OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fèlix Larrosa i Piqué

Fèlix Larrosa i Piqué (Lleida, 25 de setembre de 1964) és un polític català, militant del Partit dels Socialistes de Catalunya (PSC), paer en cap de Lleida des de 29 d'agost de 2018 fins al 15 de juny de 2019 i de nou Paer en cap des de juny de 2023. Va ser diputat al Congrés dels Diputats a la seva novena legislatura.

## Trajectòria

Nascut el 25 de setembre de 1964 a Lleida, és fill de Félix Larrosa Gastón, porter de la Unió Esportiva Lleida entre 1954 i 1958. Llicenciat en Dret per la Universitat de Lleida i postgrau del Programa d'Alta Direcció d'ESADE en Direcció i Gestió Turística i funcionari de l'administració local. Director del Cercle d'Economia de Lleida del 1988 al 1990, cap de màrqueting de Fira de Lleida del 1990 al 1993, director gerent de Turisme de Lleida fins a l'any 2007 i conseller delegat de la societat pública CNC S.A. fins al 2007 i des del 2011 fins al 2015.
L'any 2007 fou nomenat director general de Turespaña depenent Ministeri d'Indústria, Turisme i Comerç, càrrec que abandonà en ser escollit diputat per la circumscripció de Lleida a les eleccions generals espanyoles de 2008. En aquest període fou portaveu del Grup Parlamentari Socialista a la Comissió d'Indústria, Turisme i Comerç de l'any 2008 al 2011 i membre de la Comissió d'Afers Exteriors i de Medi Ambient del Congrés dels Diputats. Ha estat conseller de Paradores de Turismo i de Segittur.
Va ser tinent d'alcalde de Turisme i Projecció Exterior, i president de Turisme de Lleida i després de ser reelegit, del juny de 2015 a l'agost de 2018, va ser tinent d'alcalde de l'Hàbitat Urbà i Rural i Sostenibilitat, àrea que ja va dirigir com a tinent d'alcalde de febrer a maig de 2015.
També col·labora com a professor associat a la Facultat de Dret i Economia de la Universitat de Lleida. Des del febrer del 2017 és el primer secretari de l'agrupació de Lleida del PSC. Anteriorment, havia estat membre del secretariat i de la comissió executiva de la Federació del PSC a les comarques de Lleida en tant que secretari de Polítiques Institucionals.
El juny de 2023 rellevà el republicà Miquel Pueyo a la Paeria de Lleida.

## Referències

* ↑ «Fèlix Larrosa, nou alcalde de Lleida, ofereix “diàleg i mà estesa a tots els grups”», 29-08-2018.
* 1 2 324cat. «Constituïts els ajuntaments de Catalunya, amb cares renovades a les capitals», 16-06-2023. [Consulta: 19 juny 2023].
* ↑ «Consejo de Ministros. Referencia». Ministeri de la Presidència, 26-01-2007.
* ↑ Echauz, Paul «Fèlix Larrosa será mañana nuevo alcalde de Lleida». La Vanguardia, 29-08-2018.
* ↑ «Perfil de Fèlix Larrosa Piquè a socialistes.cat». [Consulta: 21 gener 2022].
* ↑ Currículum Arxivat 2015-08-02 a Wayback Machine. al web de la Paeria
* ↑ «Larrosa Piqué, Félix» (en castellà). Arxivat de l'original el 2022-01-21. [Consulta: 21 gener 2022].
# Cornella pescadora

La cornella pescadora (Corvus ossifragus) és un ocell de la família dels còrvids (Corvidae).
Habita les platges, pantans i camps de l'est i sud-est dels Estats Units des del centre i sud-est de Nova York i Massachusetts cap al sud fins al sud de Florida i, cap a l'oest fins al sud de Texas, principalment per la costa però també terra endins a la llarga dels grans rius, cap al nord fins al nord-oest de Louisiana, est d'Oklahoma, a la llarga del Mississippi fins al sud d'Illinois i sud-oest de Kentucky, i fins a la zona central des de Pennsylvania fins Geòrgia.

## Referències

* ↑ «Cornella pescadora». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/06/2021(català)
# Església de Crist Salvador (Riga)

L'Església de Crist Salvador (en letó: Kristus Pestītāja svetbildes pareizticīgo baznīca) és una Església Ortodoxa a la ciutat de Riga capital de Letònia, està situada al carrer Vienības, 76.

