OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El cavaller fosc: la llegenda reneix

El cavaller fosc: la llegenda reneix (títol original en anglès: The Dark Knight Rises) és una pel·lícula d'acció dirigida per Christopher Nolan. Basada en el personatge de Batman, tanca la trilogia de Nolan després de Batman Begins (2005) i El cavaller fosc (2008). Es va estrenar mundialment de forma quasi simultània el juliol de 2012. La majoria d'actors protagonistes, Bale, Caine, Oldman i Freeman, repeteixen el seu paper de les anteriors entregues i apareixen els personatges de, Seline Kyle, interpretat per Anne Hathaway i de Bane, interpretat per Tom Hardy. Ha estat doblada i subtitulada al català. considerada una de les millors pel·lícules de la dècada

## Argument

Fa vuit anys que Batman va desaparèixer en la nit, deixant de ser un heroi per convertir-se en un fugitiu. En assumir la culpa per la mort del fiscal del districte Harvey Dent, el Cavaller Fosc va decidir sacrificar-ho tot pel que considerava, igual com el Comissari Gordon, un bé millor. La mentida funciona durant un temps, ja que l'activitat criminal de la ciutat de Gotham es veu aplacada gràcies a la dura Llei Dent. Però tot canvia amb l'arribada d'una astuta gata lladre que pretén dur a terme un misteriós pla. Tanmateix, molt més perillosa és l'aparició en escena de Bane, un terrorista emmascarat els despietats plans del qual obliguen Bruce a tornar del seu voluntari exili.

## Repartiment

* Christian Bale: Bruce Wayne / Batman
* Michael Caine: Alfred Pennyworth
* Gary Oldman: James Gordon
* Anne Hathaway: Catwoman
* Tom Hardy: Bane
* Marion Cotillard: Talia al Ghul / Miranda Tate
* Joseph Gordon-Levitt: John Blake
* Morgan Freeman: Lucius Fox
* Cillian Murphy: Scarecrow / Dr. Jonathan Crane

## Premis

* 2012: Satellite Awards: Nominada a Millor direcció artística i efectes visuals
* 2012: Premis BAFTA: Nominada a millors efectes especials visuals
* 2012: American Film Institute: Top 10 - Millors pel·lícules de l'any
* 2012: Premis Critics Choice: 4 nominacions, incloent-hi la millor pel·lícula d'acció.

## Crítica

* " Aquest últim lliurament de la trilogia de Batman de Christopher Nolan fa que tot en l'univers rival de Marvel sembli perfectament ximple i infantil"
* " La pel·lícula comença lentament amb una trama fosca i massa personatges nous, però construeix un clímax sensacional (...) Manca de la gairebé-perfecció de The Dark Knight, necessita més claredat i un brivall millor, però és un final honorable (...)

## Referències

* ↑ «Títol català». Ésadir.cat. [Consulta: 17 gener 2015].
* ↑ «El cavaller fosc: La llegenda reneix». Goita què fan, ara!. [Consulta: 1r juny 2023].
* ↑ Saavedra, Kayti Burt, Natalie Zutter, Alec Bojalad, Don Kaye, Tony Sokol, David Crow, Mike Cecchini, Nick Harley, John. «100 Best Movies of the Decade» (en anglès americà), 30-12-2019. [Consulta: 23 octubre 2024].
* ↑ https://www.gamesradar.com/decade-best-movies-2010-2019/2/
* ↑ «The Dark Knight Rises». The New York Times.
* ↑ McCarthy, Todd The Hollywood Reporter.
* ↑ Ebert, Roger Chicago Sun-Times.

## Enllaços externs

* El cavaller fosc: la llegenda reneix - Lloc web oficial
# Enemigos íntimos

Enemigos íntimos és el tretzè disc de Joaquín Sabina creat conjuntament amb l'artista sud-americà Fito Páez.
Mesclat per Nigel Walker en Circo Beat Studio. Masteritzat a Sterling Sound per George Marino. Edició per Mario Brauer a l'estudi El Pie.

