OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mas d'en Munter

El Mas d'en Munter és una masia de Vilanova d'Escornalbou (Baix Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

La primera notícia documental d'aquest mas es remunta al segle xii, i fou una antiga quadra, situada vora l'antic camí de Reus i el barranc de la Font, avui integrada al terme de l'Arbocet, i formà part de la baronia d'Escornalbou.
En un document del 1477 apareix esmentat en una reducció d'impostos que va fer l'arquebisbe de Tarragona Pere d'Urrea, amb el nom de mas de l'Olivera d'en Pere Munter, encara que els Munter ja n'eren propietaris des del 1421.
El 1623 es va produir un plet entre Vilanova, Riudecanyes i el Mas d'en Munter per la devesa. El 1649, encara rebia el nom de mas de l'Olivera. El 1717 tenia 2 veïns, 10 habitants el 1719, 3 habitants el 1787, 20 habitants el 1833, i 9 habitants el 1848. El 1716 hi havia una sola casa, i el 1719 en tenia dues, però entre 1773 i 1819 en tornà a tenir només una.

## Descripció

Aquesta antiga masia fortificada, actualment molt transformada per les restauracions, consta de diverses edificacions, construïdes en diferents èpoques imitant el tipus de parament antic. Conserva una torre de defensa de planta quadrada de gran altura, amb merlets i matacans, feta de paredat amb reforços de carreus als angles, molt modificada també. La tradició popular parla del possible origen romà de la torre. La casa, de planta rectangular, és de construcció similar a la de la torre, amb portes d'arc dovellades i una petita espadanya en un dels costats. Darrere hi ha una construcció moderna rectangular.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mas d'en Munter». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ Anguera, Pere. Història dels pobles del Baix Camp. Reus: Reus Diari, 1989, p. 318.
* ↑ «Llibre de matrimonis de la parròquia de Sant Mateu de Riudecanyes, p. 113». Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona. [Consulta: 22 juliol 2024].

## Enllaços externs

* «Mas d'en Munter». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Namcha Barwa Himal

La Namcha Barwa Himal, també coneguda com a Namjagbarwa syntaxis o Namjagbarwa Group Complex, és la secció més oriental de l'Himàlaia, al sud-est del Tibet i al nord-est de l'Índia. Aquest tram de l'Himàlaia s'estén al llarg de 180 km, des de la capçalera del riu Siyom, a la frontera entre el Tibet i l'Índia i la fi del congost del Yarlung Tsangpo. Els principals cims d'aquesta serralada són:
* Namcha Barwa, 7,782 m
* Sanglung, 7.090 m a 29°40"N, 95°08'00"E, no escalada
* Nai Peng, 7.043 m a 29°37'12"N, 95°03'00"E, escalat per primera vegada el 1984
* Sentang Bu, 6.812 m a 29°49'48"N, 95°00'36"E, No escalat
El Gyala Peri, de 7.294 m, està situat a 22 km al NNW del Namche Barwa, a l'altra riba del Yarlung Tsangpo i, per tant, formant part de la Nyenchen Tanglha Shan, però sovint és inclòs en aquesta serralada per la proximitat.

## Referències

* ↑ H. Adams Carter «Classification of the Himalaya». American Alpine Journal. American Alpine Club, vol. 27, 59, 1985, pàg. 116–120 [Consulta: 1r maig 2011].
* ↑ Zhou Zheng «Namcha Barwa and Nai Peng». American Alpine Journal. American Alpine Club [Boulder, Colorado], vol. 27, 59, 1985, pàg. 334–36 [Consulta: 19 maig 2011].
* ↑ «Nyainqêntanglha Shan». peakbagger.com. [Consulta: 16 novembre 2016].

## Enllaços externs

* U.S. Army Map Service. Lhasa, NH 46 [mapa], 1:1.000.000. (1945) [Consulta: 15 novembre 2016].
# Antonio José Raíllo Arenas

Antonio José Raíllo Arenas (Còrdova, 8 d'octubre de 1991) és un futbolista professional andalús que juga al RCD Mallorca com a defensa central.