## Referències

* ↑ Banga, Vita; Levina, Marina. Rīgas dievnami: Arhitektūra un māksla. Riga's Churches: Architecture and Art (en letó). Riga: Zinātne, Apgads Mantojums, 2007. ISBN 978-9984-823-00-3.
# Pierre Brasseur (Luxemburg)

Pierre Brasseur (Esch-sur-Alzette, 21 de juny de 1832 - ?, 7 de febrer de 1918) va ser un notari i empresari de la mineria luxemburguès, involucrat en la fundació de diverses empreses industrials al sud de Luxemburg. Entre elles es trobava una de les empreses d'acer que es convertirien en ARBED, i, després de moltes fusions i consolidacions, ArcelorMittal.

## Biografia

Pierre era un membre de la família Brasseur, nascut l'onzè fill d'Alexis Brasseur. Juntament amb una sèrie d'altres associats, Pierre va fundar el 1861, la Societat per a l'extracció de minerals del Gran Ducat de Luxemburg (en francès: Société pour l'Exploitation des Minières du Grand-Duché de Luxembourg). A l'any següent, se li va concedir una concessió per explotar una àrea de 77 hectàrees a la vora de Rumelange, a les Terres Roges. Va ser nomenat notari a Esch-sur-Alzette el 1864.
El seu èxit li va permetre establir el 1870 la Societat d'Alts Forns de Luxemburg (en francès: SA des Hauts Fourneaux Luxembourgeois), juntament amb vint-i-sis altres socis. Va ser un dels membres del primer consell d'administració de la companyia, i qui la va dirigir fins al 1874. La companyia va obrir dos alts forns a Esch-sur-Alzette el 1872 i 1873. Al voltant de 1874, va abandonar el consell d'administració. Tanmateix, el seu nom estaria sempre unit als forns d'Esch. Després d'operacions de fusió amb Alemanya, i d'expansió a Esch-sur-Alzette i a Alsàcia-Lorena, es va convertir en la segona empresa industrial més gran a la Unió Duanera del Nord d'Alemanya, (després de Krupp). El 1920, la firma es convertiria en Arbed, que formaria una part important d'ArcelorMittal, el fabricant més gran d'acer del món.
L'any 1875, va ser nomenat notari a Differdange. Brasseur també va ser director de mines a Dudelange, que es convertirien en la Societat d'Alts Forns i Forges de Dudelange. El 1894, va fundar la primera empresa de ciment a Luxemburg, a Rumelange, que es va convertir en la Societat d'Alts Forns de Rumelange el 1897. Va morir el 7 de febrer de 1918.

## Família

El 17 de novembre de 1864, es va casar amb Hélène Wurth, filla de François-Xavier Wurth-Paquet, que havia estat un famós polític luxemburguès i Ministre de Justícia. La família de Pierre va tenir un paper clau a la política del país. El seu fill, Xavier, va ser un membre socialista de la Cambra de Diputats (1902-1912). El germà petit de Pierre, Dominique, va ser també diputat (1866-1899) i l'alcalde de la ciutat de Luxemburg (des de 1891 fins a 1894). El fill de Dominique, i nebot de Pierre, Robert, va ser diputat (1899-1925) i fundador de la Lliga Liberal de Luxemburg.

## Referències

* 1 2 3 4 Mersch, 1959, p. 31.
* 1 2 Mersch, 1959, p. 32.
* ↑ Mersch, 1959, p. 33.
* ↑ Mersch, 1959, p. 34.
* ↑ Mersch, 1959, p. 108.

## Bibliografia

* Mersch, Jules. «Deux branches de la Famille Brasseur». A: Mersch, Jules. Biographie nationale du pays de Luxembourg (en francès). Luxemburg City: Victor Buck, 1959 [Consulta: 1r novembre 2015].
# Gai Sal·lusti Crisp Passiè

Gai Sal·lusti Crisp Passiè (en llatí Gaius Sallustius Crispus Passienus) era un cavaller romà, marit d'Agripina i, per tant, padrastre de Neró.
Era un home de gran riquesa i distinció. L'any 42 va ser elegit cònsol. Va ser considerat tant per Sèneca el filòsof, com per Sèneca, el retòric un dels primers oradors del seu temps, especialment per la seva agudesa i subtilitat. Quintilià també parla d'ell amb gran estima i cita passatges dels seus discursos.

