OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Xavliani d'Abkhàzia

Joan Xavliani (Ioanes Schavliani, mort el 873) fou un noble abkhazi, usurpador del tron del regne d'Abkhàzia del 871 al 873 (segons Toumanoff de 877/878 a 879).
A la mort del rei Jordi I d'Abkhàzia, no quedaven altres membres de la família reial que els dos fills de Demetri II d'Abkhàzia: el gran, Tinin, que era eristavi de Txikha, i el segon, Bagrat, qui vivia exiliat fora del regne. La vídua del rei difunt havia estat seduïda per un noble, el mthawar Ioanes Schavliani, i va fer matar Tinin i va ordenar també tirar a la mar a Bagrat, per donar el tron al seu amant. Bagrat es va salvar i es va refugiar a l'Imperi Romà d'Orient mentre que Joan Xavliani es va casar amb la reina i es va proclamar rei. Va morir al cap de menys de dos anys de regnat i el va succeir el seu fill Adarnases Xavliani, nascut d'una unió anterior.

## Bibliografia

* Cyril Toumanoff, Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIXe siècle : Tables généalogiques et chronologiques, Rome, 1990
* Marie-Félicité Brosset, Histoire de la Géorgie.
* Nodar Assatiani i Alexandre Bendianachvili, Histoire de la Géorgie, Paris, l'Harmattan, 1997, 335 pàgs. (ISBN 2-7384-6186-7).
# Sant Andreu de Castellnou

Sant Andreu de Castellnou és una església romànica al municipi de Castellnou de Bages, al Bages. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església romànica del segle xi, amb tres naus de les quals la central és la més alta. Està coberta amb voltes de canó,l'absis i les absidioles amb voltes de quart d'esfera. La nau central comunica amb les laterals mitjançant tres arcs formers que es recolzen sobre pilars cruciformes.
A la capçalera trobem un absis central i dues absidioles laterals, estan decorades a l'exterior amb la típica decoració llombarda: un fris d'arcades cegues organitzades en grups de quatre i separades per lesenes en l'absis central i sense lesenes en les absidioles. Aquest motiu de les arcades cegues es repeteix a la nau central i a la façana principal. Com a obertures es veuen tres finestres de doble esqueixada a l'absis i una a cadascuna de les absidioles. Actualment el portal s'obre en el mur de ponent, modificació que data dels segles xvi i xvii, quan també es construí un campanar de torre.
La coberta de les naus és de teula àrab a dues vessants i la de l'absis i les absidioles és col·locada en cascada. L'aparell del conjunt és a base de carreus de pedra escairats de mode irregular i disposats en fileres.

## Història

L'església de Sant Andreu està situada en l'antic terme de Buc, documentat des del 952, terme que més tard canvià de nom i s'anomenà de Castellnou de Bages des del 1001. L'església apareix citada el 981 en la jura d'un testament d'un tal Guitard.
L'any 1032 apareix citada sota l'adoració de Sant Andreu i amb categoria de parròquia.
Entre 1126 i 1142 el vescomte de Barcelona, Reverter, donà les esglésies de Castellnou a la comunitat canonical de Sant Vicenç de Cardona.
Als segles xvi i xvii va patir diferents reformes, per ser restaurada el 1976 pel Servei de Catalogació i Conservació de Monuments, amb la col·laboració de veïns de Castellnou. Aquesta restauració li va retornar la seva antiga fesomia.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Sant Andreu de Castellnou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# 257
## Esdeveniments

* Tarragona (Tarraconense): Els francs posen setge a la ciutat.
* Roma: Sixt II succeeix Esteve I com a papa.
* Roma: Valerià I publica un edicte contra els cristians que desfermarà una gran repressió anomenada Vuitena Persecució.
* Imperi Romà: Gal·liè restableix la frontera del Rin.
* Colònia (Germània Inferior): Aprofitant l'absència de Gal·liè, Pòstum I es revolta i es proclama emperador.

