OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ignasi Costa i Amills

Va néixer a Guardiola de Berguedà el 23 de febrer de 1954. Llicenciat en Ciències Econòmiques per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) a Bellaterra l'any 1978 i mestre, diplomat en Professorat d'Educació General Bàsica en l'especialitat de Ciències Humanes també a la UAB a Sant Cugat del Vallés l'any 1977. Va exercir de mestre en dos períodes diferents. El primer des del març de 1978 fins a l'agost de 1986 a escoles de l'Alt Berguedà (Sant Julià de Cerdanyola, Bagà i Guardiola de Berguedà). El segon des del setembre de 2007 fins al febrer de 2014 al Centre de Formació d'Adults Jacint Carrió Vilaseca de Manresa on es va jubilar.
Va ser escollit alcalde de Guardiola de Berguedà en les primeres eleccions democràtiques l'abril de 1979 per la candidatura Entesa d'independents de Guardiola, càrrec que va exercir fins al juny de 2003 en ser reelegit en les eleccions de 1983, 1987,1991, 1995 per Progrés del Berguedà (PB) i en les de 1999 per Partit dels Socialistes de Catalunya-Progrés Municipal de Catalunya (PSC-PMC). Els primers anys va compaginar l'Alcaldia amb la seva professió de docent i a partir del setembre de 1986 es va dedicar exclusivament a la política municipal. En tots aquests anys d'ajuntament sempre va formar part dels organismes comarcals existents en cada moment, com la Mancomunitat de Municipis del Berguedà, el Consell de Muntanya i el Consell Comarcal. Alguns anys va ser Vicepresident del Consell comarcal, portant l'àrea de Joventut i en altres va ser el portaveu del Grup Progrés del Berguedà al Consell Comarcal.. També va formar part del Consell Nacional de la Federació de Municipis de Catalunya en representació del pobles petits des de 1987 fins al 2003.
Va ser regidor a l'oposició al mateix ajuntament des del 2003 fins al 2011 (PSC-PM), quan va deixar la política i es va dedicar totalment a la docència. Des del 2003 fins al 2007 va ser anomenat assessor a la Diputació de Barcelona pel grup del PSC. Va militar al PSC gairebé 24 anys, des del febrer de 1990 fins al desembre de 2013 quan va presentar la seva baixa per discrepàncies amb l'actuació del partit sobre el dret a decidir dels catalans sobre el seu futur.
# Santa Creu de Torrefarrera

Santa Creu de Torrefarrera és una església neoclàssica de Torrefarrera (Segrià) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Església de tres naus que arriben a la mateixa altura. Les naus laterals són més petites i amb la part corresponent al creuer més oberta. Els arcs faixons es marquen a l'exterior en una mena de contraforts. Significació purament arquitectònica dels elements decoratius. Reforçament de la dimensió horitzontal, amb repetició de cornises i frontons, i campanar reduït al mirador. Sòcols de carreus regulars de filada i la resta de pedra picada col·locada irregularment.

## Història

Al darrer terç del segle xviii es posa de manifest que l'església ha quedat petita i que cal construir-ne una altra. A inicis de 1773 els mestres d'obres Marià Bicarri i Josep Codolosa van inspeccionar l'església vella i en van certificar el seu estat ruïnós. Es reuniren a la casa del Comú de la vila de Torrefarrera tots els caps de casa amb el notari Francesc Lamarca per tal d'establir les aportacions que caldria fer per poder construir el nou temple.
El mestre d'obres Isidre Roigé va fer els plànols i el plec de condicions al 1793.
La traça fou enviada a la Real Academia de Bellas Artes de San Fernando de Madrid que no va trobar el disseny gens encertat. Com que al voltant de Lleida no hi havia cap arquitecte acadèmic, ni de la de San Fernando de Madrid, ni la de Sant Carles de València, des de l'Acadèmia de Madrid es va nomenar el 26 de gener de 1794, a l'arquitecte Antonio Losada perquè projectés els plànols del temple de Torrefarrera.
No es conserven notícies documentals del procés constructiu, ja que amb la Guerra Civil van desaparèixer molts documents. La data que apareix al basament de la creu que hi ha la part superior de la façana, 1799, indica segurament l'acabament del temple.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Santa Creu de Torrefarrera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 octubre 2017].
# Rakel Liekki

Tiina-Rakel Liekki o simplement Rakel Liekki també és coneguda pel seu nom artístic Rachel Flame (Suonenjoki, 20 de setembre de 1979) és una artista, freelancer, escriptora, directora i productora i antiga actriu porno finlandesa. Va anar a la Universitat Politècnica de Carèlia del Nord. A la quarta edició del UMK de 2015 va ser la presentadora junt al actor, cantant i presentador Roope Salminen. Liekki és obertament bisexual. Va estar casada amb Juha Jakonen, entre 2007 i 2010. També estava en una societat registrada amb Silvia Modig, membre del parlament de l'Aliança d'Esquerra. Es van separar a la tardor de 2011.
Nascuda a Finlàndia, a l'any 1979. Va obtenir el títol de Bachelor of Arts a l'Politècnica de Karelia del Nord, programa de belles arts amb la pintura com la seva àrea principal d'estudi al desembre de 2001. Va debutar al cinema porno al començament dels anys 2000 fins a l'octubre de 2014.

