OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Parviz Ghelichkhani

Parviz Ghelichkhani (Teheran, 4 de desembre de 1945) fou un futbolista iranià de la década de 1960 i entrenador de futbol.
Fou internacional amb la selecció de futbol de l'Iran. Pel que fa als clubs destacà a Taj SC, Pas FC, Oghab FC, Daraei FC, Persepolis FC i San Jose Earthquakes de la North American Soccer League.

## Referències

* ↑ Profile: Parviz Ghelichkhani. teammelli.com
* ↑ Interview with Ghelichkhani part 2 (rm) (Audio interview). Sydney: SBS Radio. 4 Dec 2007. Dura 6:35. «...I was at the time playing for San Jose Earthquakes team...»
* ↑ «Parviz Ghelichkhani biography» (en persa). Gooya. [Consulta: 23 novembre 2007].
* ↑ «North American Soccer League Players: Parviz» (en anglès). NASL Jerseys. [Consulta: 21 juliol 2018].
* ↑ Parviz Ghelichkhani a National-Football-Teams.com (anglès)
# 792
## Esdeveniments

* Barcelona (Àndalus): Per l'assassinat de Matruh ibn Sulayman ibn Yaqdhan al-Arabí, l'emir de Còrdova nomena nou valí de la regió a Sadun al-Ruayni, conegut també com a Zade.
* Martorell (Àndalus): batalla d'Ad Pontes entre musulmans i francs a la rodalia del Pont del Diable.
* Àlaba (Navarra): Un exèrcit de l'emirat de Còrdova comandat per Abd-al-Màlik ibn Abd-al-Wàhid ibn Mughith ataca la ciutat.
* Ratisbona (Imperi Carolingi): Carlemany convoca un concili, on es condemna l'adopcionisme i s'obliga a Fèlix d'Urgell a anar a Roma a retractar-se davant del papa.
* Aquisgrà (Imperi Carolingi): Per desig de Carlemany, es comença a construir la catedral d'Aquisgrà.

## Naixements

* Toledo (Àndalus): Abd-ar-Rahman ibn al-Hàkam, quart emir omeia de Còrdova. (m. 852)

## Necrològiques

* Barcelona (Àndalus): Matruh ibn Sulayman ibn Yaqdhan al-Arabí, valí de la regió i de Saragossa. Assassinat per uns traïdors.
# Can Mular (Mollet del Vallès)

Can Mular, Mulà o Mola, és una masia de Gallecs (Mollet del Vallès, Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici, de fondària considerable, format per tres cossos. El cos principal és de planta rectangular i dues plantes d'alçada, té coberta a dues vessants. El portal de la façana principal no està centrat respecte al carener.
Els dos cossos annexes tenen una planta i coberta a una vessant. Els murs de càrrega són de paredat comú. Els sostres i cobertes estan construïts amb bigues i cabirons de fusta i teula àrab. Conserva a les cantonades carreus de pedra ben tallats.

## Història

La transformació més important va ser en afegir un cos lateral al primitiu amb el que va desaparèixer una finestra gòtica original.
L'ús original de l'edifici és de masia, actualment no fa la funció d'habitatge però sí que s'usa per funcions agrícoles. El valor de la masia consisteix en el seu origen, la posició territorial, entre bosc i cultius i la possibilitat d'usar-la com equipament. El Pla Especial de Protecció del Patrimoni Arquitectònic de Mollet del Vallès, aprovat provisionalment el 1984, la incorporava com un element a protegir. L'estat de conservació és bastant precari a causa de l'abandonament i manca de manteniment.

## Referències

* «Can Mular». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 abril 2012].

## Enllaços externs

* Can Mular Arxivat 2013-12-15 a Wayback Machine. al web del Consorci de Gallecs
# Marquesat del Palmer

