OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Gaietà de la Ginebreda

Sant Gaietà de la Ginebreda o Sant Fruitós, és la capella de la masia de la Ginebreda, del terme municipal de Castellterçol, a la comarca del Moianès. Està situada a la part septentrional del terme municipal, una mica separada uns 200 metres a llevant de la masia de la Ginebreda. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Petita capella d'una sola nau amb coberta de teula a dues aigües i parament de grans carreus de pedra irregular. L'absis és semicircular. La porta d'entrada és rectangular, envoltat de pedres de grans dimensions i per sobre es troba un escut que representa les armes de les diferents famílies nobles de Castellterçol i porta la data de 1883. Coronant la façana hi ha un campanar d'espadanya d'una sola obertura. A la paret lateral dreta de la façana té encastada la llinda d'un antic pou de gel amb una invocació piadosa i un escut.

## Història

La història d'aquesta capella es troba estretament unida al mas la Ginebreda. Va ser restaurada l'any 1883 però possiblement el seu origen és anterior, potser del segle xviii.

## Referències

* ↑ GAVÍN, Josep M. Vallès Oriental. Barcelona: Arxiu Gavín i Editorial Pòrtic, 1990 (Inventari d'esglésies, 23). ISBN 84-7306-410-0
* 1 2 «Sant Gaietà de la Ginebreda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Sant Joan Vell

Sant Joan Vell és una església parroquial romànica del segle xi del terme municipal de Santa Maria d'Oló, al Moianès. Està situada a prop de l'extrem de ponent del terme municipal, al sud-oest de Santa Maria d'Oló i a ponent de Sant Joan d'Oló. És a prop i al nord de la masia d'Armenteres, al cim d'un turó.

## Descripció

Edifici romànic possiblement construït en la 2ª m. segle xi i situat dalt d'un petit turó, prop del mas Armenteres. Es tracta d'una església d'una sola nau, amb absis semicircular a sol ixent. Aquest en el seu exterior està ornamentat amb un fris d'arcuacions cegues distribuïdes en grups de cinc entre bandes llombardes. Al centre de l'absis hi ha una finestra de doble esqueixada en molt mal estat, coronada amb un arc de mig punt.
La porta es troba al capdavall del mur de migdia. El sostre està esfondrat, però es creu que estaria cobert amb volta de canó, mentre que l'absis ho seria amb volta de quart d'esfera.
L'aparell és obrat amb carreus petits, disposats en filades, barreja d'arenisca i gres. Algunes de les dovelles són de pedra tosca. L'estat de l'edifici és de franca ruïna i la vegetació tendeix a envair l'església.

## Història

Documentada des d'antic ja amb la categoria parroquial, l'ha mantinguda fins a l'actualitat, tot i que ara està agrupada a Santa Maria d'Oló i aquesta categoria l'exerceix l'església més moderna que hi ha a prop, a llevant. És una construcció romànica, de la segona meitat del segle xi, d'una sola nau amb absis a llevant. Tot i que és en ruïnes, l'absis conserva arcades llombardes i lesenes, característiques d'aquella mena de construccions.
El nom d'Oló apareix el 889 i el terme és documentat des del 927; l'església de Sant Joan es troba esmentada el 1081 i de la seva funció parroquial se'n té constància des del 1136. Aquesta funció parroquial l'ha conservada fins avui, encara que el títol ha estat traslladat a l'edifici nou que es construí entre el 1629-1639.
Es creu que l'església degué passar a la Canònica de l'estany el 1364 quan es feu la compra del castell d'Oló. Aquesta dependència degué durar fins al 1592, data d'extinció de la canònica, passant a formar part de les Cinc Dignitats Reials; en tenim constància, concretament, el 1686 quan el bisbe de Vic Pasqual al visitar la parròquia fa constar que pertany a les Dignitats Reials.
L'església es trobava dins l'antic terme del castell d'Oló, en la zona sud-Occ. Del terme.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Sant Joan Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
* ↑ BENET I CLARÀ, Albert [et al.]. "Sant Joan d'Oló". A: XI El Bages. Barcelona, Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Catalunya Romànica, XI). ISBN 84-85194-57-8
* ↑ GAVÍN, Josep M. "Bages 5". A: Inventari d'esglésies. Barcelona: Artestudi Edicions i Arxiu Gavín, 1979. ISBN 84-85180-18-6
# Sant Joan de Colinos

Sant Joan de Colinos és una ermita romànica del poble de Beraní, dins de l'antic terme municipal primigeni de Rialp, a la comarca del Pallars Sobirà. Està situada a 900 metres al sud-sud-oest del poble de Beraní, en el Serrat de Colinos, a l'esquerra del Barranc del Bosc Reial. És l'església vella, de les dues del mateix lloc, actualment en ruïnes. L'ha substituïda la de Sant Joan nou de Colinos.