## Carrera de club

Nascut a Còrdova, Andalusia, Raíllo es va graduar al planter local del Séneca CF, i va debutar com a sènior amb el CD Pozoblanco la temporada 2010-11, a Tercera Divisió. El 8 de març de 2011 va fitxar pel Reial Betis amb un acord que es va fer efectiu al juny, i posteriorment va ser assignat al filial de Segona Divisió B.
L'agost de 2012, Raíllo va fitxar per un altre equip filial, el Còrdova CF B de la tercera divisió. El 9 de juliol de l'any següent va ser cedit al RCD Espanyol amb un contracte d'un any, passant a l'equip B de segona divisió B després d'aconseguir l'ascens amb el primer.
Raíllo va acceptar un nou contracte amb els catalans el 22 de maig de 2015, fins al 2018, ascendint a la plantilla principal de la Lliga. Va aparèixer per primera vegada a la competició el 22 d'agost, jugant els 90 minuts sencers en una victòria a casa per 1-0 contra el Getafe CF.
El 27 de gener de 2016, després d'haver estat utilitzat amb moderació, Raíllo va ser cedit al club de Segona Divisió SD Ponferradina fins al juny. Va marcar el seu primer gol com a professional el 29 de maig, l'empat en un empat 1-1 fora del CD Tenerife.
Raíllo va signar un contracte de tres anys amb el RCD Mallorca el 29 de juny de 2016. Amb Vicente Moreno, va formar part de la plantilla que va aconseguir dos ascensos consecutius per assolir la màxima categoria el 2019.

## Referències

* ↑ «Raíllo signs with Betis, despite having contract with CD Pozoblanco» (en castellà). Minuto 90, 08-03-2011. [Consulta: 27 maig 2015].
* ↑ «Córdoba renew Fernández for five seasons» (en castellà). , 30-08-2012 [Consulta: 27 maig 2015].
* ↑ Farrés, Héctor. «Antonio Raíllo becomes the second addition of Espanyol's reserves» (en castellà). Vavel, 09-07-2013. [Consulta: 27 maig 2015].
* ↑ «Raillo renews with Espanyol until 2018» (en castellà). , 22-05-2015.
* ↑ «Raillo renews and is promoted to the first team» (en castellà). RCD Espanyol, 22-05-2015. [Consulta: 27 maig 2015].
* ↑ «Salva Sevilla lights up Espanyol's debut» (en castellà). , 22-08-2015.
* ↑ «Raillo, loaned to El Toralín» (en castellà). , 27-01-2016.
* ↑ Cerezales Franco, Cristóbal. «Ponferradina add in Tenerife and now rely on themselves» (en castellà). Vavel, 29-05-2016. [Consulta: 27 juny 2017].
* ↑ «Raillo signs for RCD Mallorca» (en castellà). RCD Mallorca, 29-06-2016. Arxivat de l'original el 6 juliol 2016. [Consulta: 2 juliol 2016].
* ↑ «Six Mallorca starters repeated promotion one year later» (en castellà). , 24-06-2019.

## Enllaços externs

* Fitxa oficial a l'Espanyol Arxivat 2022-01-02 a Wayback Machine. (en castellà)
* Antonio José Raíllo Arenas a BDFutbol
* Perfil a LaLiga
* Antonio José Raíllo Arenas, Fitxa a Soccerway
# Salsa Amatriciana

Sugo all'amatriciana o alla matriciana (en dialecte romànic ), també coneguda com salsa all'amatriciana, és una salsa de pasta tradicional italiana a base de guanciale (galta de porc curada), formatge, tomàquet i, en algunes variacions, ceba. Originària de la ciutat d'Amatrice (a la província muntanyosa de Rieti de la regió del Laci), l'amatriciana és una de les salses de pasta més conegudes de la cuina romana i italiana actual.