## Referències

* 1 2 Smith, William (editor). Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 892.
* ↑ Sèneca. Naturales quaestiones IV
* ↑ Marc Anneu Sèneca. Controversiarum II.13
* ↑ Quintilià. Institució oratòria VI,1,50; 3, 74; X,1,24
# Diamant maculat

El diamant maculat (Stagonopleura guttata) és un ocell de la família dels estríldids (Estrildidae).

## Hàbitat i distribució

Habita sabanes i mallee, normalment a prop de l'aigua a l'est i sud-est d'Austràlia des del nord-est de Queensland cap al sud fins al centre de Nova Gal·les del Sud, centre de Austràlia fins a la costa i sud-est d'Austràlia Meridional, incloent l'illa dels Cangurs.

## Referències

* ↑ «Diamant maculat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Otto von Bülow

Otto von Bülow (16 d'octubre de 1911 - 5 de gener de 2006) va ser un comandant de submarins alemany a la Segona Guerra Mundial i capità a la Bundesmarine. Va rebre la Creu de Cavaller de la Creu de Ferro amb Fulles de Roure de l'Alemanya nazi.

## Família

Bülow va néixer a Wilhelmshaven com a fill del capità Otto von Bülow (1874–1930) i Johanna Meyer (1883–1937). Era descendent de la família Bülow, una antiga família aristocràtica de Mecklenburg. El 5 de juny de 1937 es va casar amb Helga Christiansen (nascuda el 2 d'abril de 1914 a Rødding, Dinamarca, llavors una part d'Alemanya). Bülow va ser el president (1970–1988) i després president honorari de l'Associació de Famílies Bülow.

## Carrera militar

Bülow es va unir a la Kriegsmarine l'1 d'abril de 1930 i va completar la seva formació bàsica a Stralsund. La seva primera assignació va ser al Niobe, un vaixell escola alemany, de juliol a octubre de 1930. Després va servir al creuer lleuger Emden fins a principis de 1932. Després va tornar a Stralsund per a més formació, i entre 1932 i 1933 es va cursar a l'Acadèmia Naval de Mürwik.
El 1933 va ser estacionat al creuer Deutschland, on va ser comandant de la bateria. Més tard va servir a l'Emden, a l'Schleswig-Holstein, i més tard a un destí terrestre a Pillau fins al 1940.
L'abril de 1940, Bülow es va traslladar al servei d'U-boat i va completar la seva formació l'11 de novembre de 1940. Va ser destinat com a comandant de l'U-3 a la 21a Flotilla d'U-boats . El 6 d'agost de 1941 va prendre el comandament de l'U-404 a la 6a Flotilla d'U-boats. Va enfonsar 15 vaixells mentre estava a l'U-404, inclòs un destructor de la Royal Navy (HMS Veteran), i va danyar 2 altres vaixells. Va rebre la Creu de Cavaller el 20 d'octubre de 1942, i l'abril de 1943, la Creu de Cavaller amb Fulles de Roure pel suposat enfonsament de l'USS Ranger. L'1 de setembre de 1943 va ser reassignat com a comandant de la 23a Flotilla d'U-boats amb base a Danzig.
El maig de 1945, Bülow va ser fet presoner pels britànics, i va ser alliberat l'agost d'aquell any. El 1956 es va unir al Bundeswehr i va ser el cap de la guarnició de Bremerhaven. Va rebre el comandament del destructor alemany Z-6 el 1962. El 1963, es va convertir en comandant del 3r esquadró de destructors. Abans de retirar-se el 1970, va ser el cap de la guarnició d'Hamburg durant cinc anys. Va morir a Wohltorf.

## Referències

* ↑ Bülow
# Islam a Letònia

L'Islam a Letònia es va documentar la seva presència per primera vegada al segle xix (1838). Els musulmans eren principalment tàrtars i turcs, i la majoria havien estat portats a Letònia en contra de la seva voluntat. Aquests incloïen turcs presoners de la guerra de Crimea i la Guerra russoturca (1877-1878). Després de la guerra russoturca prop d'un centenar de presos turcs van ser portats a la localitat de Cēsis, on al voltant de trenta van morir a causa de les dures condicions climàtiques en les quals van estar allotjats, sense cap font de calor ni protecció contra el fred.
La població musulmana total de Letònia es creu que és al voltant de 12.000 persones. Pràcticament tots els musulmans a Letònia són sunnites. També hi ha una presència activa de la comunitat ahmadia.