## Descripció

Les restes d'aquesta ermita es troben sobre un petit serradet, pròxim a un torrent. És de planta rectangular amb absis semicircular a llevant. La porta s'obre al mur de ponent i és d'arc lleugerament rebaixat, construït amb tosques dovellles de pedra pissarrosa sense retocar que deixen al centre de l'arc un espai ocupat per una clau de forma triangular. Els murs tenen una gruixària considerable (90cm) i són constituïts per tres o quatre alineacions de pedra pissarrosa local, sense morter. Els angles estan formats per grans carreus de pedra, també pissarrosa. Aquest murs es conserven fins a nivell de la coberta, sense que s'observi en cap indret l'arrencament d'una volta, ja que possiblement l'edifici era cobert per una encavallada de fusta. El parament de l'absis és totalment llis, sense que s'observi cap element decoratiu o finestra.

## Història

Els orígens de Sant Joan de Colinos semblen relacionats amb el monestir situat a l'altre costat de la Noguera Pallaresa, de Sant Vicenç d'Oveix, fundació monàstica d'època carolíngia. Posteriorment, Sant Joan formà part de la jurisdicció de Gerri. Fins al darrer quart del segle xix, la diada d'aquest Sant, el 6 de maig, era molt celebrada a Rialp i poblets veïns que organitzaven una processió i aplec a l'ermita. Molt propera a la capella preromànica, no obstant, ja ne època moderna, s'edifica una altra capella de major cabuda que actualment es troba, al igual que aquella, en estat ruïnós.

## Referències

* 1 2 «Sant Joan de Colinos». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].

## Bibliografia

* Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Rialb de Noguera». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* Sant Joan de Colinos en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cal Maleter

Cal Maleter és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Figuerola del Camp (Alt Camp).

## Descripció

És un edifici de planta lleugerament corbada situat en un desnivell que condiciona la seva estructura. Hi ha una primera planta, amb porta d'accés, damunt de la qual hi ha un nivell que correspon a la planta baixa. En aquesta hi ha practicades tres obertures, dues d'accés i un balcó, a més d'una petita finestra oberta posteriorment. El primer pis presenta dos balcons amb voladís (restaurat) i barana de ferro. Les obertures són rectangulars i tenen a la llinda una motllura sinuosa amb motius de ceràmica. A ambdós costats dels balcons hi ha dues obertures rectangulars obertes posteriorment i, damunt, dues finestres rectangulars amb petits motius ceràmics de decoració. El coronament de l'edifici és un voladís format per teules. L'obra és arrebossada i pintada de color groc imitant carreus.

## Història

Tot i que l'actual estat de l'edifici apareix sota la influència de la decoració modernista, la seva estructura arquitectònica originària és molt anterior. La data de l'any 1916 que apareix en la façana fa referència a la remodelació que en aquesta data es va fer. El nom popular de "Cal Maleter" amb el qual es coneix la casa fa referència a la petita indústria domèstica de producció de maletes de vímet a què els seus propietaris es dedicaren.
A finals dels vuitanta del segle XX es produïren algunes modificacions a la façana.

## Referències

* 1 2 3 «Edifici d'habitatges a la Baixada de Sant Jaume, 18». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012].
* ↑ «Cal Maleter». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona. [Consulta: 24 maig 2012].
# Cal Baster (Teià)

Cal Baster és una masia amb una torre de defensa del municipi de Teià (Maresme). Està protegida com a bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

L'antiga masia gòtica ha estat transformada per la incorporació d'un edifici modern, sense gaire interès, tot ocupant la zona dreta a partir del carener de la teulada i disposat perpendicularment a la façana.
El que queda de la masia segueix sent interessant degut a la finestra gòtica que conserva i a la torre situada a la part del darrere de l'edifici. La finestra és d'arc conopial motllurat, treballat en un bloc monolític de pedra i decorat amb arcs trilobats; l'arc recau sobre dues petites impostes decorades amb figures ajagudes que tenen cap d'home i cos d'animal.
La torre és de planta quadrada externament i circular a l'interior. A la dreta de la mateixa hi ha un petit carreró on hi ha l'entrada de la torre. Els murs presenten una certa varietat en l'aparell emprat: carreus grossos ben tallats i polits tant els angles com a les obertures, segments d'arc amb maó i maçoneria, principalment. Té diverses finestres i un matacà a la façana del carreró. Els sostres i la coberta són de fusta i la teulada és de dues vessants.
Torre i masia formen un sol i interessant conjunt amb un gran valor històric i cultural.

