OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ramon de Nicolau i Ferrer

Ramon de Nicolau i Ferrer (Reus, 2 de novembre de 1722 - Reus, 17 d'abril de 1779) va ser un botiguer de teles, comerciant i cavaller català, fill de Marià Nicolau i Querol.
El seu pare era un comerciant reusenc de bona reputació que va aconseguir participar en els guanys que la conjuntura econòmica de Reus a la seva època va propiciar als que s'arriscaven. Ramon de Nicolau heretà una fortuna i s'emparentà amb la família noble dels Miró. El 1748 es casà amb Maria Francesca de Miró i March, filla de Pau de Miró i Claveguera i germana de Pau de Miró i March. Va seguir la línia mercantil del seu pare i va voler aconseguir la noblesa, comprant la senyoria i el terme de Saraís, al doctor Josep Agustí d'Ascon i Garcia, per 8.340 lliures. Els delmes d'aquesta senyoria van estar segrestats des de 1783 a 1785 a causa d'un plet, però el 1787, un cop solucionada la qüestió Francesc de Nicolau i de Miró, el seu fill, va cobrar els delmes endarrerits. El 1773 Ramon de Nicolau va obtenir els privilegis de ciutadà honrat de Barcelona, primer, i de cavaller després. Va ser propietari, per extinció de la branca dels Folc, parents seus, de Cal Nicolau, que agafà el seu nom, al terme de Vinyols, una finca agrària molt productiva. Amb gran influència a la seva ciutat natal, va ser alcalde de Reus del 1771 al 1772.

## Referències

* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 13 març 2022].
* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 15 març 2022].
* 1 2 Rovira i Gómez, Salvador-J. La burgesia mercantil de Reus ennoblida durant el segle XVIII. Tarragona: La Diputació, 1994, p. 61. ISBN 8487123678.
* ↑ Rovira i Gómez, Salvador-J. Els nobles del Baix Camp (segle xviii). Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 2006, p. 191. ISBN 8493410845.
# Alfréd Radok

Alfréd Radok (Koloděje nad Lužnicí, Bohèmia, 17 de desembre de 1914 – Viena, 22 d'abril de 1976) va ser un director de cinema txec.

## Biografia

Fou alumne d'Emil František Burian. Malgrat ser jueu per part de pare, quan els nazis van ocupar Bohèmia es va quedar al país per petició de Burian, i quan aquest fou deportat el 1941 va malviure en petites ocupacions arreu del país.
Va treballar com a director d'escena al Teatre Nacional de Praga del 1948 al 1949, i novament del 1966 al 1968. El Cop d'estat a Txecoslovàquia de 1948 el va relegar de la seva feina i el va impulsar a fer gires per províncies amb la companyia ambulant Vesnické divadlo. Malgrat se mal considerat per les autoritats, el 1956 fou un dels encarregats de preparar el pavelló txecoslovac per a l'Exposició Universal de Brussel·les, juntament amb el seu germà Emil Radok, Miloš Forman i l'escenògraf Josef Svoboda. Plegats crearen la Lanterna magika, un edifici on es combinaven actors en viu amb projeccions de formes irregulars, tan complex que havia de ser gestionat per un ordinador (enorme). Probablement és la primera vegada que s'utilitza la informàtica al teatre, des del principi com un dels elements decisius. El ressò obtingut li va permetre treballar al Tylovo divadlo, on va representar obres d'autors occidentals com Romain Rolland i John Osborne i va dirigir algunes pel·lícules.
Després de la invasió soviètica de Txecoslovàquia que va acabar amb la primavera de Praga (agost de 1968) va emigrar a Suècia. Tot i que fou ben rebut, no arribà a acords per treballar al país. Va fer alguns treballs a Alemanys i a Àustria fins a la seva mort el 1976. Considerat un dels més grans directors de teatre txecs, es va constituir en honor seu el Premi Alfréd Radok.
Casat amb Marie Radoková (1922-2003), va tenir un fill, David, també director, i una filla, Barbara.