## Obres i col·laboracions
### Llibres

* Hyvän olon seksi (català: Sentir bon sexe)
* Pimppini on valloillaan: Naisiin kohdistuva seksuaalinen vallankäyttö (català: Pimppini és rampant: Exercici sexual de poder contra la dona) (és un llibre de Katja Kettu i Krista Petäjäjärvi on va a participar la cinquena part del llibre a l'acte Vaig arribar a temps a la perruqueria)

### Videoclips

Liekki ha dirigit el video musical de Olavi Uusivirta "Elvis istuu oikealla" (Català: Elvis està assegut a la dreta) en 2012. A més, Liekki ha aparegut en els següents vídeos musicals:
* Impaled Nazarene - “Hardboiled and Still Hellbound” (Català: Dur i encara infernal) (2001)
* Private Line - “Broken Promised Land” (Català: Terra promesa trencada) (2006)
* Stam1na - “Lääke” (Català: Medicina) (2008)
* Herra Ylppö & Ihmiset - “Eternal” (2012)
* Herra Ylppö & Ihmiset - “Lista Hämähäkkimiehen vihollisista” (Català: Llista dels enemigs de Spider-Man)(2013)
A més, Flame apareix com vocalista de la cançó “Baby is Sleeping” de The Capital Beat (2009).

### Filmografia parcial

* Igor's vol 1
* Silkkaa pornoa (2001, Productions 69)
* Rakel Liekki: Mun leffa (2002, Productions 69)
* The Best of ELS (ELS production)
* Haluatko pornotähdeksi
* Haluatko pornotähdeksi 2 (2005, Turun Exhibition oy)

### Televisió parcial

* Pornostara (2001)
* Kuutamolla (1 episodi, 2003)
* Jaajon jacuzzi (1 episodi, 2003)
* 4Pop (1 episodi, 2003)
* Persona non grata (1 episodi, 2003)
* Escort (1 episodi, 2003)
* W-tyyli (1 episodi, 2004)
* Toni Wirtanen Undercover (1 episodi, 2004)
* Harakanpesä (1 episodi, 2004)
* Suoraa huutoa! (1 episodi, 2004)
* Hyppönen Enbuske Experience (1 episodi, 2004)
* Taistelevat julkkikset (1 episodi, 2004)
* Uutisvuoto (1 episodi, 2007, 2013)
* Popkult (2 episodis, 2008–2009)

## Referències

* ↑ «Näin Rakel Liekki on oppinut selviytymään törkeästä vihapalautteesta». [Consulta: 25 desembre 2018].
* ↑ «Entinen aikuisviihdetähti Rakel Liekki eroaa». [Consulta: 9 setembre 2010].
* ↑ «Liitto ohi!». [Consulta: 28 maig 2015].
# Casa pairal al carrer de Sant Pere, 8 (Salàs de Pallars)

La Casa pairal al carrer de Sant Pere, 8 és una obra gòtica de Salàs de Pallars (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antiga casa pairal de tres plantes d'alçada, cellers i golfes. És un edifici entre mitgeres amb parcel·la gòtica i façanes endins i enfora del recinte emmurallat. La porta és de dovelles de pedra amb escut.
La façana en voladís, sobre embigat de fusta, és una ampliació amb fusta i rajols arrebossats. Els murs són de carreus de pedra reblats.
La coberta de teula àrab sobresurt protegint les golfes obertes al carrer. Forma part de l'antiga vila medieval que conserva la tipologia del segle xv.

## Història

La inscripció de l'escut és: JHS / LVSA.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa pairal al carrer de Sant Pere, 8». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2017].
# Pont del Ferrocarril (Talarn)

El Pont del Ferrocarril és una obra de Talarn (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pont del ferrocarril que salva un barranc mitjançant una gran estructura, feta amb carreus de pedra ben encaixats. Està compost per cinc arcades de mig punt sostingudes per alts i esvelts matxons de forma lleugerament piramidals. El conjunt està rematat per un ràfec suportat per mènsules amb influències d'un historicisme romànic. Actualment és element perfectament integrat al paisatge revaloritzant-lo.

## Història

Al 1950 queda inaugurada la línia ferroviàries de Lleida a la Pobla de Segur. Aquest ferrocarril havia d'arribar a Saint Girons, França.

## Referències

* 1 2 «Pont del Ferrocarril». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2017].
# El Prat de la Barroca

El Prat de la barroca és una masia barroca de Tona (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular d'un sol cos, cobert a doble vessant. El portal és adovellat. Al primer pis s'hi obren tres balcons i a sota teulada una galeria amb tres finestrals semicirculars amb una barana de ferro. A banda i banda de la galeria hi ha dues finestres de testera recta, carreus d'una sola peça a la llinda i als brancals i ampitadors motllurats. Adossat al cos central s'hi ha afegit un cos allargat amb una galeria contínua al primer pis.