## Referències

* «Masia i torre de Cal Baster». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 abril 2012].
# Santa Maria del Vilaró

Santa Maria del Vilaró, o Santa Maria del Puig, és una ermita romànica del municipi d'Olius (Solsonès) protegida com a bé cultural d'interès local. Fou construïda escapçant la primitiva església de Santa Fe d'Anseresa.

## Descripció

És una capella romànica amb modificacions. La primitiva església fou escapçada i en lloc de l'absis s'hi afegí una altra església documentada com a Santa Maria del Vilaró, formant un conjunt d'església d'una nau i absis rodó. La nau coberta amb volta és d'arrencada gòtica i coronament arrodonit. Té arcs preabsidials i torals similars. L'absis també té el mateix tipus de volta.
El parament de l'església primitiva és de pedres treballades a cops de maceta en filades i sobrealçada. La part baixa del frontis és feta de grans blocs rústecs. La porta al mur sud és d'arc de mig punt resseguit per dovelles.
La construcció de l'església posterior és amb parament de carreus en filades. L'absis és damunt d'un sòcol format per grans blocs. Aquesta filada de grans blocs, continua per la nau, fins a l'obra del segle xi. Té una finestra de doble esqueixada a l'absis.

## Història

La primitiva església de Santa Fe d'Anseresa surt citada en l'acta de consagració de Sant Esteve d'Olius. Per construir la nova, fou escapçada l'any 1079. L'any 1163, Pere del Vilaró i la seva esposa Bernarda, entre altres llegats, deixen a Santa Maria del Vilaró la meitat del mas de "Bello Solano" (Bell Solar), que posseïen junt amb Bernat de Vilaró, l'any 1163. Eren els primers temps en què entraren en la possessió del mas d'Anseresa. Al segle xvi, Santa Maria del Vilaró s'anomenava Santa Maria del Puig. S'hi celebrava la missa en la festa de l'Anunciació i l'hereu del Vilaró pagava les despeses i donava dinar al rector i altres capellans si n'hi havia.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ermita de Santa Maria del Vilaró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 abril 2012].

## Enllaços externs

* Ermita de Santa Maria de Vilaró, fitxa del catàleg de béns a protegir del Pla d'ordenació urbanística municipal.
# Can Figueras Buach

Can Cufí, Can Figueras Buach o Casa Joaquim Figueras, és un casal del segle xviii del municipi de Pont de Molins (Alt Empordà). Està protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un gran casal amb jardí davanter delimitat per una tanca de pedra i comunicat amb la casa mitjançant un carrer pavimentat amb llambordes. El casal està format per diversos cossos adossats que li proporcionen una planta irregular, i algunes construccions auxiliars relacionades amb el jardí. L'edifici principal és rectangular, amb la coberta de teula de dues vessants i distribuït en planta baixa, pis i golfes. Totes les obertures són rectangulars, amb els emmarcaments de maons. La porta principal està emmarcada amb carreus de pedra i presenta la llinda gravada amb la inscripció "GENE 21 DE 1769 JOACHIM FIGUERAS BUACH". Al costat de la façana principal hi ha un volum amb els paraments exteriors emblanquinats, que presenta dues arcades rebaixades a la planta baixa i una petita terrassa al pis. Està adossat a un cos de planta quadrada a manera de torre, amb la coberta d'un sol vessant i les obertures rectangulars emmarcades amb carreus. La llinda del balcó del pis presenta gravat l'any 1773. Des d'aquest nivell es pot accedir a una gran terrassa de traçat curvilini que també es comunica amb la casa principal. A la part superior del parament exterior de la terrassa hi ha encastades diverses mènsules reaprofitades. El mur de tanca que delimita el jardí presenta un portal d'accés directe d'arc rebaixat de maons amb els brancals fets de carreus de pedra.
La construcció és bastida amb còdols i pedra desbastada, disposades en filades més o menys regulars i lligades amb morter. A les cantonades hi ha carreus ben desbastats.

## Història

Ubicada al barri de Molins de Dalt, el nucli originari del poble de Molins. Les cases conservades a Molins de Dalt, són datables majoritàriament dels segles XVII-XVIII, tot i que és molt probable que haguessin estat construïdes sobre antigues edificacions medievals. Concretament, a Can Figueras Buach es pot observar dues llindes amb les dates 1769 i 1773. Posteriorment va ser reformat l'any 1852 i el 1912. Aquesta última reforma es deu a l'arquitecte Pelayo Martínez.