## Filmografia

* 1947 Parohy
* 1948 Daleká cesta
* 1948 Divotvorný klobouk)
* 1956 V pasti
* 1956 Dědeček automobil
* 1960 Laterna magika II.
* 1964 Parohy
* 1964 Šach mat
* 1964 Podivné příběhy pana Pimpipána

## Referències

* ↑ Zdeněk Hedbávný. Alfréd Radok (en cz). Praga: Divadelní ústav, 1994, p. 410. ISBN 80-7008-043-4.
* ↑ «Création théâtrale et technologie numérique». www.ciren.org, 13-11-1998. Arxivat de l'original el 2019-09-09. [Consulta: 24 setembre 2019].

## Bibliografia

* Eva Zaoralova, Jean-Loup Passek, Le Cinéma tchèque et slovaque, Paris, éditions du Centre Pompidou, 1996 ISBN 2-85850-892-5
* Zdeněk Hedbávný, Divadelní ústav, Prague, 1994, 410 p. ISBN 80-7008-043-4
# Construccions de pedra seca (l'Espluga Calba)

Les Construccions de pedra seca és una obra de l'Espluga Calba (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una cabana de vinya feta de grans carreus de pedra sense desbastar. La porta és central, amb uns muntants ben escairats així com llinda monolítica. La paret de la façana està rematada per unes pedres planes que donen pendent a la teulada feta de teula àrab i pedres. Damunt de la llinda hi ha un petit orifici triangular per la ventilació de la cabana. A l'interior hi ha una llar de foc, una menjadora pels animals i un armari amb un cocó o cadolla.

## Referències

* ↑ «Construccions de pedra seca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 setembre 2016].
# Ready or Not (pel·lícula de 2019)

Ready or Not és una pel·lícula estatunidenca d'humor negre i terror de 2019 dirigida per Matt Bettinelli-Olpin i Tyler Gillett a partir d'un guió de Guy Busick i R. Christopher Murphy. El film és protagonitzat per Samara Weaving, Mark O'Brien, Adam Brody, Henry Czerny, i Andie MacDowell.
Ready or Not es va preestrenar al festival FanTasia el 27 de juliol de 2019, i es va estrenar als cinemes el 21 d'agost de 2019 de la mà de Fox Searchlight Pictures. Va recaptar 53 milions de dòlars a nivell mundial, i va rebre crítiques generalment positives dels crítics.

## Sinopsi

Ready or Not parla d'una jove núvia que s'uneix a la família rica i excèntrica del seu nou espòs enmig d'una llarga tradició que es converteix en un joc letal en el qual tots lluiten per la seua supervivència.

## Repartiment

* Samara Weaving com a Grace Le Domas
* Adam Brody com a Daniel Le Domas
** Etienne Kellici com el jove Daniel Le Domas
* Mark O'Brien com a Alex Le Domas
** Chase Churchill com el jove Alex Le Domas
* Henry Czerny com a Tony Le Domas
* Andie MacDowell com a Becky Le Domas
** Kate Ziegler com la jove Becky Le Domas
* Nicky Guadagni com a Helene Le Domas
** Elana Dunkelman com la jove Helene Le Domas
* Melanie Scrofano com a Emilie Le Domas
* Elyse Levesque com a Charity Le Domas
* Kristian Bruun com a Fitch Bradley
* John Ralston com a Stevens
* Ethan Tavares com a Gabe
* Liam MacDonald com a Georgie
* Nat Faxon com a Justin (veu)

## Referències

* ↑ «Ready or Not (2019)». IMDb. [Consulta: 21 octubre 2019].
# Joan Ducas

Joan Ducas (en grec medieval Ιωάννης Δούκας), nascut aproximadament l'any 1126 i mort aproximadament el 1200, va ser un noble de l'Imperi Romà d'Orient, el fill gran de Constantí Àngel i de Teodora Comnena, la filla d'Aleix I Comnè i d'Irene Ducena, de qui Joan va agafar el nom.