## Segle XX

El 1902, es va establir una congregació musulmana que va ser reconeguda oficialment pel govern. La comunitat va escollir Ibrahim Davidof com el seu líder, es va construir i inaugurar una sala d'oració. La majoria dels musulmans que residien a Letònia en la primera part del segle xx van ser reclutats per l'exèrcit rus. Després de l'alliberació del servei militar, la majoria es van traslladar cap a Moscou.
Durant la creació de la Unió Soviètica i enmig de la guerra civil, molts refugiats van entrar a Letònia, inclosos els musulmans de diverses ètnies. El 1928, un sacerdot turc Shakir Husnetdinov, va ser escollit líder de la comunitat musulmana de Riga. Va ocupar aquest càrrec fins al 1940.

## Referències

* 1 2 3 «Latvija» (en letó). Religiju-enciklopedija. [Consulta: 17 febrer 2015].
* ↑ Larsson, 2009, p. 111.
* ↑ Scherbinsky, Walter. «История Ислама в Латвии (Història de l'Islam a Letònia)» (en rus). Islam.lv, 1994. Arxivat de l'original el 2009-07-17. [Consulta: 17 febrer 2015].

## Bibliografia

* Larsson, Göran. Islam in the Nordic and Baltic Countries (en anglès). Routledge, 2009. ISBN 9781134012923.

## Vegeu també

* Religió a Letònia
# Djan Silveberg

Djan Silveberg (Chambéry, 1969) és un artista polifacètic que viu i treballa a França i Luxemburg.
Utilitza diverses formes d'expressions artístiques en un enfocament lúdic i humorístic de les seves obres, mesclades amb una recurrent «poesia narrativa».

## Biografia

Després dels seus estudis a França (Lió i Grenoble), va començar la seva carrera artística a Anglaterra (Canterbury) i a Itàlia (Roma), participant en una primera exposició de fotografia sobre Irlanda el 1992. Tot seguit, el 1994 amb Quelques Vers de Rome - MXMXCIV va començar a combinar imatges (fotografies en blanc i negre) i paraules (poesia), que s'estableixen les bases del seu enfocament de «poesia narrativa». El 1995 i 1996, "'Quelques Vers de Rome - MXMXCIV es presenta com una exposició individual a La Ravoire, Chambery, i finalment a Lió. L'obra va ser editada en llibre el 1997.
Entre 1996 i 2001 Djan Silveberg va desenvolupar el seu enfocament artístic de la pintura sota el pseudònim de «Violette de Villard-Valmar», amb la sèrie Cow, mentre continua els seus treballs sobre imatges i paraules com Djan Silveberg. Les dues obres principals d'aquest moment són The Sigmae Folio amb dibuixos i poemes en anglès, i Chants d'Amour et de Liberté de la que s'han publicat diversos extrets a la revista Art & Poesie.
El 2009, Djan Silveberg va donar un nou impuls a la seva carrera artística mitjançant l'ús de noves formes d'expressió, com l'escultura, amb diversos projectes desenvolupats en els últims anys:
* Sic transit Gloria Mundi
* Willy Rabbit's Adventures in Cityland
* Impressions
* Hypermodern Times

## Obres literàries

* Silveberg, Djan. Quelques Vers de Rome -MXMXCIV (en francès). Odes & Chimeres, 1997. ISBN 2-911795-00-8.

## Referències

* ↑ «Djan Silverberrg» (en francès). Galerie Hors-Champs. Arxivat de l'original el 2017-08-20. [Consulta: 6 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2016-02-06 a Wayback Machine.
# Wergeld

Wergeld (formes alternatives: weregild, wergild, weregeld, etc.) va ser una forma de compensació, normalment pagament com a reparació exigit a una persona culpable d'homicidi o un altre tipus de mort il·legal, encara que també podia ser exigit per qualsevol altre crim important. No es va fer distinció entre assassinat i homicidi fins que aquestes distincions van ser instituïdes per la reintroducció del dret romà en el segle xii.

## Dades generals

El pagament del Wergeld va ser un mecanisme legal molt important en les societats del nord d'Europa, com la vikinga o la anglosaxona, durant l'alta edat mitjana; l'altra forma de reparació en aquesta època era la venjança sagnant. El pagament es feia normalment al clan familiar. Si el pagament no es realitzava, o era rebutjat pel bàndol ofès, acostumava a derivar a un constant deute de sang.
La mida del Wergeld en casos d'assassinat venia imposat pel rang social de la víctima. En els casos d'esclaus o thralls -esclaus en la cultura escandinava-, no es va estipular cap preu, encara que era comú realitzar un pagament simbòlic en el cas del thrall i el valor de l'esclau en el seu cas. Un clàssic exemple d'una disputa per un Wergeld d'un esclau es narra en la Saga d'Egil Skallagrímson.
Aquest impost era conegut pels celtes, Els quals ho denominaven ericfine a Irlanda i galanes a Gal·les, i pels pobles eslaus que l'ho nomenaven vira ("вира") a Rússia i główczyzna a Polònia.
El pagament del Wergeld va ser reemplaçat gradualment amb la pena capital a causa de la cristianització, començant prop del segle ix, i quasi en la seva totalitat en el segle xii, quan el Wergeld va començar a cessar com una pràctica en tot l'Imperi Romà.