## Referències

* «Can Figueras Buach». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 abril 2012].
# Sant Pere de Riudecols

Sant Pere de Riudecols és l'església parroquial de Riudecols (Baix Camp) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una església de paredat i carreus. Consta d'una nau amb capelles comunicades. Es troba coberta amb volta de canó amb llunetes a la nau, volta de canó a les capelles i de creueria a la capçalera i al cor. És d'estil renaixentista, amb façana molt senzilla que conserva restes d'esgrafiat geomètric. La portada consta de pilastres, cornisa i frontó entretallat. Té campanar als peus.
S'hi conserven diversos objectes d'orfebreria.

## Història

Església parroquial començada a finals del segle xvii i acabada l'any 1700.

## Referències

* 1 2 3 «Església parroquial de Sant Pere». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Església parroquial de San Pere». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Torre de Masriudoms

La Torre de Masriudoms és una torre de defensa del nucli de Masriudoms en el municipi de Vandellòs i l'Hospitalet de l'Infant (Baix Camp). Està declaradacom a bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

És una torre de defensa amb reparacions i modificacions posteriors a la seva construcció inicial, que dataria del segle xv o XVI. De planta quadrada, fa 5 metres de costat i uns 15 metres d'alçada, i feta totalment de fàbrica de carreus. Presenta matacans i coronament de merlets. Actualment serveix de campanar a l'església parroquial de Sant Jaume de Masriudoms. Aquesta església, de data molt posterior, fou construïda el 1820.

## Història

El sector constituí l'anomenat "Territori de Tivissa", integrat pel terreny que, des dels primers anys de la Reconquesta fins al segle passat, depengué del castell termenat de Tivissa. Comprenia els actuals termes municipals de Tivissa, Vandellòs, Capçanes i els Guiamets.
Vandellòs va pertànyer a Albert de Castellvell i a la baronia d'Entença, fins a annexionar-se amb el comtat de Prades. De fet, aquestes terres corresponien encara, a darreries del segle xviii, al senyoriu del Duc de Cardona, amb el nom de Baronia d'Entença.

## Referències

* 1 2 3 «Torre de Masriudoms». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Torre de Masriudoms». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Torre del Mas del Bisbe

La Torre del Mas del Bisbe és una torre de defensa del segle xvi del municipi de Cambrils (Baix Camp) declarada com a bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

És una torre de planta quasi quadrada amb matacans i obra de paredat, amb reforços de carreus als angles. Els matacans són senzills i dobles. Un dels angles de la torre, el sud-oest, va esllavissar-se i tota l'estructura de l'edifici està en perill d'enrunament. Davant la porta tapiada hi ha un pou cegat. Té unes mides d'uns 5,75 metres de costat i uns 18 d'alçada. A l'angle est es podia observar una làpida romana posteriorment traslladada.

## Història

Va ser construïda al costat de l'antiga Via Augusta per a vigilar i defensar la costa dels pirates berberiscs. Cap al 1950 va ingressar en el Museu de Reus un pedestal romà amb inscripció funerària (coneguda públicament des del 1927), que estava situat a l'angle est de la torre. Cap al 1978 va esllavissar-se l'angle sud, i va ser restaurada el 1987 per part de l'Ajuntament, evitant el definitiu enrunament.

## Referències

* «Torre del Mas del Bisbe». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 abril 2012].

## Enllaços externs

* «Torre del Mas del Bisbe». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Museu d'Art i Història de Reus

El Museu d'Art i Història de Reus és un museu i un edifici protegits com a bé cultural d'interès nacional del municipi de Reus (Baix Camp).
La gestió del Museu correspon a l'Institut Municipal de Museus de Reus, que també es fa càrrec del Centre d'Art Cal Massó, el Centre de la Imatge Mas Iglesias i el Museu d'Arqueologia Salvador Vilaseca.

## Edifici

L'edifici, propietat de la Caixa de Pensions, és de gran amplada, situat entre dos carrers, pensat com a bloc d'habitatges. La façana, que dona a la plaça de la Llibertat, està dividida en tres parts: un cos central de planta baixa, vuit pisos i terrat, i dos cossos laterals de planta baixa, sis pisos i terrat. Tota la planta baixa presenta un sòcol que simula carreus. L'accés al Museu es realitza per un atri de sis columnes i obertures amb llindes, damunt hi ha un balcó corregut amb balustrada de pedra artificial. Hi ha obertures balconeres i altres geminades. Té ornamentació de frontons, volutes i motllures. El remat d'aquest cos central és en frontó: dotze semi-columnes, capitells corintis, mènsules, dentellons, motllures i pinacles. Els cossos laterals tenen una prolongació després del xamfrà amb composició simètrica. La façana és d'obra vista, arrebossat i pedra artificial. Obra de fusta.
L'arquitecte va ser Antoni Sardà, que va fer un projecte monumental usant l'estètica oficialista del moment, recuperant les formes clàssiques, en un conjunt grandiloqüent d'acord amb la ideologia del règim franquista, segons diu Ignacio López Alonso.