## Biografia

Joan Ducas es menciona per primera vegada en un document imperial de l'any 1166. El 1176 va participar en la batalla de Miriocèfal amb el grau de comandant militar. El 1185 va recolzar al seu nebot Isaac II Àngel en ell moviments que va fer per derrocar Andrònic I Comnè i usurpar el tron imperial. Isaac II el va recompensar amb el títol de sebastocràtor. Durant un temps Joan Ducas va ser el segon home més important de l'imperi, i el 1186 va dirigir una de les expedicions contra Pere IV Assèn de Bulgària i el seu fill Ivan I Assèn de Bulgària, que s'havien revoltat per restablir la independència de Bulgària. Encara que ja era d'edat avançada, Joan es va defensar amb èxit, però l'emperador el va privar del comandament, i el 1195 Joan, ja molt vell, va fer costat a la usurpació del tron per part del seu altre nebot, el germà d'Isaac, Aleix III Àngel.

## Descendència

Del seu primer matrimoni amb una dona de nom desconegut va tenir dos fills:
* Isaac Àngel, que es va casar amb una filla d'Aleix Branàs.
* Aleix Ducas Comnè Àngel.
El seu segon matrimoni va ser amb una parenta seva, Zoè Ducena, filla de Constantí Macroducas i neta per línia materna d'Isaac Comnè. Van tenir tres fills:
* Teodor I Àngel-Comnè Ducas, que va succeir al seu germanastre Miquel I Comnè Ducas en el Despotat de l'Epir.
* Manuel I Àngel-Comnè, que també va ser dèspota de l'Epir.
* Constantí Comnè Ducas, que va governar Acarnània i Etòlia.
Va tenir també tres filles, de les que no se'n coneix el nom amb certesa:
* Una filla, potser Anna Àngel, que es va casar amb Mateu I Orsini, governant de Cefalònia.
* Una filla que es va casar amb Miquel Cantacuzè, que juntament amb Teodor Branàs i altres, van conspirar per derrocar Isaac II Àngel i fer pujar al tron Aleix III Àngel l'any 1195.
Joan Ducas també va tenir un fill bastard amb una amant desconeguda, Miquel I Comnè Ducas, fundador del Despotat de l'Epir.

## Referències

* ↑ Varzós, Konstandinos. Η γενεαλογία των Κομνηνών. Tessalònica: Centre d'Estudis Bizantins de la Universitat de Tessalònica, 1984, p. 641-649.
* ↑ Kajdan, A.P. (ed.). The Oxford Dictionary of Byzantium. Nova York; Oxford: Oxford University Press, 1991, p. 102-103. ISBN 9780195046526.
# Ictidosucop

Els ictidosucops (Ictidosuchops) són un gènere extint de sinàpsids de la família dels ictidosúquids que visqueren al sud d'Àfrica durant el Wuchiapingià (Permià superior). Se n'han trobat restes fòssils a les províncies sud-africanes del Cap Occidental, el Cap Oriental i el Cap Septentrional. Eren baurioïdeus petits i basals amb les òrbites oculars engrandides i situades en un punt alt del dermatocrani. El nom genèric Ictidosuchops significa ‘cara de cocodril mostela’ en llatí.

## Referències

* 1 2 Entrada «Ictidosuchops» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Huttenlocker, 2009, p. 874 i 875.
* ↑ «Genus: Ictidosuchops BROOM, 1938» (en anglès). [Consulta: 5 desembre 2022].

## Bibliografia

* Huttenlocker, A. «An investigation into the cladistic relationships and monophyly of therocephalian therapsids (Amniota: Synapsida)» (en anglès). Zoological Journal of the Linnean Society, 157, 4, 2009, pàg. 865-891. DOI: 10.1111/j.1096-3642.2009.00538.x.
# Cecil McMaster

Cecil McMaster (Port Elizabeth, 5 de juny de 1895 - Germiston, 11 de setembre de 1981) va ser un atleta sud-africà, especialista en marxa atlètica, que va competir durant la dècada de 1920.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on disputà dues proves del programa d'atletisme. En ambdues, els tres i deu km marxa, finalitzà en quarta posició. Quatre anys més tard, als Jocs de París, guanyà la medalla de bronze en la prova dels 10 km marxa del programa d'atletisme.

