ↑ Pladevall, Antoni. La canònica de Santa Maria de Manlleu. Manlleu: Fundació Caixa Manlleu : Parròquia de Santa Maria : Ajuntament de Manlleu, 2008, p. 33.
* ↑ Pladevall, Antoni. La canònica de Santa Maria de Manlleu. Manlleu: Fundació Caixa Manlleu : Parròquia de Santa Maria : Ajuntament de Manlleu, 2008, p. 50.
* 1 2 3 4 «Camporat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Muralles de Manlleu

Les muralles de Manlleu són una obra de Manlleu (Osona) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

L'antiga muralla de Manlleu, datada del segle xiii, encerclava l'entorn del turó avui anomenat Dalt Vila, que contenia el primer nucli urbà que es formà al voltant de l'església de Santa Maria. Tenia tres portalades, i recorria el traçat d'alguns carrers i places.
La muralla estava construïda sobre una gran base de carreus de pedra, grans còdols de riu amb morter que, a mesura que s'alça el mur, es redueixen de mida. Possiblement estava recoberta amb una capa d'arrebossat de calç i morter.

## Història

La població de Manlleu va néixer com a expansió de la primitiva sagrera o nucli de cases creat al voltant i cercant la protecció de l'església parroquial de Santa Maria (documentada des del 906). Poc després d'haver construït la fortificació (opus sive bastida), el 13 d'agost de 1277, Guilabert IV de Centelles va atorgar un document pel qual reconeixia que havia fet aquella obra amb la condició que els homes de la sagrera s'hi poguessin refugiar i defensar en la guerra contra Arnau de Cabrera.
Entre els segles XIV i XVI la ciutat s'expandí fora del nucli emmurallat, urbanitzant-se els diferents camins que duien a la ciutat. El sistema de creixement fins aquest segle fou el d'afegir espais urbanitzats disposats concèntricament en relació a l'antic nucli, pel sector nord-oest: cada creixement representà una ampliació de les muralles de protecció, que segurament devien estar formades pel darrere de les cases i les tanques dels horts de les finques urbanes. Hi havia portes on arribaven els camins que unien Manlleu amb les poblacions veïnes, masies, etc.
Al darrer quart del segle xvi es va construir una plaça nova per al mercat (l'actual plaça de Dalt Vila), que va representar l'últim eixamplament de la muralla, i que va desdoblar la porta de la vila situada al sud: en resultaren el nou "portal del Comte" i una altra a ponent, anomenada "portal de la Plaça". A més hi havia els antics portal de Torelló (a la cantonada d'una casa del principi del carrer Torelló encara hi resta un relleu en pedra que representa una mà estesa, símbol de Manlleu, amb la data de 1582) i el de Sant Higini.
La baixada Bonet va conservar restes de muralla fins al 1969.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Muralles de Manlleu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Pont del Tec (Montmajor)

El pont del Tec és un pont de l'edat medieval construït a les gorges del riu Tec, a l'enclavament de Catllarí del municipi de Montmajor, al Berguedà. Està inventariat al mapa de patrimoni de Catalunya fet per la Generalitat de Catalunya com a element arquitectònic amb el número IPA-36782. Tot i això, el pont del Tec no està inventariat al mapa de patrimoni fet el 2003 per la Diputació de Barcelona.

## Situació geogràfica

El pont del Tec està situat a l'est de l'enclavament de Catllarí, a les gorges del riu Tec, a prop de Sant Martí de les Canals de Catllarí i de la casa de Canals de Catllarí, que estan inventariades al mapa de patrimoni de la Diputació de Barcelona.

## Descripció

El pont té una longitud màxima de 7 metres i unes característiques molt rudimentàries. L'arc del pont és d'aspecte apuntat però forma un angle de costats rectilinis. Té una alçada sobre el llit del riu d'uns 7m. El seu parament està fet amb carreus desballestats, ajustats amb falques i alineats amb filades superposades. L'arc està fet amb carreus disposats a plec de llibre, sota el que hi ha emremptes dels taulons que es van utilitzar en l'encofrat.
En el moment de fer la fitxa de patrimoni de la Generalitat, a finals del segle XX el pont estava a punt d'ensorrar-se completament i aquest element no té fitxa de patrimoni al mapa de patrimoni de la Diputació de Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 «El pont del Tec». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Montmajor