El marquesat del Palmer és un títol nobiliari concedit per l'arxiduc Carles d'Àustria al noble mallorquí Guillem Abrí-Descatlar i Serralta.
La família Descatlar (després escrit amb les grafies Dezcallar o Catlar) gaudia des del segle xv del comandament de la fàbrica de moneda mallorquina, la seca, situada al Carrer del Sol a Palma. El rei Alfons el Magnànim havia concedit aquest privilegi el 1442 a Pere Descatlar i de Santa Coloma el títol de senyor de la Bossa d'Or.
El títol fou atorgat per primer cop el 5 de juliol de 1707 gràcies al suport de la família Descatlar al bàndol austriacista. La victòria de Felip V deixà sense valor la concessió i el 1787 Guillem Descatlar i d'Olesa (1746-1801) fou el darrer senyor de la Bossa al tancar la seca.
Guillem estava en possessió d'una gran fortuna, finançà diverses iniciatives públiques, com les mesures preventives contra el còlera de 1787 i els projectes de fortificació i defensa davant una possible invasió francesa el 1798. No fou fins a 1817 quan el rei Ferran VII reconegué de nou el títol a Jordi Descatlar i Santandreu, el seu fill, en compensació pels deutes contrets per la corona amb els Descatlar. La concessió feta també portava incorporat el vescomtat de Sant Joaquim i el senyoriu d'Abrí. Jordi fou a més, fou regidor perpetu de l'ajuntament de Palma, cavaller de l'Ordre de Sant Joan de Jerusalem i membre de la Societat Econòmica Mallorquina d'Amics del País.
El nom del marquesat fa referència a les possessió del Palmer de Campos, propietat de la família Descatlar. Aquestes contrades foren motiu d'una hipòtesi de localització de la Palma romana, avui actualment descartada.

## Referències

* ↑ Can Catlar (Cal Marquès del Palmer) Arxivat 2021-03-06 a Wayback Machine.. Ajuntament de Palma
* 1 2 Verger Ferrer, Catalina «Replecs històrics d'algunes heretats de Campos». I Jornades d'Estudis Locals de Campos, 18, 2011.
* ↑ Bestard, Bartomeu «El señor de la Bolsa de Oro» (en castellà). Diario de Mallorca, 12-02-2018 [Consulta: 1r gener 2024].
* 1 2 3 Bover, Joaquín María. Noticias histórico-topográficas de la isla de Mallorca (en castellà). Palma: Imprenta de Felipe Guasp y Barberi, 1864, p. 307 [Consulta: 1r gener 2024].
* ↑ «Guillem Descatllar i d’Olesa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Vallori Márquez, Bartomeu. «El debat Palma / el Palmer (s. XVIII-XIX)». A: La ciutat romana de Palma: una topografia arqueològica. Palma: Ajuntament de Palma, 2019. ISBN 978-84-95267-09-2 [Consulta: 1r gener 2025].

## Vegeu també

* Sant Joan de la Font Santa
# 869
## Esdeveniments

* Concili de Constantinoble IV
* 9 de setembre – Metz (Lotaríngia): Carles II el Calb es fa coronar rei en el lloc del seu nebot Lotari II, mort sense descendència.
* Lotaríngia (França Mitjana): Després de les amenaces de guerra de Lluís el Germànic, Carles II el Calb accepta repartir el regne amb ell i incorporar-ne les parts a la França Occidental i la França Oriental.
* Itàlia: L'emperador Lluís II el Jove ha de lluitar contra els musulmans que assolen les seves costes i els ducats del sud i no té temps per fer valer els seus drets d'hereu de la Lotaríngia del seu germà Lotari II.
* juliol - Bagdad: Mort el califa abbàssida Al-Mútazz, el succeeix el seu cosí Al-Muhtadí.
* Sòria (Emirat de Còrdova): Solimán ben Abús es revolta contra l'emir.
* Regne d'Astúries: El rei Alfons III es casa amb Ximena de Pamplona, filla de Garcia I de Pamplona.
* 5 de setembre – Bàssora (Iraq): Alí ibn Muhàmmad az-Zanjí es proclama mahdí i adopta les doctrines igualitàries dels kharigites.
* Batiha (Iraq): La regió queda sota el domini dels zandj.
* Bab al-Abwad (Caucas): Amb la decadència del califat, el governador local Haixim ibn Suraka de Derbent, es proclama independent i funda l'emirat dels Banu Hashim.
* Ànglia de l'Est (Britànnia): Els danesos envaeixen el país i, en la batalla que presenten els locals, maten el rei Edmon.
* Bulgària: Borís I és coronat rei dels búlgars, es converteix al cristianisme i declara la seva obediència al Papa de Roma.
* Constantinoble: Se celebra un concili ecumènic a la ciutat que disposa la deposició del patriarca de Constantinoble.
* 8 de gener – Constantinoble: Un terratrèmol sacseja la ciutat i esfondra part de la cúpula de la catedral de Santa Sofia.