## Referències

* ↑ «Cecil McMaster Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 11 d'agost 2011. [Consulta: 8 juny 2018].
# Porxo del Sabater

El Porxo del Sabater és una obra de l'Espluga Calba (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un porxo situat al centre de la vila, sota el castell i orientat cap a ponent. Avui ha adoptat el malnom de l'habitatge que hi té a sobre, Cal Sabater. Possiblement fou una porta d'accés a la població que en rehabilitar el castell, fou restaurada.
En un costat és una arcada de mig punt adovellada amb els carreus ben escairats fins a ran de terra; a la banda dreta alguns carreus han quedat amagats per les modificacions urbanístiques efectuades al poble. Per l'altre costat té forma quadrangular. El trèvol que cobreix el porxo és un embigat de fusta.

## Referències

* 1 2 «Porxo del Sabater». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 setembre 2016].
# Mobile ad hoc network

Mobile ad hoc network (amb acrònim MANET), també conegut com a wireless ad hoc network (WANET), és una xarxa ad hoc i, per tant, vol dir que no hi ha equips d'infraestructura prèvia (és a dir, encaminadors o punts d'accés típics de xarxes infraestructura). En una xarxa ad hoc, cada node participa en l'enrutament de les dades a altres nodes tot decidint el millor camí mitjançant algun algorisme donat.

## Tipus

* VANETs (Vehicular ad hoc network)
* SPANs (Smart phone ad hoc network)
* iMANETs (Internet-based mobile ad-hoc networks)
* FANETs (Flying ad hoc networks)

## Referències

* ↑ «Mobile Ad Hoc Networking» (en anglès). https://www.cisco.com.+[Consulta: 15 octubre 2017].
* ↑ «MANET (Mobile Ad Hoc Network) Definition» (en anglès). https://techterms.com.+[Consulta: 15 octubre 2017].
* ↑ «MANETs» (en anglès). https://www.slideshare.net.+[Consulta: 16 octubre 2017].
* ↑ Chlamtac, Imrich; Conti, Marco; Liu, Jennifer J. -N. «Mobile ad hoc networking: imperatives and challenges». Ad Hoc Networks, 1, 1, 01-07-2003, pàg. 13–64. DOI: 10.1016/S1570-8705(03)00013-1.

## Vegeu també

* Protocols ad hoc proactius (amb taula de rutes) : AODV, DSDV, OSPF, OLSR, B.A.T.M.A.N., Babel, DREAM
* Protocols ad hoc reactius (rutes sota demanda) : Dynamic Source Routing
* Protocold ad hoc híbrids : ZRP (Zone Routing Protocol)
# Llemotges

Llemotges o Limotges (Decat) (Limòtges/Lemòtges en occità, Limoges en francès) és una ciutat de França, capital del departament de l'Alta Viena i capital de la regió occitana del Llemosí. Situada a la vora dreta del riu Viena, el nucli antic és emplaçat damunt un promontori, al voltant de la catedral.

## Gentilici

Els seus habitants s'anomenen limotjauds o lemotjauds en occità i Limougeauds en francès. El gentilici en català les seves diferents formes és «llemosí», «llemosina», «llemosins», «llemosines», igual que els habitants de la regió del Llemosí.

## Economia

Té fàbriques de teixits, indústria alimentària, del calçat, del paper i de material elèctric i ferroviari i foneries.