## Naixements

* Armènia: Gregori l'Il·luminat, primer patriarca d'Armènia. (m. 330)

## Necrològiques

* 2 d'agost - Roma: Esteve I, papa.
* Tolosa (Gàl·lia): Sant Sadurní, primer bisbe de la ciutat.
# Ratpenat de Brandt

El ratpenat de Brandt (Myotis brandtii) és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. Viu a Albània, Àustria, Belarús, Bèlgica, Bulgària, Croàcia, la República Txeca, Dinamarca, Estònia, Finlàndia, França, Alemanya, Grècia, Hongria, Itàlia, el Japó, el Kazakhstan, Corea del Sud, Letònia, Liechtenstein, Lituània, Luxemburg, Moldàvia, Mongòlia, Montenegro, els Països Baixos, Noruega, Polònia, Romania, Rússia, Sèrbia, Eslovàquia, Eslovènia, Espanya, Suècia, Suïssa, Turquia, Ucraïna, el Regne Unit i la Xina. El seu hàbitat natural són els boscos mixtos de frondoses i els boscos de coníferes, normalment a prop de masses d'aigua. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
Fou anomenat en honor del zoòleg, botànic i metge alemany Johann Friedrich von Brandt.

## Referències

* ↑ Hutson, A. M.; Spitzenberger, F.; Coroiu, I.; Aulagnier, S.; Juste, J.; Karataş, A.; Palmeirim, J.; Paunović, M. Myotis brandtii. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 9 octubre 2013.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 54. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# José Román Corzanego

José Román Corzanego (Algesires, província de Cadis, 23 de setembre del 1871 - Madrid, 9 de febrer del 1957) va ser un escriptor, dibuixant i escultor.
Com a il·lustrador va col·laborar des de molt jove amb diversos diaris de Madrid com a humorista gràfic; dins del camp de la caricatura i les vinyetes humorístiques se li coneixen diversos àlbums com Aduana de Algeciras i una sèrie eròtica no publicada.
La seva tasca com a escultor va ser també notable. D'aquesta manera, el 1920 va obtenir el primer premi a l'Exposició Regional de Granada per la seva escultura El Mestís; també va realitzar treballs com a escultor a la seva ciutat natal, prova d'això són el bust dedicat a Ventura Morón, un conegut metge local, el Crist Jacent per a la germanor del Sant Enterrament d'Algesires, El Crist Lligat a la Columna de la germanor de Columna i Llàgrimes d'Algesires i el Crist de la Providència que es troba en la parròquia de Sant Garcia Abat d'Algesires. També diversos relleus que decoren diversos edificis de la ciutat com la imatge de Sant Isidre de la façana de la mateixa capella, la portada de la fira de 1913 o la decoració de la ciutat per a la recepció de les tropes de la Guerra d'Àfrica. En l'àmbit d'Algesires està molt ben considerada una caricatura de Juan Belmonte realitzada sobre una pedra que es troba a la carretera de Tarifa anomenada Pedra de Belmonte.
Va ser un escriptor ben considerat dins del gènere costumista, sobretot en l'època en la qual va viure a Granada, i d'aquest temps són les obres Rueda de noria, Visiones del Porvenir, El motor de explosión, Granada...Granada, De la España ignorada, Elogio de la cultura, El libre de los toros, i l'assaig crític Frente al lienzo.

## Referències

* ↑ Diversos autors. Historia de Algeciras. Tomo 3. Cadis: Diputación de Cádiz, 2001, p. 180. ISBN 84-95388-37-5.
* ↑ Bolufer Vicioso, Andrés «José Román: semblanza y notas de un álbum familiar». Almoraima, revista de estudios campogibraltareños, nª 7, 1992, pàg. 85-94. Arxivat de l'original el 2009-12-13. ISSN 1133-5319 [Consulta: 27 març 2016]. Arxivat 2009-12-13 a Wayback Machine.
# Turó de Vilarmau

El Turó de Vilarmau és una muntanya de 1.074 metres que es troba al municipi d'Arbúcies, a la comarca de la Selva.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Lexington (Massachusetts)

Lexington és una població dels Estats Units a l'estat de Massachusetts. Segons el cens del 2007 tenia 30.332 habitants.