## Naixements

* 2 d'agost - Samarra (Iraq): Muhàmmad al-Mahdí, dotzè imam dels xiïtes. (ocultació: 940)

## Necrològiques

* 8 d'agost – Piacenza (Itàlia): Lotari II, rei de la Lotaríngia.
* Comtat d'Urgell: Salomó, comte d'Urgell i Cerdanya.
* 14 de febrer – Roma: Sant Ciril, apòstol dels eslaus.
* juliol - Bagdad: Al-Mútazz, califa abbàssida.
* 20 de novembre – Ànglia de l'Est (Britànnia): Sant Edmon, rei del país. En batalla contra els danesos.
* Còrdova (Emirat de Còrdova): Eulogi, sacerdot cristià, promotor del martiri per protesta davant dels musulmans. Executat.
* Bagdad: Al-Jàhidh, escriptor en àrab.
# Francesc Maians

Francesc Maians (Oliva, Regne de València,segle XVII - ?, segle xviii), fou un militar valencià, tinent coronel del regiment d'infanteria Mare de Déu dels Desamparats.
Defensà Barcelona el 1714, i a l'Onze de setembre hi guardava la zona del Pla d'en Llull. Fou fet presoner per les tropes borbòniques i dut al castell d'Alacant, i després a Pamplona i a Segòvia (1719). Fou alliberat el 1725.

## Referències

* 1 2 «Francesc Maians». Web 11setembre1714.org. Arxivat de l'original el 2 d’abril 2015. [Consulta: 14 març 2015].
* ↑ «Francesc Maians». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Artem Pustoví

Artem Pustoví (nascut el 25 de juny de 1992 a Sofíivka, Ucraïna) és un jugador de bàsquet ucraïnès que juga al CB Múrcia de la Lliga ACB. Amb 2.18 metres d'alçada, juga al lloc de pivot.

## Carrera esportiva

Va jugar durant 6 anys al Khimik-OPZ Yuzhny, disputant competicions europees com l'Eurocup en la temporada 2013/2014 o l'Eurochallenge en la campanya 2011/2012 i en la 2012/2013.
El 2015 va fitxar per l'Obradoiro, on va estar tres temporades en els quals va jugar 94 partits amb unes mitjanes de 8,4 punts, 4,1 rebots i 9,3 de valoració en 20 minuts de mitjana.
El juliol de 2018 es converteix en nou jugador del Futbol Club Barcelona per a les properes tres temporades.
La temporada 2020-21 va arribar amb el Barça a la final de l'Eurolliga (derrota contra l'Efes Pilsen), i va guanyar contra el Reial Madrid la Copa del Rei i la Lliga ACB amb els blaugrana.

## Selecció

És internacional per Ucraïna sub-18, sub-20 i absolut després de disputar el Mundial de Bàsquet d'Espanya 2014 i proclamar-se campió de la lliga del seu país, amb una mitjana de 10,5 punts, 4,8 rebots i 1,7 taps en divuit minuts de joc. En l'Eurobasket de 2017 va fer-hi una mitjana de 15 punts i 6.5 rebots per partit.

## Referències

* ↑ Un gigante ucraniano para el Obradoiro- MARCA.com
* ↑ «Artem Pustovyi, intimidación para la zona azulgrana». acb.com, 30-07-2018. Arxivat de l'original el 2019-06-12. [Consulta: 31 juliol 2018].
* ↑ «El Barça es proclama campió de lliga amb un nou bany al Madrid i un Mirotic descomunal (92-73)». 324.cat, 16-06-2021 [Consulta: 16 juny 2021].

## Enllaços externs

* Perfil a la web d'Eurobasket
* Fitxa a ACB.COM
# Philip J. Currie

Philip J. Currie, AOE (Brampton, Ontario, 13 de març de 1949) és un paleontòleg canadenc i conservador de museu que va ajudar a fundar el Royal Tyrrell Museum of Palaeontology a Drumheller, Alberta, i actualment és professor de la Universitat d'Alberta a Edmonton. A la dècada dels 1980 va esdevenir director del projecte de dinosaures canadenc-xinès, la primera associació cooperativa entre Xina i l'Oest des de les expedicions al centre d'Àsia a la dècada de 1920, i va ajudar a descriure alguns dels primers dinosaures amb plomes. És un dels editors principals de la influent Encyclopedia of Dinosaurs, i és expert en teròpodes, l'origen dels ocells, i patrons de migració de dinosaures i comportament de ramat. Va ser un dels models pel paleontòleg Alant Grant a la pel·lícula Parc Juràssic.