## Arquitectura; història de l'artesania i l'art

El monument més important és la catedral, començada, en romànic, al segle xiii i acabada, en gòtic flamíger, al segle xv. L'antiga abadia de Sant Marçal fou un important centre de producció d'esmalts dins la tècnica del champlevé, especialment d'arquetes de coure en forma de naus d'església adornades amb figures esmaltades de blau intens o turquesa i vermell. Tingué el seu millor moment en els segles xii i xiii, i desaparegué en el segle xv. En el segle xvi fou creada una manufactura reial, on treballaren importants pintors. La descoberta de jaciments de caolí (1768) prop de Llemotges permeté la seva explotació per la manufactura de Sèvres amb vista a la fabricació de porcellana de pasta dura semblant a la de Meissen. El 1784 fou creada la manufactura de Llemotges, dependent de Sèvres.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 118.576 | 133.019 | 143.325 | 140.418 | 133.486 | 133.924 | 138.882 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1912-1941 | Léon Betoulle | SFIO |
| 1941-1944 | André Faure | |
| 1944-1945 | Henri Chadourne | PCF |
| 1945-1947 | Georges Guingouin | PCF |
| 1947-1956 | Léon Betoulle | PSD |
| 1956-1990 | Louis Longequeue | PS |
| 1990-2014 | Alain Rodet | PS |
| 2014- | Émile-Roger Lombertie | LR |

## Agermanaments

* Grodno
* Plzeň
* Fürth
* Charlotte (Carolina del Nord)
* Seto

## Personatges il·lustres

* Leonard Barré (segle xvi) músic madrigalista.
* Pierre Martial Cibot (1727 - 1780) jesuïta, astrònom, historiador, missioner a la Xina
* Jean-Baptiste Foucaud (1747-1818), poeta occità
* M. Maleden, professor de música
* Sadi Carnot (1837-1894), president de França
* Maud Bonneaud o Maud Bonneaud-Westerdahl (1921-1991), artista multidisciplinar surreal que treballava l'esmalt, entre altres tècniques.
* Jan dau Melhau (1948), poeta occità.
* Pierre Combescot (1940 - 2017) escriptor, periodista i crític musical. Premi Goncourt 1991.

## Vegeu també

* Jardins del Bisbat de Llemotges

## Referències

* ↑ «Llemosí». Diccionari de topònims i gentilicis. Lèxic Obert Flexionat de Català, Universitat Pompeu Fabra de Barcelona. [Consulta: 22 juliol 2023].
# Xalet a la rambla de la Costa Daurada, 5 (Calafell)

El Xalet a la rambla de la Costa Daurada, 5 és una obra de Calafell (Baix Penedès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici aïllat situat en una parcel·la rectangular delimitada per una tanca. La planta de la casa està constituïda per la suma de diversos cossos que tenen forma de quadrilàter. Els paraments de la façana principal, que és al costat est, no mantenen la mateixa alineació, ja que estan determinats per la situació dels cossos esmentats. Només el parament del cos central toca al carrer, mentre que el dels cossos laterals queden a l'interior del jardí. Així doncs, al costat esquerre de la façana, hi ha una porta cotxera i una finestra rectangular al primer pis, la qual és situada, en un pla lleugerament reculat en relació amb el parament, a l'interior d'una forma determinada pel perfil de la superposició d'un trapezi sobre un rectangle. Als costats inclinats del trapezi hi ha una forma decorativa realitzada a partir d'una línia esglaonada. En aquesta part de l'edifici hi ha un afegit d'època contemporània.
Al parament del cos central hi ha, a la planta baixa, un gran finestral d'arc escarser amb una reixa de ferro amb barrots verticals i motius curvilinis. A la planta alta hi ha un balcó, també d'arc escarser, amb una llosana feta amb biguetes metàl·liques i obra ceràmica. La reixa té un disseny molt similar al de la finestra. Al parament de la façana del costat nord hi ha, a la planta baixa, un porxo d'arc escarser, on hi ha la porta per accedir a l'interior de l'edifici i, a la planta alta una finestra igual a la descrita anteriorment. Les façanes són fetes amb fàbrica mixta. Hi ha parts fetes amb pedra i parts amb fàbrica, molt probablement de maó, les quals esta revestides amb un morter que imita maçoneria. La coberta del cos central és de dos aiguavessos, amb carener perpendicular a la façana, amb un ràfec suportat per biguetes i cabirons de fusta. La teulada del cos nord és d'una vessant. El cos del costat sud té una coberta plana, que forma un terrat, de la qual sobresurten les parets de la caixa de l'escala. El cos de la part posterior de la casa també té una coberta plana.
A la part anterior de la parcel·la hi ha una tanca mixta, feta amb carreus de pedra, maons i reixes de ferro amb un mateix disseny de la reixa i la barana del balcó del cos central de l'edifici. La finca ocupa una superfície de 494 m2 i l'edifici principal 341 m². El sistema constructiu és de tipus tradicional amb murs de càrrega i sostres unidireccionals de bigues de fusta o bé metàl·liques. Els murs de les façanes est i nord són fets en part de carreus i elements irregulars de pedra calcària del Cretaci, compacta i microcristal·lina. La resta dels són fets amb maons units amb morter de calç o de ciment. La coberta és de teula àrab. Les baranes i reixes són de ferro.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Xalet a la rambla de la Costa Daurada, 5». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 setembre 2016].
# Federació Anarquista Italiana