## Desenvolupament

L'amatriciana prové d'una recepta anomenada " pasta alla gricia ". L'origen de la paraula gricia no és clar. A la Roma papal, els grici eren venedors d'aliments comestibles comuns, que van rebre aquest nom perquè molts d'ells procedien de la Valtellina, en aquella època possessió del cantó suís de Grigioni. Segons una altra hipòtesi, el nom prové del llogaret de Grisciano, a la comuna d'Accumoli, prop d'Amatrice. La salsa es preparava amb guanciale (galta de porc curada) i pecorino romano ratllat. En algun moment es va afegir una mica d'oli d'oliva a la recepta. A la dècada de 1960, la salsa amatriciana encara es preparava d'aquesta manera a la mateixa Amatrice.
La recepta amatriciana es va fer cada cop més famosa a Roma durant els segles XIX i principis del XX, a causa de la connexió centenària entre Roma i Amatrice. La recepta va tenir una bona acollida i es va convertir ràpidament en un clàssic de la cuina romana, tot i que es va originar en un altre lloc. El nom del plat en dialecte romànic es va convertir finalment en matriciana a causa de l'afèresis típica d'aquest dialecte.
Tot i que la gricia sense tomàquet encara es prepara al centre d'Itàlia, és l'amatriciana enriquida amb tomàquet la que és més coneguda a tota Itàlia i a altres llocs. Mentre que a Amatrice el plat es prepara amb espaguetis, ara els bucatini s'utilitzen més habitualment a Roma. També s'utilitzen altres tipus de pasta seca (sobretot rigatoni ).

## Variants

La recepta es coneix en diverses variants en funció de la disponibilitat dels ingredients. A Amatrice, l'ús de guanciale i tomàquet és típic. Per fregir, l'oli d'oliva és el que més s'utilitza però també s'utilitza llard. Per al formatge es pot utilitzar el pecorino romano o el pecorino d'Amatrice.

## Vegeu també

* Pasta
* Salsa

## Referències

* ↑ Ravaro (2005), p. 395
* 1 2 Ravaro (2005), p. 329
* 1 2 Gosetti (1967), p. 686
* ↑ In Rione Ponte, a lane called Vicolo dei Matriciani and a locanda bearing the same name are documented as having existed since the 17th century. Blasi (1923), sub voce
* ↑ The town was originally part of the Abruzzo Ultra Department of the Kingdom of the Two Sicilies, but was annexed to the Abruzzi Region of the Kingdom of Italy in 1861, and was finally incorporated into Lazio as part of the province of Rieti when the latter was created in 1927.
* ↑ Ravaro (2005), p. 395
* 1 2 3 Boni (1983), pg. 44.
* 1 2 Carnacina (1975), pg. 82.
* ↑ «Gli Spaghetti all'amatriciana» (en italià). Comune di Amatrice. [Consulta: 5 abril 2021].
# Argyre Mons

Argyre Mons és una estructura geològica del tipus mons a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -49.87 ° de latitud N i 312.58 ° de longitud E. Fa 60.58 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la UAI el 18 de febrer de 2014 i pren el nom d'una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Argyre Mons". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Blunck, Jürgen. Exposition Press. Mars and its Satellites, A Detailed Commentary on the Nomenclature, 2nd edition, 1982.
# Jacob de Witt

Jacob de Witt (Dordrecht, 7 de febrer de 1589 - Dordrecht, 10 de gener de 1674) va ser un polític neerlandès, alcalde de la seva ciutat natal i pare de Johan de Witt i Cornelis de Witt.

## Biografia
### Primers anys

Jacob de Witt va néixer el 1589 a la ciutat de Dordrecht als Països Baixos. El seu pare era un comerciant de fusta. Va contreure matrimoni amb Anna van den Corput, amb qui va tenir dos fills i dues filles. Entre els seus fills hi eren Johan de Witt i Cornelis de Witt.