## Referències

* 1 2 «Currie, Philip J.». The Canadian Encyclopedia. Historica Foundation. Arxivat de l'original el 2007-08-24. [Consulta: 2 juliol 2008].
* ↑ Tanke, Darren; Carpenter, Ken (eds.). Mesozoic Vertebrate life: New Research Inspired by the Paleontology of Philip J. Currie. Indiana University Press, 2001. ISBN 0-253-33907-3.
* ↑ Currie, Philip J.; Padian, Kevin (eds.). Encyclopedia of Dinosaurs. Academic Press, 1997. ISBN 0-12-226810-5.
* ↑ «Biographies: Born 1949–1954». Calgary Herald, 08-06-2008 [Consulta: 2 juliol 2008].
# 945 aC

L'any 945 aC és un any segons l'era cristiana

## Egipte

Rei Shoshenq I (945 - 924 aC) el primer faraó de la XXII dinastia d'Egipte.
Sjosjenq I unifica l'Alt i el Baix Egipte i conclou un acord comercial amb Biblos.

## Europa

El rei Leil (945 a 920 aC) succeeix al seu pare Brutus Greenshield com el governant de la Gran Bretanya.

## Morts

* Psusennes II, faraó del Baix Egipte
# Regne de Jaén

El Regne de Jaén o Regne Sant de Jaén fou una jurisdicció territorial de la Corona de Castella, conquerit pel rei Ferran III de Castella al segle xiii. Fins a la conquesta havia estat un fortalesa inexpugnable dels almohades, amb intents de conquesta per part d'Alfons VI de Lleó. Després de diversos intents de Ferran III, el cabdill Muhàmmad I al-Ghàlib, amb l'objectiu de consolidar el Regne de Granada va rendir homenatge al rei cristià i li va entregar la ciutat de Jaén en 1246. A partir d'aquell moment Jaén es va convertir en seu civil i eclesiàstica de l'Alt Guadalquivir. El regne estava format per les ciutats de Jaén, Úbeda, Baeza i Andújar, amb els pobles d'Arjona, Santisteban del Puerto i Iznatoraf, conformant uns límits semblants als de l'actual província de Jaén. La ciutat d'Alcalá la Real s'hi va incorporar el segle xiv. Després de la divisió provincial de Javier de Burgos, Jaén va perdre territoris que foren incorporats a la província de Ciudad Real, concretament les terres al nord del riu Guadalmena i a l'est del Guadalén: Albadalejo, Terrinches, Puebla del Príncipe i Villamanrique.

## Referències

* ↑ de Morales Talero, Santiago. Castillos y murallas del santo reino de Jaén (en castellà). Instituto de Estudios Giennenses.
* ↑ de Marina, Juan. Historia General de España (en castellà). L.Núñez de Vargas, 1819, p. 18.
# Edward Windsor

Edward Windsor, Lord Downpatrick (Edward Edmund Maximilian George Windsor, 2 de desembre de 1988) és l'únic fill i hereu aparent de George Windsor, comte de St. Andrews i la seva esposa Sylvana Tomaselli. És un membre menor de la Família Reial Británica Está en la línia de successió al ducat de Kent i serà el primer catòlic a ostentar el títol en segles. Ocupava el trentè sisè lloc en la línia de successió al tron britànic, però a causa de la seva conversió religiosa ha perdut els seus drets dinàstics.

## Família Reial

Lord Downpatrick va néixer a Londres i va créixer a la localitat de Cambridge, on la seva mare és acadèmica. Va estudiar en l'Eton College i posteriorment al Keble College, a Oxford Ha treballat per a l'empresa financera J.P. Morgan com a analista i actualment ocupa un lloc a Estée Lauder Companies.
El seu pare és el fill gran d'Eduard, duc de Kent i la seva dona Katharine, duquessa de Kent i hereu del ducat. Així doncs, Edward Windsor és el segon en la línia de successió del ducat de Kent i utilitza el títol de cortesia de Lord Downpatrick. El 2003, seguint l'exemple de la seva àvia, la duquessa de Kent, i el seu oncle, Lord Nicolau Windsor, es va convertir al catolicisme i, per tant, va ser exclòs de la línia de successió al tron britànic. Com la seva mare és catòlica, el seu pare també va ser exclòs de la línia de successió, quan es va casar amb ella. Edward és el rebesnet del rei Jordi V i la reina Maria i un dels disset fillols de la difunta Diana, princesa de Gal·les.
És la persona de més alt rang exclòs de la línia de successió per ser catòlic sota els estatuts de l'Acta d'Establiment de 1701 seguit per la seva germana menor, Marina-Charlotte Windsor, que també és catòlica. No obstant això, una altra de les seves germanes, Amelia Windsor, segueix ocupant el lloc dels germans a la línia de successió.
Col·labora en actes de filantropia al costat del seu pare a Aldees Infantils SOS del Regne Unit i a l'Associació Internacional contra el Càncer.