La Federació Anarquista Italiana (FAI) (en italià: Federazione Anarchica Italiana, FAI) és l'organització dels principals grups i els moviments que a Itàlia promouen l'anarquia.
Va ser fundada a Carrara el 1945, partint de l'anterior federació anarquista, constituïda des de la base de la Declaració de Principis de la conferència de Bolonya del 1920, que va passar a funcionar clandestinament durant el període feixista i la Segona Guerra Mundial.
La Federació continua publicant l'antic setmanari Umanità Nova -fundat per Errico Malatesta el 1920-. A nivell internacional, a partir de 1968 la Federació Anarquista Italiana és membre de la Internacional de Federacions Anarquistes (IAF-IFA), que reuneix les més representatives federacions anarquistes europees.

## Vegeu també

* Anarquisme a Itàlia
* Federación Anarquista Ibérica

## Referències

* ↑ «Il Congresso Nazionale di Carrara (Teatro Verdi - 15,16, 17, 18 e 19 settembre 1945)» (en italià). Federazioneanarchica. [Consulta: 30 desembre 2014].
* ↑ Malatesta, Errico. «Ein anarchistisches Programm», 1920. [Consulta: 30 desembre 2014].
* ↑ «Settimanale Anarchico Umanita' Nova» (en italià). Arxivat de l'original el 2015-01-19. [Consulta: 30 desembre 2014].
* ↑ Fernández, 2001, p. 107 i 154.

## Bibliografia

* Fernández, Frank. Cuban Anarchism: The History of a Movement (en anglès). See Sharp Press, 2001. ISBN 1884365191.

## Enllaços externs

* Federació Anarquista Italiana - Lloc web oficial
# José Antonio Peteiro Freire

José Antonio Peteiro Freire, (Vilasantar, 20 de juliol de 1936 - Santiago de Compostel·la, 25 de març de 2010), va ser un religiós franciscà i bisbe catòlic gallec, arquebisbe de Tànger entre 1983 i 2005.

## Trajectòria

En 1949 ingresà al seminari del convent de San Francisco de Herbón, on va estudia cinc anys de Batxillerat. El 20 d'agost de 1954 va prendre els hàbits, fent el noviciat al convent de San Francisco do Val de Deus. Inicià els estudis de Filosofia al Convent de San Diego de Canedo (Ponteareas), els va seguir a Compostel·la i acabà a Salamanca el 1962.
Membre l'Orde dels Frares Menors, fou ordenat sacerdot el 17 de març de 1962. El 2 de juliol de 1983 fou nomenat arquebisbe de Tànger, en fou consagrat el 24 de setembre del mateix any per Duraisamy Simon Lourdusamy, aleshores secretari de la Congregació per a l'Evangelització dels Pobles. Es va retirar el 23 de març de 2005, passant a ser-ne arquebisbe emèrit. Passà els seus últims any a l'infermeria de l'església de San Francisco de Noia, i fou enterrat a la seva parròquia natal.

## Referències

* ↑ "Funeral por monseñor" Arxivat 2014-05-28 a Wayback Machine., El Correo Gallego, 26 de març de 2010 (castellà)
* 1 2 Annuari Pontifici. Libreria Editrice Vaticana, 2006, p. 728. ISBN 978-88-209-7806-8.