## Història

Les batalles de Lexington i Concord van ser uns enfrontaments armats entre el Regne de la Gran Bretanya i les Tretze Colònies en el context de l'Amèrica del Nord britànica que es van produir el 19 d'abril de 1775 al Comtat de Middlesex, Massachusetts, en els pobles de Lexington, Concord, Lincoln, Arlington i Cambridge. Aquests successos van suposar un punt de no retorn i van marcar l'inici de la Guerra d'Independència dels Estats Units.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lexington tenia 30.355 habitants, 11.110 habitatges, i 8.432 famílies. La densitat de població era de 714,6 habitants/km².
Dels 11.110 habitatges en un 37,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 66% hi vivien parelles casades, en un 7,7% dones solteres, i en un 24,1% no eren unitats familiars. En el 20,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 12,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,66 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,1.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,4% tenia menys de 18 anys, un 3,5% entre 18 i 24, un 22,7% entre 25 i 44, un 28,5% de 45 a 60 i un 19% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 44 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 83,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 96.825 $ i la renda mediana per família de 111.899$. Els homes tenien una renda mediana de 81.857 $ mentre que les dones 50.090$. La renda per capita de la població era de 46.119$. Entorn de l'1,8% de les famílies i el 3,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* ↑ French, Allen. The day of Concord and Lexington, the nineteenth of April, 1775. Little, Brown, and Company, 1925.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lexington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 3 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lexington». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Ada d'Holanda

Ada d'Holanda (circa 1188) - 1218) va ser comtessa d'Holanda des 1203 a 1207 Era filla de Teodoric VII, comte d'Holanda, i d'Adelaida de Clèves.

## Història

Teodoric VII havia mort el 1203 sense deixar fills barons i la seva filla Ada havia de succeir-lo sota la tutela del seu oncle Guillem.
Adelaida, mare de la jove comtessa, preveient que la regència de Guillem, al qual ella havia derrotat en combat quan aquell es va revoltar contra el seu marit, no le seria favorable, havia acordat secretament el matrimoni de la seva filla amb Lluís II, comte de Looz.Adelaida va fer consumar el matrimoni de la seva filla immediatament després de l'enterrament de Teodoric. Tanmateix, diversos nobles holandesos acaben de reconèixer solemnement a Guillem com a comte d'Holanda. La cerimònia de la seva inauguració s'havia fet en Zierikzee a Zelanda i la seva primera preocupació va ser controlar la comtessa Adelaida i els joves esposos.
Ada es va refugiar al castell de Leiden, on ben aviat va ser assetjada per les tropes del Kennemerland i del Rijnland favorables al seu oncle Guillem. Havent estat forçada a rendir-se va ser lliurada al seu cosí Guillem de Teilingen, qui, mentre va ser sota la seva custòdia, la va tractar sempre amb els honors adequats al seu rang.
Guillem va retornar a Holanda, on va ser rebut amb grans mostres d'alegria i revistit de tota l'autoritat. Immediatament va fer traslladar a Ada a Texel i d'allà a Anglaterra, d'on no li va ser permès tornar fins que va concloure un tractat amb el seu marit, Lluís de Looz.
Pel tractat de Bruges, Guillem va acceptar a Lluís i Ada com a comtes d'Holanda; però Ada va haver de renunciar a la seva herència el 1207 per recobrar la seva llibertat. Ada i Lluís no van complir la seva promesa i la guerra va prosseguir. El 1209 el comte de Looz havia forçat els habitants d'Holanda del sud, del Kennemerland i del Rijnland a sotmetre's al seu domini. D'altra banda, Hug de Voorne havia captivat Zelanda al comte Guillem.
Aquesta guerra civil es va integrar en un important conflicte internacional: La guerra entre, d'una banda, el rei de França i els Hohenstaufen, i d'altra banda, el rei d'Anglaterra i els Güelfs. Guillem I d'Holanda aconsegueix conservar el comtat d'Holanda navegant entre els dos bàndols. Lluís II de Looz que mor el 1217 i Ada, que també mor un any més tard, van renunciar a les seves pretensions. Ada, que va morir fora d'Holanda, va ser enterrada a l'Abadia d'Herkenrode a Kuringen (Bèlgica). Van morir sense descendència.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Kerroux, 1778, p. 99.

## Bibliografia

* Kerroux, Louis Gabriel Florence. Abrégé De L'Histoire De La Hollande Et Des Provinces-Unies: Depuis Les Tems Les Plus Anciens Jusqu'A Nos Jours, Volum 1 (en francès), 1778.
# Stepàntxikovo i els seus habitants

Stepàntxikovo i els seus habitants (Село Степанчиково и его обитатели, Seló Stepàntxikovo i iegó obitàtieli) és una novel·la escrita per Fiódor Dostoievski i publicada el 1859.
Va ser escrita col·locant un dels personatges, Serguei Aleksàndrovitx, com a autor i narrador de la història. El to de l'obra és de comèdia, sense deixar de ser pel tractament jocós de l'argument una obra amb els tocs característics de l'autor, com la profunda precisió psicològica i, tanmateix, destaca per ser molt més amena.