### Carrera

Va estudiar dret a la Universitat de Leiden obtenint la seva llicenciatura en la mencionada carrera i exercint-se com jurista. El 1618 es va convertir en tresorer del Sínode de Dort, on va mantenir diversos càrrecs al servei públic, i aconseguint ser burgmestre en sis ocasions. També va exercir com a emissari de Suècia, al costat d'Andries Bicker.
Jacob de Witt va ser membre dels Estats Generals d'Holanda i Frísia occidental (en neerlandès: Staten van Holland a Westfriesland) estant un opositor de Guillem II d'Orange-Nassau, qui era l'estatúder dels Països Baixos, Zelanda, Utrecht, Gueldre i Overijssel. Juntament amb Cornelis de Graeff, Andries de Graeff, Andries i Cornelis Bicker De Witt donava suport a la Pau de Münster i el maig de 1650 va presentar una proposta per reduir la mida de l'exèrcit, ocasionant un conflicte polític. Aquest assumpte va donar com a resultat un Cop d'Estat en contra de l'estatúder, qui secretament va atacar Amsterdam. El 30 de juny de 1650, De Witt al costat d'altres membres prominents dels Estats d'Holanda, van ser arrestats al complex d'edificis conegut com a Binnnenhof a La Haia. Els burgmestres de Delft, Hoorn, Medemblik, Haarlem i Dordrecht van ser detinguts al Castell de Loevestein, i el 17 d'agost van ser alliberats sota la condició d'abdicar als seus càrrecs.

### Defunció

El 1657 es va traslladar a la Haia, després de l'assassinat dels seus fills succeït el 20 d'agost de 1672, es va mudar a Dordrecht que era considerat un lloc més segur. El 10 de gener de 1674, al cap de poc d'establir-se en la nova ciutat va morir.

## Referències

* ↑ «De Geslachten de Witt - DeWitts of Dordrecht and Amsterdam» (en anglès), 1886. Arxivat de l'original el 2001-05-31. [Consulta: 15 febrer 2016].
* ↑ Edmundson, 1922, p. capítol XIII.
* ↑ Thorold Rogers, 2000, p. capítol XXVIII.

## Bibliografia

* Edmundson. History of Holland. Cambridge: Cambridge University Press, 1922. ISO-8859-1.
* Thorold Rogers, James Edwin. The Story of Nacions Holland. Capítol XXVIII (en anglès). Londres: Adamant Media Corporation, 2000. ISBN 0-543-90474-1.

## Enllaços externs

* Biografia de "Jacob de Witt" (neerlandès) .
# Palau Gil de Frederic

El Palau Gil de Frederic és un edifici de Tortosa (Baix Ebre) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un casal situat a l'extrem del carrer Gil de Federic, amb façana també a la plaça de Montserrat. Consta de planta, entresòl, dos pisos i golfes (una part dels baixos està ocupada per un comerç d'alimentació). L'accés principal és en forma de gran porta d'arc escarser de pedra que dona pas a l'entrada, ocupada per la porteria i una escala gran que puja recta fins a l'entresòl, fent-se aleshores més estreta i prenent estructura de trams o catalana. Els sostres són de bigues de fusta i revoltons. La façana es troba arrebossada simulant carreus encoixinats, remarcant els angles i els emmarcaments de portes i finestres. Aquestes s'obren a balcons, de ferro i manisa fent dibuix de rombes a la base. El ràfec és poc remarcat realitzat amb rajola sense vidriar. L'arrebossat de la façana principal sembla de principis de segle xx. Sobre la porta principal hi ha una placa commemorativa, indicant que a la casa hi va néixer Gil de Federich, col·locada per l'Ajuntament el 1904.

## Història

El palau pertanyia a la família Gil de Federich, que també tenia residència a Benissanet i que conservà el cognom fins a mitjan segle xix. Un dels membres d'aquesta família, escrivà de Benissanet, fou qui autoritzà el 1623 el document de la repoblació de Miravet. El membre més destacat, però, fou el beat Francesc Gil de Federich i de Sans, que va néixer el 1702 i als 15 anys ingressà a l'orde dominicana. El 1727 fou ordenat sacerdot i el 1929 partí com a missioner a Oceania. El 1736 fou enviat a la Xina, on fou empresonat durant 8 anys i decapitat el 22 de gener de 1745. El 20 de maig de 1906 fou beatificat per Pius X.

## Referències

* 1 2 «Palau Gil de Frederic». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Nawele

Nawele fou el cap d'Oahu, una illa de Hawaii. Nawele fou un dels primers monarques d'Oahu, i fou membre de la dinastia de Maweke, un mag de Tahití.