## Llista de cançons

* "La vida moderna"
* "Lazaro"
* "Llueve sobre mojado"
* "Tengo una muñeca que regala besos"
* "Si volvieran los dragones"
* "Cecilia"
* "Delirium tremens"
* "Yo me bajo en Atocha"
* "Buenos Aires"
* "Más guapa que cualquiera"
* "Flores en su entierro"
* "Hasta cuando?"
* "La canción de los (buenos) borrachos"
* "Enemigos íntimos"

## Referències

* ↑ "Joaquín Sabina.Perdonen la tristeza". Javier Menéndez Flores. ISBN 84-01-37701-3
* ↑ http://www.jsabina.com Pàgina oficial de Joaquín Sabina
# Esta boca es mía

Esta boca es mía és l'onzè disc de Joaquín Sabina.
El disc va ser gravat als estudis Eurosonic (Espanya) i als estudis House (Anglaterra)i va ser masteritzat a Prosound (Espanya).

## Llista de cançons

* "Esta noche contigo" - 4:44
* "Por el bulevar de los sueños rotos" - 3:59
* "Incluso en estos tiempos" - 2:48
* "Siete crisantemos" - 5:08
* "Besos con sal" - 3:44
* "Ruido" - 4:21
* "El blues de lo que pasa en mi escalera" - 4:43
* "Como un explorador" - 3:21
* "Mujeres fatal" - 4:34
* "Ganas de…" - 3:14
* "La casa por la ventana" - 4:23
* "Más de cien mentiras" - 6:39
* "Esta boca es mia" - 3:01

## Referències

* ↑ "Joaquín Sabina.Perdonen la tristeza". Javier Menéndez Flores. ISBN 84-01-37701-3
* ↑ http://www.jsabina.com Pàgina oficial de Joaquín Sabina
# Fernando Andina

Fernando Andina (Madrid, 22 de maig de 1976) és un actor espanyol. Va estudiar teatre als Estats Units i Espanya, i el seu rol principal va ser amb la sèrie de televisió Al salir de clase

## Filmografia
### Cinema

| Llargmetratges El Palo (2001) Más de mil cámaras velan por tu seguridad (2003) El último alquimista (2005) El ciclo Dreyer (2006) | Curtmetratges Gatos (2002) El último alquimista (2005) A golpe de tacón (2007) Paco (2009) |

### Televisió

* Al salir de clase (2000-2001)
* El comisario (2002-2009)
* Sin tetas no hay paraiso (2009)
* Gavilanes (2010-2011)
* Física o Química (2011)
* Cheers (2011)
* Imperium (2012)
* Gran Reserva (2013)
* Los misterios de Laura (2014)

### Teatre

* Hillbillie wedding
* Aspirina para dos
* Annie get your gun
* Los engranajes
* Tierra de nadie

## Referències

* ↑ http://www.europapress.es/chance/tv/noticia-fernando-andina-trabajo-fisica-quimica-papel-gavilanes-20110428130601.html

## Enllaços externs

* teleindiscreta.orange.es Arxivat 2007-11-08 at Archive.is
# Forrellat electrònic

Un forrellat electrònic o teclat de codi és un teclat de seguretat per a teclejar un codi de seguretat, que permet obrir una porta d'un edifici.
S'utilitza en lloc de claus fent accionar un electroimant d'obertura dels forrellats de les portes a diferents llocs com ara: les portes d'accés a àrees restringides, les portes de les habitacions dels hotels, les portes dels edificis per permetre l'accés a les persones autoritzades,etc..

## A l'entrada d'un edifici

En el cas d'aplicació a l'entrada d'un edifici, serveix com a alternativa o complement al porter electrònic, es pot programar per permetre l'accés als empleats de les empreses que requereixen accés regular a l'immoble (per exemple, els conserges, els treballadors de manteniment, els empleats que verifiquen els comptadors de la companyia elèctrica, la companyia del gas, la companyia de l'aigua, etc..)

## Tipus

Hi ha diversos tipus de forrellats digitals:
* teclat codificat DK85: independent i de doble sortida, els codis s'emmagatzemen en una EPROM (Memòria ROM programable esborrable) permet una còpia de seguretat quan falla el corrent;
* Teclat codificat DK85BL : retro-il·luminat independentment amb doble sortida, els codis s'emmagatzemen en una EPROM de seguretat per quan falla el corrent;
* Teclat resistent a l'aigua DK9610;
* Caixa amb clau electrònica DK80;
* Teclat resistent al vandalisme del SU-N;
* Teclat anti-vandalisme SU2TM ;
* Teclat i lector de proximitat SU2PM.