## Referències

* ↑ «Royal wedding guest list». , 23-04-2011 [Consulta: 23 juny 2016]. «Members of the Royal Family: Lord Downpatrick, Lady Marina-Charlotte Windsor, Lady Amelia Windsor.»
* ↑ «People by Andrew Pierce | The Times» (en anglès). [Consulta: 23 juny 2016].
* ↑ Thompson, Wayne C. Western Europe 2014 (en anglès). Rowman & Littlefield, 24 de juliol de 2014. ISBN 9781475812305 [Consulta: 17 juny 2016].
* ↑ «Edward Windsor, Lord Downpatrick - Everything you need to know about the new young royals» (en anglès). [Consulta: 23 juny 2016].
* ↑ PAPERMAG. «The Wedding Party». [Consulta: 23 juny 2016].
* ↑ «Royal Wedding: Edward Windsor says it will be no time for networking». [Consulta: 23 juny 2016].
* ↑ Panton, Kenneth James. Historical Dictionary of the British Monarchy (en anglès). Scarecrow Press, 24 de febrer de 2011, p. 289-290. ISBN 9780810874978 [Consulta: 23 juny 2016]. «Since then, her younger son, Lord Nicholas, has joined her in the Catholic fold, as have two of the earl of St. Andrews' children—Edward, lord Downpatrick, and ...»
# Plàtan de cuinar

El plàtan de cuinar (Musa × paradisiaca) pertany al mateix gènere (Musa) que la banana de postres i no és una espècie diferent, però normalment són varietats que es fan servir per cuinar. Tots els membres del gènere Musa són indígenes de les regions tropicals del sud-est asiàtic i Oceania.
Els plàtans de cuinar tendeixen a ser més durs i amb menor contingut de sucre que els plàtans de postres. Acostumen a ser consumits cuits i s'utilitzen tant quan estan encara verds (i per tant amb més midó) com sobremadurats i, per tant, dolços. A les regions tropicals del món s'utilitzen com les patates (bullits o fregits) de les zones temperades amb un gust neutre i textura similar en els plàtans immadurs. Les regions on es cullen aquests tipus de plàtans inclouen el sud dels Estats Units, Puerto Rico, Hawaii, el Carib, Amèrica central, Bolívia, el Perú, l'Equador, Colòmbia, sud del Brasil, illes Canàries, nord i centre d'Àfrica, Okinawa, Taiwan, Tailàndia, l'Índia, Indonèsia, Malàisia, Filipines, illes del Pacífic i nord d'Austràlia.
Els plàtans són híbrids estèrils triploides entre les espècies Musa acuminata (genoma A) i Musa balbisiana (genoma B). Les espècies de Musa són probablement natives de l'Índia i sud d'Àsia, van ser introduïts a l'Àfrica i el Carib i altres parts d'Amèrica inicialment per frares franciscans portuguesos.
També es fan servir les flors i les fulles.

## Referències

* ↑ «Musa species (banana and plantain)» (PDF).
* ↑ «Bananas and plantains». Arxivat de l'original el 2012-11-10. [Consulta: 1r octubre 2010].
* Oke, O.L.; and J. Redhead, Dr M.A. Hussain. Roots, tubers, plantains and bananas in human nutrition. Roma, Itàlia: Food and Agriculture Organization of the United Nations (FAO) and the Informartion Network on Post-Harvest Operations (INPhO), 1998, p. 198. FAO code: 86, AGRIS: SO1, ISBN 92-5-102862-1.