## Família
### Orígens familiars

Nawele era el fill del príncep Kahokupohakano d'Oʻahu i la seva esposa, Kaumana II i, per tant, un net d'Elepuukahonua i de Hikilena.

### Núpcies

La esposa de Nawele era una senyora anomenada Kalanimoeikawaikai (Kalanimoewaiku, Kalanamowaiku, Kalanimoeikawaikaʻa).
El fill de Nawele i de Kalanimoeikawaikai era el cap Lakona d'Oʻahu, el successor de Nawele.
Nawele era un avantpassat de molts nobles d'Oʻahu.

## Vida política

Després de la mort d'Elepuukahonua (avi patern de Nawele), una persona desconeguda governava sobre Oʻahu, i després de la mort d'aquesta persona, Nawele havia regnat.

## Referències

* ↑ «Family of Maweke». Arxivat de l'original el 2016-08-27. [Consulta: 19 setembre 2016].
* ↑ Elepuukahonua (Olepuukahonua) (Ruling Chief of Oahu) Arxivat 2016-10-21 a Wayback Machine.
* ↑ Kamakau, Samuel M., Ruling Chiefs of Hawaii (Revised Edition). Appendix Genealogies (Kamehameha Schools Press, Honolulu, Hawaii, 1961).
* ↑ Kalanimoeikawaikai també era la esposa de Makalae.
# Dret patrimonial

Els drets patrimonials són aquells que es reflecteixen sobre el patrimoni i són aptes per a satisfer necessitats valorables en diners. Els drets patrimonials són una classificació dins dels drets subjectius, són susceptibles de tenir un valor econòmic, i es contraposen als drets extrapatrimonials. Els drets patrimonials se subdivideixen en els drets reals —sobre béns—, els drets personals —sobre crèdits—, i els drets intel·lectuals —sobre propietat intel·lectual.

## Referències

* ↑ «Patrimonials». Arxivat de l'original el 2018-07-05. [Consulta: 5 juliol 2018].
# Santa Casa de Loreto

La Basílica de la Santa Casa és un lloc de pelegrinatge catòlic situat al municipi italià de Loreto. Es va construir al voltant de la casa on, segons la tradició, l'Arcàngel Gabriel va donar l'anunciació a la Mare de Déu que seria mare del messies i on va viure la Sagrada Família, a Natzaret.

## Introducció

La casa es trobava originalment a Terra Santa, però, durant l'adveniment de les croades, davant l'avenç de les tropes musulmanes, els cristians van témer que fos destruïda. Així, un membre de la poderosa família Angeli (governadors d'Epiro) va finançar el trasllat de la casa al que avui és Croàcia, el 1291. Dos anys després, va ser transportada a Ancona, i el 10 de desembre de 1294 va arribar a la localitat de Loreto. La nostra Senyora de Loreto és considerada el dia d'avui la Santa Patrona dels pilots aviadors.

## El santuari

Al voltant de la caseta de Natzaret es va erigir durant el Renaixement una esplèndida basílica, dissenyada pel Bramant. A l'interior, a la Sacristia de Sant Joan es poden admirar els frescos pintats per Luca Signorelli, ia la Sacristia de Sant Marc, els frescos de Melozzo da Forli. A finals del segle xix i principis del segle xx, la basílica va tenir àmplies reformes, dirigides per l'arquitecte Giuseppe Sacconi (l'autor del Monument a Víctor Manuel II). Empero, de l'arquitectura original renaixentista, es conserva la Capella del duc d'Urbino.

## La Verge de Loreto

L'estàtua de la Mare de Déu venerada en aquest santuari datava del tretze i va ser destruïda en un incendi el 1921. L'actual Verge és obra de Leopoldo Celani, i va ser tallada a partir d'un cedre libanès pres dels jardins del Vaticà. Les cèlebres lletanies lauretanas (és a dir de Loreto), que es resen al final del rosari marià, van ser escrites en el seu honor.