## Referències

* ↑ http://www.gotronic.fr/catalog/alarme/claviers.htm

## Vegeu també

* Forrellat
* Control d'accés
# Puiners

El Puiners és una muntanya de 1.543 metres que es troba al municipi de Castellar de n'Hug, a la comarca catalana del Berguedà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cielo negro

Cielo negro és una pel·lícula dramàtica espanyola de 1951 dirigida per Manuel Mur Oti i protagonitzada per Susana Canales, Fernando Rey i Luis Prendes. És considerada una de les millors obres del seu director i un títol de referència dins del cinema espanyol.

## Resum

El film narra les desventures d'Emilia (Susana Canales), una humil modista que manlleva un luxós vestit de la casa de modes on treballa per a intentar enlluernar a un company de treball del qual s'ha enamorat.

## Repartiment

* Susana Canales - Emilia
* Fernando Rey - Ángel López Veiga
* Luis Prendes - Ricardo Fortun
* Teresa Casal
* Inés Pérez Indarte
* Julia Caba Alba - Fermina
* Porfiria Sanchiz
* Mónica Pastrana
* Francisco Pierrá
* Rafael Bardem
* Manuel Arbó
* Ramón Martori
* Raúl Cancio
* Casimiro Hurtado - Pepe - camarero
* José Isbert
* Manolo Morán
* Nicolás Perchicot
* Antonio Riquelme - el Churrero en la verbena
* Vicente Soler

## Premis

En l'edició de 1951 de les medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics Susana Canales va rebre un premi especial a la millor actriu per la seva interpretació. La pel·lícula va aconseguir un premi econòmic de 100.000 ptes, als premis del Sindicat Nacional de l'Espectacle de 1951.

## Referències

* ↑ Mira p.259
* ↑ Aguilar, Carlos. Guía del cine español. Cátedra, 2007. ISBN 8437624198 [Consulta: 1r març 2017].
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1951». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2020-08-01. [Consulta: 9 febrer 2018].
* ↑ Féliz Martialay El cine español durante el franquismo, p. 112-114

## Bibliografia

* Mira, Alberto. Diccionario histórico de Cine español. Prensa de espantapájaros, 2010.
# El pas d'acer

El pas d'acer (Стальной скок en rus) és un ballet de Serguei Prokófiev escrit l'any 1926. Forma part de l'opus 41 i està compost de dues escenes que recullen onze danses compostes per Prokófiev. Prokófiev va escriure més tard un últim moviment pel ballet en forma de suite per a orquestra (opus 41b).

## Origen

El ballet va ser un encàrrec de Sergei Diaghilev, que va quedar impressionat per la música de Prokófiev en una exhibició a París d'artistes contemporanis russos, l'any 1925 Prokófiev va escriure la partitura durant els anys 1925 i 1926, durant un viatge als Estats Units. El compositor va escriure que aquesta música representà "Un viatge al llenguatge musical rus, no un conte de fades de Afanasyev, sinó un que va descriure la vida contemporània. [...] Va ser un esglaó decisiu cap a la música diatònica i cromàtica. [...] Una sèrie de temes escrits només per les tecles blanques."

## Estrena

Tot i que no s'ha trobat cap enregistrament de la coreografia de la producció del 1927, és clar, pels comentaris dels crítics, que l'escenari es va modificar respecte a la producció original. Per exemple, va incloure escenes del folklore rus (Elements típics dels ballets russos). El crític André Levinson va escriure:
| « | Aquesta arquitectònica decoració agita un teatre pobre, indecís entre entusiasme per bolxevisme i ironia amarga. Només el músic va ser portat fora pel fons material – pel que fa a la resta, és un homenatge o una paròdia? És de veritat o una derisió cínica? Ha de ser un crit o una rialla? Ni un ni l'altre, em sembla a mi, l'excentricitat superficial encobreix el dolor d'una buidor fonamental i una concepció deshonesta. | » |
Richard Taruskin fa notar que Igor Stravinsky va declara que l'obra l'havia fet posar malalt.

## Referències

* ↑ «Le pas d'acier (The Steel Step), suite for orchestra, Op. 41 bis». [Consulta: 29 juny 2013].
* 1 2 Taruskin, 2010, p. 776.
* ↑ «Sergei Prokofiev – Early Ballets – Jurowski». [Consulta: 29 juny 2013].
* ↑ Samuel, 1971, p. 98-99.
* ↑ Sayers, 2000, p. 171-175.
* ↑ Sayers, 2000, p. 174-175.