## Etimologia

La paraula Wergeld està composta per were, que significa "home", i geld, que significa "pagament"; la paraula significaria "preu d'un home". Etimològicament, were està relacionat amb el terme llatí vir. geld és l'arrel de la paraula anglesa gilt (daurat, de color daurat), com 'gold', que significa: 'or'. Avui dia, la paraula geld continua significant "diners" en llengües com l'holandès, el jiddisch i l'alemany.

## Referències

* ↑ «Wergeld». dictionary.reference.com. [Consulta: 8 abril 2017].
* ↑ «Wergeld». oed.com. [Consulta: 8 abril 2017].
* ↑ Fosberry, 1990, p. 49 i 99-101.
* ↑ Terradas Sabori, 2008, p. 217.
* ↑ Fosberry, 1990, p. 48-52.
* ↑ San José Beltrán, 2015, p. 199.

## Bibliografia

* Fosberry, John. Criminal Justice through the Ages. Rothenburg ob der Tauber: Mittalalterliches Kriminalmuseum, 1990.
* Terradas Sabori, Ignasi. Justicia Vindicatoria, 2008. ISBN 9788400087432.
* San José Beltrán, Laia. Quienes fueron realmente los vikingos (en castellà). Quarentena, 2015. ISBN 978-84-16229-16-1.
# Congrés de la República del Perú

El Congrés de la República del Perú o Congrés Nacional del Perú, és l'òrgan que assumeix el Poder Legislatiu en la República del Perú, ocupant una posició principal dins de l'Estat Peruà. És, des de 1995, un congrés unicameral puix que està conformat per una sola cambra legislativa de triats per districte múltiple (per cada departament d'acord amb la població electoral) per a un període de cinc anys, coincidint amb el període presidencial. L'actual congrés es va instal·lar el 26 de juliol del 2016 i exercirà funcions fins al 26 de juliol del 2021.

## Notes

* ↑ El Palau Legislatiu duu en les seues principals portes exteriors, en una grandària bastant significatiu, en daurat i entrevessades, les lletres C N (Congrés Nacional).

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del Congrés de la República del Perú
# Donald Solitar

Donald Solitar (Brooklyn, 5 de setembre de 1932 - Toronto, 25 d'abril de 2008) va ser un matemàtic estatunidenc que va treballar al Canadà.

## Vida i Obra

Solitar va néixer a Brooklyn i va estudiar a l'institut, en el qual va ser membre de l'equips de matemàtiques, juntament amb el qui seria el seu amic i col·lega durant tota la vida, Abraham Karrass. En acabar els estudis secundaris va ingressar al Brooklyn College, on es va graduar en matemàtiques el 1953. A continuació va començar estudis de post-grau a la universitat de Princeton amb la intenció de treballar en teoria de grups sota la direcció d'Emil Artin, però com que Artin ja no estava interessat en aquest tema, l'any següent va tornar a la universitat de Nova York, en la qual es va doctorar el 1958, sota la direcció de Wilhelm Magnus.
Des de 1957 fins a 1967 va ser professor de la universitat Adelphi de Nova York i, després d'un curs a la Universitat Politècnica de Nova York, el 1968 va ser nomenat director de departament a la universitat York de Toronto (Canadà) on va fer la seva carrera acadèmica fins a la seva sobtada mort el 2008.
Solitar és recordat pels seus treballs en teoria combinatòria de grups. El seu llibre de 1966, escrit conjuntament amb Magnus i Karrass, ha esdevingut un clàssic en la matèria. A ell se li deu la presentació de grup anomenada grups de Baumslag-Solitar, que ha tingut un important impacte en l'anàlisi de les ondetes.
A més, Solitar va ser un poeta aficionat al qui agradava escriure versos que repartia entre amics i coneguts.