## Galeria fotogràfica

* La basílica de la Santa Casa
* Façana del santuari
* Plaça de la Madonna

## Referències

* ↑ «"The Sanctuary of Loreto", Agenzia Nazionale Turismo». Arxivat de l'original el 16 May 2021. [Consulta: 4 febrer 2021].
* ↑ Frederick Hartt, David G. Wilkins (2010) History of Italian Renaissance Art: Painting, Sculpture, Architecture "Sixtus's nephews who appears in the group portrait, called Melozzo to Loreto, on the Adriatic coast, to decorate the sacristy of the basilica of the Santa Casa (fig. 14.26)."
* ↑ «Pope adds feast of Our Lady of Loreto to universal calendar». .
* ↑ «Basilica della Santa Casa Review - Umbria and the Marches Italy - Sights». Fodor’s Travel. [Consulta: 15 desembre 2020].
* ↑ Miller, Jennifer Gregory. "The New Advent Feast, Our Lady of Loreto", Catholic Culture, 11 December 2019
# Ausonia Montes

Ausonia Montes és una estructura geològica del tipus mons a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -23.14 ° de latitud N i 102.07 ° de longitud E. Fa 333.13 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la UAI el 1991 i pren el nom d'una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Ausonia Montes". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.
# (450) Brigitta

(450) Brigitta és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert el 10 d'octubre de 1899 per Friedrich Karl Arnold Schwassmann i Maximilian Franz Wolf des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Alemanya. Es desconeix la raó del nom. Forma part de la família asteroidal d'Eos.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 18 octubre 2023].
* 1 2 Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 30 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «Group of asteroids probably of common origin» (en anglès). The Astronomical Journal, 1918.

## Enllaços externs

* «(450) Brigitta» (en anglès). Minor Planet Center.
# (161) Athor

(161) Athor és un asteroide que pertany al cinturó d'asteroides descobert per James Craig Watson des de l'observatori Detroit d'Ann Arbor, als Estats Units d'Amèrica, el 19 d'abril de 1876. Rep el nom per Athor, una deessa dels mitologia egípcia.
A una distància mitjana del Sol de 2,381 ua, Athor pot allunyar-se'n fins a 2,706 ua. La seva inclinació orbital és 9,054° i l'excentricitat 0,1367. Completa una òrbita al voltant del Sol als 1.342 dies.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 3 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 27. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D. Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglés). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.

## Enllaços externs

* «(161) Athor» (en anglés). Minor Planet Center. [Consulta: 20 juny 2015].
# Santa Maria de Gualta

Santa Maria de Gualta és un edifici religiós del municipi de Gualta (Baix Empordà) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Església d'una nau, capelles laterals i capçalera carrada, orientada vers el nord. Els diferents espais són coberts amb voltes de llunetes, amb cornises motllurades. L'interior presenta un remolinat modern.
Al frontis hi ha la portalada d'arc rebaixat ornada amb pilastres, ressalts i motllures. Sobre la llinda hi ha una fornícula, ara orfe d'imatge; al centre del mur un rosetó. Al sud-est de l'edifici es dreça el campanar de torre, quadrangular i amb arcs escarsers. La construcció és a base de grans rebles desbastats travats amb morter i lligat amb carreus angulars.

## Història

L'església de "Sancte Marie de Aqualta" és citada en el testament d'Ermengol Bernat a favor de la Canònica de la Seu de Girona a la qual pertanyé de l'any 1046. L'any 1058 la comtessa Ermessenda de Barcelona restituí al bisbe Berenguer Guifré de Girona aquesta església de "Acualta". És citada a les "Rationes Decimarum" dels anus 1279 i 1280 i als nomenclàtors diocesans del segle xiv i posteriors com a parroquial.

## Referències

* 1 2 3 «Santa Maria de Gualta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Coprates Montes

Coprates Montes és una estructura geològica del tipus mons a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -11.94 ° de latitud N i 297.08 ° de longitud E. Fa 350 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la UAI el 25 de maig de 2015 i pren el nom d'una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Coprates Montes". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.
# (633) Zelima

(633) Zelima és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert el 12 de maig de 1907 per August Kopff des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Alemanya. Es desconeix la raó del nom. Forma part de la família asteroidal d'Eos.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 22 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «Group of asteroids probably of common origin» (en anglès). The Astronomical Journal, 1918.

## Enllaços externs

* «(633) Zelima» (en anglès). Minor Planet Center.