## Bibliografia

* Altmann, Jennifer Greenstein. Le Pas d'Acier: The Steel Step. Princeton Weekly Bulletin, 2005.
* Samuel, Claude. Prokofiev. Londres: Calder and Boyars, 1971. ISBN 0-7145-0490-4.
* Sayers, Lesley-Anne. «Re-Discovering Diaghilev's 'Pas d'Acier'». A: Dance Research: The Journal of the Society for Dance Research, 2000.
* Taruskin, Richard. Music in the Early Twentieth Century. Oxford: Oxford University Press, 2010. ISBN 978-0-19-538484-0.
# Emperador Xuan de Han

Emperador Xuan de Han (91–49 aEC) va ser un emperador de la Dinastia Han Occidental del 74 aEC fins al 49 aEC. La seva història vital relata el seu pas de la riquesa a vestir draps, per finalment tornar a ser ric.
L'emperador Xuan era el besnet de l'emperador Wu. El seu avi, fill de l'Emperador Wu i l'Emperadriu Wei, Liu Ju havia estat una vegada el príncep hereu de l'Emperador Wu però en el 91 aEC ell va ser acusat de practicar la bruixeria en contra de l'emperador, després d'haver estat forçat en una rebel·lió fallida, es va suïcidar; el pare de l'Emperador Xuan, Liu Jin (劉進), també va morir, tot i que no és clar si bé va suïcidar-se o va ser mort perseguit per soldats. L'Emperador Xuan era només un nadó aleshores i per tant, va poder salvar la vida (amb prou feines), però va ser desterrat a viure com un plebeu.

## Noms d'era

* Benshi (本始 py. bĕn shĭ) 73–70 aEC
* Dijie (地節 py. dì jié) 69–66 aEC
* Yuankang (元康 py. yúan kāng) 65–61 aEC
* Shenjue (神爵 py. shén jué) 61–58 aEC
* Wufeng (五鳳 py. wŭ fèng) 57–54 aEC
* Ganlu (甘露 py. gān lù) 53–50 aEC
* Huanglong (黃龍 py. huáng lóng) 49 aEC

## Bibliografia

* Llibre de Han, vol. 8.
* Zizhi Tongjian, vols. 24-27.
* Yap, Joseph P. (2009). Wars With The Xiongnu, A Translation from Zizhi tongjian. AuthorHouse, Bloomington, Indiana, EUA. ISBN 978-1-4490-0604-4. Capítols 7-11.

## Referències

* ↑ Pirazzoli-T'Serstevens, Michèle; Bujard, Marianne; Chaussende, Damien. Les dynasties Qin et Han: 221 av. J.-C.-220 apr. J.-C. París: les Belles lettres, 2017. ISBN 978-2-251-44638-7.
Emperador Xuan de HanCasa de LiuNascut: 91 aEC Mort: 49 aEC :
| Títols de regnat |||
| Precedit per: Príncep He de Changyi | Emperador de la Xina 74 aEC – 49 aEC amb Huo Guang (74 aEC – 68 aEC) i la Gran Emperadriu Vídua Shangguan (74 BC – 49 aEC) | Succeït per: Emperador Yuan de Han |
# Muàyyid-ad-Dawla