## Argument

La història es desenvolupa en un llogaret rural anomenat Stepàntxikovo i comença quan el coronel Iégor Ílich Rostàniev fa venir el seu nebot Serguei perquè l'ajudi a casa seva pels problemes que ha creat un nou hoste i també perquè es casi amb la seva mainadera de la qual ell està enamorat, però per intrigues familiars i interessos econòmics es veu forçat a rebutjar-la. El principal problema a la casa del coronel és el seu hoste més «il·lustre», el quasi autonomenat senyor de la casa Fomà Fomitx, que és declarat per l'autor com l'«heroi de la novel·la», un personatge de caràcter absurd i amb pretensions d'erudit que posa la casa i les vides del llogaret de Stepàntxikovo literalment de cap per avall.

## Personatges principals

* Fomà Fomich Opiskin: és el personatge central de la història. Un tipus de caràcter en excés exòtic que és vexat de la manera més humiliant pel seu antic senyor, el general Krajotkin, i en morir el seu amo crea un poderós ascendent sobre la vídua d'aquest, que a la vegada és la mare del coronel Iègor Ilich Rostàniev. Tots dos es muden a la propietat d'ell, on Fomà Fomich demostra el seu caràcter despòtic i roí, comportant-se com el senyor de l'heretat.
* Iègor Ilich Rostàniev: és d'alguna manera la víctima de la història, antic soldat dotat d'un caràcter afable i càndid que ha de viure pràcticament de puntetes en la seva pròpia casa, sotmès per la debilitat de caràcter a la seva despòtica i anciana mare i sobretot al protegit d'aquesta, el superb i buidament inflat Fomà Fomich.
* Serguei Aleksàndrovitx (Seriozha): és el nebot del coronel Iégor Ilich Rostàniev i és col·locat com l'autor i narrador de l'obra. Es tracta d'un jove instruït que és portat pel seu oncle perquè l'ajudi amb el desastre en el qual s'ha convertit la seva llar i també perquè es casi amb la seva institutriu. Des del principi, el jove comprèn la bogeria en la qual s'ha convertit la casa del seu oncle. A més a més, s'enfronta a Fomà Fomich i se'n guanya el seu odi.

## Referències

* ↑ «Опискин Фома Фомич» (en rus). fedordostoevsky.ru. [Consulta: 10 febrer 2016].
* ↑ «Ростанев Егор Ильич» (en rus). fedordostoevsky.ru. [Consulta: 10 febrer 2016].
* ↑ «Сергей Александрович» (en rus). fedordostoevsky.ru. [Consulta: 10 febrer 2016].

## Bibliografia

* Dostoiesvski, Fiódor. Obras completas (en castellà). Madrid: M. Aguilar, 1943.

## Enllaços externs

* Text complet de Stepàntxikovo i els seus habitants en rus
# (128) Nèmesi

(128) Nèmesi és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides i va ser descobert el 25 de novembre de per 1872 per James Craig Watson des de l'observatori Detroit d'Ann Arbor, als Estats Units d'Amèrica, i independentment el 5 de desembre del mateix any per Alphonse Borrelly des de l'observatori de Marsella, França. Està nomenat per Némesis, deessa grega de la venjança. Nemesis està situat a una distància mitjana de 2,752 ua del Sol, i pot apropar-se fins a 2,408 ua. Té una excentricitat de 0,1249 i una inclinació orbital de 6,246°. Empra 1.668 dies a completar una òrbita al voltant del Sol. La magnitud absoluta de Nemesis és 7,49. Té un diàmetre de 188,2 km i un període de rotació de 39 hores. La seva albedo s'estima en 0,0504. Nemesis està classificat en el tipus espectral C.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 25. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 27 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D. Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* 1 2 «Dades de la NASA (JPL Small-Body Database Browser)». [Consulta: 20 juny 2015].