## Enllaços externs

* Plantain research at the International Institute of Tropical Agriculture (IITA)
* Botanical.com: Plantain Fruit
* Banana and plantain section of Bioversity International
# Darcy Clarence Hadfield

Darcy Clarence Hadfield (Awaroa Inlet, Badia de Tasmània, 1 de desembre de 1889 - 15 de setembre de 1964) va ser un remador neozelandès que guanyà una medalla de bronze en la prova de scull individual dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1920 a Anvers. Esdevingué després el tercer neozelandès a ostentar el títol de campió mundial de rem professional. Clarence Hadfield va nàixer el 1889 a Awaroa Inlet, a la, fill d'un masover, William Welby Hadfield, i de Martha Adele Ann Snow. Abandonà l'escola quan tenia 13 anys per a ajudar els seus pares. Treballà aleshores al camp i aprengué rudiments de fusteria i construcció de vaixells amb el seu pare.
El 1990 fou incorporat al New Zealand Sports Hall of Fame.

## Bibliografia

* Richard Arnst, The Single Sculls World Champion From New Zealand, ISBN 0-473-10499-7, 2005.

## Referències

* ↑ «Darcy Hadfield Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2011. [Consulta: 7 juliol 2017].
* ↑ Darcy Hadfield. nzhalloffame.co.nz
# 659 aC

L'any 659 aC va ser un any del calendari romà pre-julià. A l'Imperi Romà es coneixia com l'any 95 ab urbe condita. La denominació 659 aC per a aquest any s'ha utilitzat des de l'època medieval primerenca, quan l'era del calendari Anno Domini es va convertir en el mètode prevalent a Europa per nomenar els anys.

## Esdeveniments

* Possible any de la destrucció de la ciutat Alba Longa a mans dels romans.
# Carrer de Sant Ramon (Palafrugell)

El carrer de Sant Ramon de Palafrugell (Baix Empordà) és un carrer del centre històric, paral·lel als carrers del Camí Fondo i del Camí de la Rajola, entre el carrer de la Llibertat i la plaça de Joan Coromines.
Està dedicat a sant Ramon de Penyafort, que es venera en la capella de Sant Ramon d'Ermedàs. El 1936 es va canviar el nom a carrer d'Astúries, i es va restablir el 1939.
Les cases en els números 5 i 7 són obres d'estil eclèctic incloses en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Formen un conjunt interessant datat el 1910. Sembla però probable que en aquesta data s'hi fes una reforma, ja que en l'edifici conviuen estructures i elements decoratius del segle xix, modernistes (forja), i d'altres clàssics (palmetes, raïms) que connecten ja amb el noucentisme.

## Casa al número 5

És un edifici de planta baixa i un pis, amb façana simètrica que presenta obertures amb llindes. A la planta baixa hi ha tres obertures; la central és la porta d'accés, i té als costats finestres amb reixa. Al pis principal hi ha dues obertures situades damunt les finestres de la planta, amb un balcó comú sostingut per mènsules i barana de ferro forjat de tipus modernista. El coronament és amb cornisa sostinguda per mènsules decorades i barana de terrat de terra cuita. Els elements més remarcables de la decoració són les bandes verticals situades a banda i banda de les obertures i el fris que es troba sota la cornisa de coronament, que presenten relleus amb motius relatius a la vinya; les obertures presenten, així mateix, interessants relleus a la part superior, situats al damunt d'una senzilla cornisa.

## Casa al número 7

És un edifici entre mitgeres, de planta baixa i dos pisos, amb coberta de teula a dues vessants. La composició de la façana principal, al carrer de Sant Ramon, és simètrica. A la planta baixa hi ha la porta d'accés, d'arc de mig punt amb motllura superior i relleu ornamental de tema floral; a banda i banda hi ha finestres rectangulars també amb motllures decoratives. Els pisos superiors tenen tres balcons cadascun, sostinguts per mènsules decorades, amb obertures amb llindes i barana de ferro forjat; els relleus són de la mateixa tipologia que els de la planta baixa. El coronament és amb cornisa i barana calada. La façana posterior, que dona al camí Fondo, té una terrassa al nivell del segon pis. L'edifici es conserva en bon estat i té la façana arrebossada, imitant carreus.

## Referències

* ↑ «Carrer de Sant Ramon». Ajuntament de Palafrugell, 29-07-2010. [Consulta: 30 abril 2012].
* 1 2 «Casa unifamiliar al carrer Sant Ramon, 5». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 abril 2012].
* ↑ «Casa unifamiliar al carrer Sant Ramon, 7». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 abril 2012].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Palafrugell