## Referències

* 1 2 3 Burns, Kleiner i Pietrowski, 2008, p. 26.
* ↑ Magnus, Karrass i Solitar, 1966, p. 1 i ss.
* ↑ Jorgensen i Tian, 2017, p. 199.

## Bibliografia

* Burns, Bob; Kleiner, Israel; Pietrowski, Alfred «Donald Moiseyevitch Solitar (1933-2008)» (en anglès). CMS Notes, Vol. 40, Num. 5, 2008, pàg. 26. ISSN: 1193-9273.
* Jorgensen, Palle; Tian, Feng. Non-commutative Analysis (en anglès). World Scientific, 2017. ISBN 978-981-3202-12-2.
* Magnus, Wilhelm; Karrass, Abraham; Solitar, Donald. Combinatorial Group Theory (en anglès). Dover Publications, 1966. ISBN 0-486-43830-9.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Donald Solitar» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* «Donald M. Solitar *55» (en anglès). Princeton Alumni Weekly, 2009. [Consulta: 17 desembre 2023].
* «Professor Donald Solitar, renowned mathematician» (en anglès). York University, 2008. [Consulta: 17 desembre 2023].
# Nicolás Martín Pareja

Nicolás Martín Pareja (19 de gener de 1984 a Buenos Aires) és un futbolista argentí que juga com a defensa al Club Atlas mexicà.

## Trajectòria esportiva

Jugà a l'argentina al club Argentinos Juniors. Fou comprat pel RSC Anderlecht per 2 milions d'euros el 2006 per reemplaçar Vincent Kompany. Guanyà la lliga belga el 2007. Guanyà la medalla d'or als Jocs Olímpics de Pequín del 2008. L'agost del 2008 fou comprat per l'Espanyol per 4,5 milions d'euros.
El juliol de 2010 fitxà pel Spartak Moscou. El juliol de 2013, l'Spartak el cedí al Sevilla FC per la temporada 2013-2014 de la lliga BBVA.
El 14 de maig de 2014, va jugar com a titular la final de l'Europa League que el Sevilla va guanyar al Benfica a Torí.
El 23 de juny de 2014, el Sevilla va fer efectiva la clàusula de compra del jugador per 2 milions i mig d'euros, i Pareja signà amb els andalusos un contracte de tres anys.

## Palmarès
### Royal Sporting Club Anderlecht

* Lliga belga de futbol: 2006-07
* Supercopa belga de futbol: 2007-08

### Sevilla FC

* 3 Lliga Europa de la UEFA: 2013-14, 2014-15, 2015-16

### Selecció Argentina

* Medalla d'or als Jocs Olímpics de 2008

## Referències

* ↑ uefa.com
* ↑ «Nicolas Pareja verlaat Anderlecht». Arxivat de l'original el 2008-09-03. [Consulta: 31 agost 2008].
* ↑ «Nico Pareja ya es del Sevilla» (en castellà). Marca, 04-07-2013. [Consulta: 6 juliol 2013].
* ↑ «El Sevilla se proclama campeón de la Europa League» (en castellà). La Vanguardia, 14-05-2014. [Consulta: 15 maig 2014].
* ↑ «El Sevilla ejerce las opciones de compra por Carriço y Pareja» (en castellà). El Mundo Deportivo, 23-06-2014. [Consulta: 6 agost 2014].

## Enllaços externs

* Estadístiques Arxivat 2008-09-17 a Wayback Machine.
Nico Pareja amb l'Argentina - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de l'Argentina – Jocs Olímpics d'estiu de 2008
1 Ustari •
2 Garay •
3 Monzón •
4 Zabaleta •
5 Gago •
6 Fazio •
7 Sosa •
8 Banega •
9 Lavezzi •
10 Riquelme •
11 Di María •
12 Pareja •
13 Acosta •
14 Mascherano •
15 Messi •
16 Agüero •
17 Buonanotte •
18 Romero •
22 Navarro •
Seleccionador: Batista
Selecció de futbol de l'Argentina – Copa Amèrica de futbol 2011
1 Carrizo •
2 Garay •
3 Zabaleta •
4 Burdisso •
5 Cambiasso •
6 G. Milito •
7 Di María •
8 Zanetti •
9 Higuaín •
10 Messi •
11 Tévez •
12 Andújar •
13 Pareja •
14 Mascherano •
15 Biglia •
16 Agüero •
17 Rojo •
18 Pastore •
19 Banega •
20 Gago •
21 Lavezzi •
22 D. Milito •
23 Romero •
Seleccionador: Batista :