## Enllaços externs

* «(128) Nemesis» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 20 juny 2015].
Viccionari
# (137) Melibea

(137) Melibea és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides descobert el 21 d'abril de 1874 per Johann Palisa des de l'observatori de Pula (Croàcia). Està anomenat així, per Melibea, un personatge de la mitologia grega.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Quan es va descobrir, Pula pertanyia a l'Imperi austrohongarés.
* ↑ Schmadel, Lutz D. Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglés). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.

## Enllaços externs

* «(137) Meliboea» (en anglés). Minor Planet Center. [Consulta: 3 juny 2015].
Viccionari
# Jan Wijnants

Jan Wijnants (Haarlem, 1632 - Amsterdam, 23 de gener de 1684) va ser un pintor i dibuixant neerlandès. Especialitzat en la pintura de paisatge amb figures o sense.

## Biografia

Nascut en una família catòlica de Haarlem, va ser el fill gran d'un marxant d'art també anomenat Jan Wijnants. Pel segon matrimoni del seu pare, va ser germanastre d'Egbert van Heemskerck (1634-1704), pintor d'escenes de gènere. El 1653 es trobava a Rotterdam, a casa d'un familiar, encara que és probable que retornés després a Haarlem i que romangués allà fins a l'abril de 1660, quan es documenta el lloguer al seu nom d'una casa a Amsterdam. Pocs mesos més tard, al desembre d'aquest any, va contreure matrimoni amb Catharina van der Veer, i segurament que no va abandonar ja aquesta ciutat fins a la seva mort. Va ser pare de quatre fills.
Wijnants és conegut principalment pels seus paisatges d'estil italià. Els pintors Nicolaes de Vree i Adriaen van de Velde van ser alumnes en el seu estudi i posteriorment el seu estil va tenir influència a l'artista anglès, Thomas Gainsborough, l'artista alemany Wilhelm von Kobell i els artistes neerlandesos Anthonie van Borssom i Willem Buytewech.

## Galeria

| Paisatge al Rijksmuseum | Paisatge a la Dulwich Picture Gallery | Paisatge al Rijksmuseum |

## Referències

* 1 2 Jan Wijnants a RKD
* ↑ Biesboer i Luna, 1994, p. 181..

## Bibliografia

* Biesboer, Pieter; Luna, Juan J. BBV. La pintura holandesa del Siglo de Oro. Frans Hals y la escuela de Haarlem (en castellà), 1994. ISBN 84-604-9248-6.
# (166) Ròdope

(166) Ròdope és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides i va ser descobert per Christian Heinrich Friedrich Peters des de l'observatori Litchfield de Clinton, als Estats Units d'Amèrica, el 15 d'agost de 1876. Està anomenat així per Ródope, un personatge de la mitologia grega.
Rhodope orbita a una distància mitjana del Sol de 2,687 ua, i pot apropar-se fins a 2,121 ua. La seva excentricitat és 0,2108 i la inclinació orbital 12,03°. Fa una òrbita completa al Sol als 1.609 dies.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 3 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 28. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D.. Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglés). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «(166) Rhodope» (en anglés). Minor Planet Center. [Consulta: 31 maig 2021].
# (172) Baucis

(172) Baucis és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides i va ser descobert per Alphonse Louis Nicolas Borrelly des de l'observatori de Marsella, França, el 5 de febrer de 1877. Baucis, un personatge de la mitologia grega és qui li dona nom. Baucis orbita a una distància mitjana del Sol de 2,38 ua, i pot allunyar-se'n fins a 2,653 ua. La seva inclinació orbital és 10,03° i l'excentricitat 0,115. Completa una òrbita al voltant del Sol al cap de 1.341 dies.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D.. Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglés). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.

## Enllaços externs

* «(172) Baucis» (en anglés). Minor Planet Center. [Consulta: 23 juny 2015].
# (187) Lamberta

(187) Lamberta és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides i va ser descobert per Jérôme Eugène Coggia l'11 d'abril de 1878 des de l'observatori de Marsella, a França. Està anomenat en honor de l'astrònom alemany d'origen francès Johann Heinrich Lambert (1728-1777).

## Característiques orbitals

Lamberta està situat a una distància mitjana de 2,729 ua del Sol, i pot apropar-se fins a 2,072 ua. Té una inclinació orbital de 10,59° i una excentricitat de 0,2408. Empra 1.646 dies a completar una òrbita al voltant del Sol.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 29. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D. Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglés). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.

## Enllaços externs

* «(187) Lamberta» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 24 juny 2015].