## Història

El primer museu municipal, inaugurat en 14 d'abril de 1934 estava ubicat a la Casa Rull. El 8 de gener de 1955 es va reunir la Junta del Nou Museu per estudiar l'avantprojecte de l'edifici on s'instal·laria el nou Museu Municipal a la plaça de la Llibertat. Va ser inaugurat el 15 de setembre de 1961.
El desembre de 2012 l'Ajuntament de Reus va anunciar que degut a la situació econòmica tancarien el museu i només el reobririen en ocasions especials, a causa del seu elevat cost de manteniment. Va tornar a obrir poc després, i pel mes de juny de 2024 va anunciar el seu tancament fins a l'any 2025 per una reforma que remodelarà tot el seu interior per donar més visibilitat a les col·leccions que posseeix.

## Referències

* 1 2 «Museu d'Art i Història de Reus». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 abril 2012].
* ↑ Sardà Ferran, Jordi (et al.) (eds.). Fets urbans: guia d'arquitectura de Reus 10. Reus: Ajuntament de Reus; COAC, 2024, p. 19. ISBN 9788409559398.
* ↑ «Els béns procedents de l'àrea del Parc Natural del Montsant als Museus de Reus». Departament de Medi Ambient i Habitatge. Direcció General del Medi Natural. [Consulta: 16 febrer 2013].
* ↑ «Museu d'Art i Història». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* ↑ Tot en un museu El Punt Avui
* ↑ Pérez, Mònica. «El Museu d’Art i Història de Reus desmonta sus exposiciones y reabrirá como nuevo en 2025». Diari de Tarragona. [Consulta: 25 agost 2024].

## Enllaços externs

* Museu d'Art i Història[ [Consulta 25 d'agost de 2024
# Sant Bartomeu de Fraguerau

Sant Bartomeu de Fraguerau és una ermita romànica al municipi d'Ulldemolins (el Priorat), i protegida com a bé cultural d'interès local.

## Arquitectura

És una petita construcció d'una sola nau, amb absis semicircular. Està coberta amb volta de canó de perfil apuntat que arrenca d'una imposta que recorre tot el perímetre interior. L'absis, precedit per un arc presbiteral, està cobert per volta de quart d'esfera.
La porta s'obre a la façana nord i s'hi va afegir, en una restauració, un petit campanar d'espadanya en el costat oest. Al centre de l'absis s'obre una finestra d'una sola esqueixada, i en els murs sud i oest hi ha una de doble esqueixada.
L'aparell és uniforme, format per carreus ben tallats i polits, disposats en filades irregulars. Les façanes són totalment llises i mancades d'ornamentació.

## Història

Aquesta ermita va ser fundada per Fra Guerau Miquel, que el 28 de juliol de 1192 va obtenir la possessió d'aquesta zona, on habitava des dels volts del 1160. L'ermità va fundar dues capelles, una dedicada a santa Maria i una altra, a sant Bartomeu; però tan sols perdura la segona. El 1210, Fra Guerau cedí aquest territori a Pere Balb i la seva esposa Guillema, que fundaren una comunitat femenina a Santa Maria que, l'any 1215, s'establí en Bonrepòs. L'ermita de Sant Bartomeu va pertànyer primerament al monestir de Santa Maria de Bonrepòs, confirmat per Jaume II el 1292, i més endavant va passar al domini de la Cartoixa d'Escaladei.
El segle xviii fou enguixada interiorment fins que caigué en abandonament. Tenia annexa la casa de l'ermità. Cap a 1970 se n'acondicià el conjunt, eliminant la casa de l'ermità i restaurant l'ermita, obres dutes a terme per la parròquia d'Ulldemolins.

## Referències

* ↑ 11398Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català
* 1 2 3 4 5 «Ermita de Sant Bartomeu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «Ermita de Sant Bartomeu de Fraguerau». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Ptilinop de pit escarlata

El ptilinop de pit escarlata (Megaloprepia formosa) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita boscos de bambú d'algunes de les Moluques Septentrionals.

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 109. ISBN 978-84-16728-37-4.