Muàyyid-ad-Dawla Abu-Mansur Buya ibn Rukn-ad-Dawla Hàssan, més conegut simplement com Muàyyid-ad-Dawla, fou emir buwàyhida d'Isfahan, Rayy i la major part del Djibal. Era germà d'Àdud-ad-Dawla i de Fakhr-ad-Dawla i fill de Rukn-ad-Dawla.
A la mort del pare, cap de família, el 16 de setembre del 976, els seus dominis es van repartir i Muàyyid-ad-Dawla va rebre Isfahan, mentre el seu germà Fakhr-ad-Dawla rebia Hamadan; Rayy no és clar per quin dels dos era i el Djibal va quedar repartit; el tercer germà Àdud-ad-Dawla conservava Oman, Kirman i Fars i la direcció de la família. Sembla que Fakhr-ad-Dawla va voler dominar Rayy però Muàyyid-ad-Dawla li va impedir amb el suport d'Àdud-ad-Dawla. Almenys se sap que Rayy estava sota control de Muàyyid-ad-Dawlaper unes monedes amb la seva cara encunyades a Rayy el 976 i 983, si bé aquest control potser no fou permanent.
L'agost/setembre del 980 Àdud-ad-Dawla va ocupar Hamadan, que pertanyia al seu germà Fakhr al-Din i les regions al sud i est de la ciutat; Muàyyid-ad-Dawla pel seu costat dominava Rayy. Poc després Muàyyid-ad-Dawla va enviar al seu ministre Ismail ibn Abbad des de Rayy (octubre/novembre) per negociar la transferència d'aquesta ciutat (que o bé havia sigut abans de Fakhr al-Din per conquesta o li havia estat adjudicada en el repartiment del 976) a Muàyyid-ad-Dawla. Rayy no fou l'única recompensa que Muàyyid-ad-Dawla va rebre per haver restat lleial a Àdud-ad-Dawla en el conflicte amb el seu germà i Bakhtiyar: l'amir al-umara li va donar el govern de Hamadan i Nihawand i se li van donar també les tropes que abans estaven al servei de Fakhr (que encara foren incrementades després per combatre els samànides).
El ziyàrida Qabus ibn Wuixmaguir va perdre part del Tabaristan davant Muàyyid-ad-Dawla (finals del 980) però va refusar aliar-se a aquest contra els samànides que donaven suport a Fakhr-ad-Dawla (juliol/agost del 981). Fakhr-ad-Dawla, amb suport samànida, va provar de recuperar els seus dominis, però fou derrotat altre cop el 981 i posteriors intents no van tenir tampoc èxit. Àdud-ad-Dawla va obtenir llavors del califa el nomenament oficial del seu germà Muàyyid-ad-Dawla com a governador del Tabaristan i Gurgan (Djurdjan), amb el dret de conquistar els territoris. Muàyyid-ad-Dawla va aconseguir dominar militarment les dues províncies (982) i les va governar reforçat amb el nomenament del califa; Kabus, aliat amb Fakhr al-Din, no el va poder expulsar tot i el suport que va rebre del samànida Nuh II ibn Mansur.
Àdud-ad-Dawla va morir el 983. Muàyyid-ad-Dawla va provar un acostament al seu germà, que no va reeixir i va morir poc després (984). El seu visir Ibn Abbad va cridar llavors a Fakhr que va anar a Rayy i Isfahan; el fill de Muàyyid-ad-Dawla es va haver de sotmetre. Fakhr no va retornar el Gurgan (que havia passat a Muàyyid-ad-Dawla) al seu antic aliat Qabus.

## Bibliografia

* C. G. Miles, The numismatic history of Rayy, Nova York, 1938
* Bowen, The last Buwwayhids, 1929
# Fiord Independence

El Fiord Independence és un gran fiord a la part oriental de Groenlàndia del nord. És d'aproximadament 200 km (120 mi) de llarg, i de 30 km (19 mi) d'ample. La seva boca a la capçalera del Mar de Wandel de l'oceà Àrtic està localitzada a 82° 15′ N, 21° 54′ O﻿ / ﻿82.250°N,21.900°O﻿ / 82.250; -21.900. El fiord Jørgen Brønlund és un petit fiord que connecta amb el fiord Independence pel nord-oest.

## Geografia

Aquest fiord marca la frontera nord de la Terra del Rei Frederic VIII. La Glacera de Marie Sophie i la Glacera Academy tenen el seu final a la capçalera del fiord. Les illes Princesa Thyra i Princesa Margaret estan localitzades a la confluència dels fiords Danmark i Independence.
A l'entorn del fiord hi ha rastres de dues cultures paleoesquimals conegudes com a cultura Independence I i cultura Independence II.

## Història

L'àrea ha estat objecte de recerca des del començament del segle xx. Els primers resultats notables sobre rastres de poblament humà han estat publicats l'any 1911 per Christian Bendix Thostrup.

### Pre-Història

Al nord del fiord, al sud de la Terra de Peary, hi ha restes d'habitatges amb pis de pla el·líptic, construïts per la primerenca paleoesquimal 'cultura Independence I'. Aquestes persones van utilitzar eines fetes de roques i ossos, i van subsistir gràcies a la caça de bous mesquers i llebres polars. Ossos de bou mesquer caçats a la part baixa de la Terra de Peary demostren que l'àrea va ser habitada 2000 AC. Les descobertes més antigues són datades de 2400 BC. Descobriments del període que va del 1800 AC fins al 1300 AC. van ser fets majoritàriament al sud del fiord Independence. És desconeix si 'la cultura Independence I' va desaparèixer o la població va migrar al sud.
Descobertes d'un temps més tardà, entre 800 AC i 200 AC, és relacionen amb la cultura Independence II. Inicialment, Independence I i II van ser considerades com la mateixa cultura, però Eigil Knuth va trobar l'any 1956 que les dues eren cultures separades, a causa dels diferents tipus d'habitatge i diferències en altres artefactes. Els habitatges residencials de la cultura Independece II eren més complexes i més grans que les construccions més antigues d'aquesta àrea.
En ambdós casos no és clar si els descobriments en altres àrees al nord de Groenlàndia i a l'Illa Ellesmere haurien de ser atribuïts a d'altres cultures.
* Mapa de Groenlàndia Nord-oriental
* Àrees de cultura Independence I i II al voltant del fiord Independence.
* Penya-segat al fiord Independence. Fotografia feta durant l'Expedició First Thule.

## Referències

* ↑ «Catalogue of place names in northern East Greenland». Geological Survey of Denmark. Arxivat de l'original el 13 de maig 2020. [Consulta: 21 abril 2016].
* ↑ Prinsesse Thyra Ø
* ↑ Christian Bendix Thostrup (1911), Ethnographic Description of the Eskimo Settlements and Stone Remains in North-East Greenland.
* ↑ Independence Fjord, Peary, and the First Thule Expedition

## Enllaços externs

* Cultura Independence I (en anglès)
* Cultura Independence II (en anglès)
# Y Rhyl

Y Rhyl (anglès: Rhyl) és una localitat d'uns 25.150 habitants situada sobre la costa nord de Gal·les, prop de la desembocadura del riu Clwyd, a uns 80 km de Liverpool. Abocada al mar d'Irlanda, Y Rhyl és una de les estacions balneàries més freqüentades de la Gran Bretanya. Forma part del comtat de Denbighshire.

## Etimologia

No es coneix del tot l'origen del topònim "Rhyl". Tanmateix, el terme apareix en documents antics amb diverses variants: Hulle (1292), Hul (1296), Ryhull (1301), Hyll (1506), Hull (1508), [Leidiart] yr Hyll (1597), Rhil (1706), Rhûl (1749), Rhul (1773) Rhyll (1830), i Rhyl (1840). El nom sembla que és un híbrid entre la paraula anglesa "hill" (turó) i l'article definit gal·lès "y". El significat exacte del nom no és clar i no hi ha cap turó a la vora. És possiblement una referència a un monticle o lloc lleugerament elevat en la regió, que és pantanosa. Alguns documents fan referència a una casa anomenada Tŷ'n yr haul, que significa "Casa al sol".

## Transport

L'estació de ferrocarril d'Y Rhyl està en la North Wales Coast Line i rep servei dels trens proporcionats per Virgin Trains entre Holyhead i London Euston. Arriva Trains Wales presta el servei fins a Cardiff Central passant per Newport i Crewe, i també fins a Manchester Piccadilly. Altres estacions properes són Abergele & Pensarn, Prestatyn, Flint, Colwyn Bay i Llandudno Junction. Y Rhyl té trens directes d'Arriva Trains Wales i de Virgin Trains fins a Holyhead, des d'on Stena Line o Irish Ferries tenen connexió amb el port de Dublín.
La carretera A548 creua la ciutat, enllaçant a Abergele amb la carretera A55 que va de Holyhead a Chester. La carretera A425 va cap al sud de la localitat fins a Rhuddlan, St Asaph i Ruthin. Diverses línies d'autobús d'Arriva Wales ressegueixen la carretera principal de la costa entre Chester i Holyhead, enllaçant els centres turístics costaners. També hi ha una ruta d'autobús entre Y Rhyl i Denbigh.

## Referències

* ↑ Neighbourhood Statistics Area: Rhyl (Parish)
* ↑ «Custom report - Nomis - Official Labour Market Statistics» (en anglès). [Consulta: 19 agost 2018].
* ↑ Dictionary of the Place-Names of Wales, p. 422. ISBN 978-1-84323-901-7.
* ↑ Wyn., Owen, Hywel. Dictionary of the place-names of Wales. Llandysul: Gwasg Gomer, 2007. ISBN 9781843239017.
* ↑ «Crewe to Holyhead». North Wales Coast Railway, 2012. [Consulta: 1r maig 2016].
* ↑ Concise Road Atlas: Britain. AA Publishing, 2015, p. 47–55. ISBN 978-0-7495-7743-8.
* ↑ «Discover the towns of Wales». Arriva Wales. Arriva Buses Wales. [Consulta: 1r maig 2016].

## Enllaços externs

* BBC North East Wales