## Història

És una masia amb una gran tradició històrica. L'arbre genealògic de la família del mas, de cognom Pratsobrerroca, comença el 1196 i compta fins a trenta-una generacions. Malgrat que hi ha moltes pubilles, no es va perdre el nom perquè fins al segle xviii s'adoptava el nom de la família Pratsobrerroca. El Prat tenia importants possessions, com el mas Munt, del terme de Gavadons, adquirit el 1285 i empenyorat més tard, però recuperat el 1679; el mas Miravalls, casa forta del terme de Sant Cugat de Gavadons, comprat el 1632 i reedificat en un emplaçament diferent el 1808, i, finalment, el mas Roqueta, totalment desaparegut, les propietats del qual eren repartides entre els masos Prat, Vilamajor i Vendrell. Molts hereus del Prat de la Barroca van ser batlles de Tona.

## Referències

* 1 2 «El Prat de la Barroca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Segalers (Tona)

Segalers és una masia de Tona (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'estructura original de la masia era una casa d'un sol cos, coberta a doble vessant i de planta rectangular, però ara hi ha molts cossos adossats que desvirtuen la imatge original. La finestra més significativa té els brancals de carreus de pedra ben tallats i polits, un ampitador motllurat i la llinda decorada amb una roseta en relleu. Les altres obertures són de llinda i brancals de pedra amb ampitadors. La irregularitat del parament i de la distribució de les obertures donen un aire desorganitzat a la casa.

## Història

La primera notícia històrica que es coneix és una compra de terres per part de Joan Segalés, l'any 1220, malgrat que el mas ja devia tenir dos o tres segles d'existència. El mas augmentà les seves propietats el 1298, comprant un mas veí anomenat Portell, possessió confirmada el 1305 pel castlà de Tona. Els Segalés també posseïen terres del mas Pou. Però per conèixer les seves possessions d'època medieval és molt interessant el testament d'Arnau Guillem de Segalés, redactat el 10 de novembre de 1373.

## Referències

* 1 2 «Segalers». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Can Vilar (Tavertet)

Can Vilar és una casa de Tavertet (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de petites dimensions que consta de planta baixa i un pis. Té la teulada a doble vessant amb el carener paral·lel a la façana. té poques obertures i totes tenen els brancals i la llinda de carreus de pedra. El parament és de pedra irregular, unida amb morter i polida.

## Referències

* ↑ «Can Vilar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Can Xicoi (Tavertet)

Can Xicoi és una casa de Tavertet (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici aïllat de planta quadrangular amb un petit cos annex. Consta de planta baixa i un pis i la teulada és a doble vessant. Hi ha poques obertures i son de petites dimensions amb els brancals i la llinda de carreus de pedra. el parament és de pedra irregular i alguns trossos de paret estan arrebossats.

## Referències

* ↑ «Cal Xicot (sic)». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Can Mariano (Tavertet)

Can Mariano és una casa de Tavertet (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres que fa l'angle del carrer. Consta de planta baixa i un pis i té la teulada a doble vessant amb el carener paral·lel a la façana. A la planta baixa hi ha la porta i una finestra a la dreta i al pis superior hi ha dos finestres en el mateix eix que les obertures inferiors; tenen la llinda i els brancals de carreus de pedra i l'ampit, també de pedra, està motllurat. El parament és de pedra irregular.

## Referències

* ↑ «Can Mariano». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Bonna d'Armanyac

Bonna d'Armanyac (Lavardens, 19 de febrer de 1395 - Castèlnòu de Montmiralh, 1430 ↔ 1435) infanta d'Armagnac i duquessa consort de Valois i d'Orleans (1410-1415).

## Biografia

Filla del conestable i comte Bernat VII d'Armagnac i la seva esposa Bonna de Berry. El 15 d'abril de 1410, a l'edat d'11 anys, es va casar amb Carles I d'Orleans, (que va deixar orfe per la assassinat del seu pare Lluís el 1407). Aquest matrimoni va fer del conestable no només el sogre de Carles sinó també el seu defensor natural. El partit Orleans, que va quedar sense líder per la mort de Lluís, es va convertir així en el partit Armagnac, nom que va mantenir fins al tractat d'Arràs el 1435. D'aquesta unió no tingueren fills.
Aquest casament suposa la unió de dos llinatges nobiliaris principals de nobles francesos en la lluita en la Guerra dels Cent Anys. Així els Orleans i els Armagnacs lluitaran junts en favor de la llibertat francesa i en oposició als Borgonyons, partidaris aquests dels ocupants anglesos.
Després de la derrota francesa a la batalla d'Agincourt el 25 d'octubre de 1415, Carles va ser fet presoner pels anglesos. Bonne no havia tingut cap fill abans del seu empresonament. Va morir entre 1430 i 1435 mentre el seu marit encara estava en captivitat.

## Referències

* 1 2 Neillands, p. 196.

## Bibliografia

* Neillands, Robin. The Hundred Years War. Londres: Routledge, 2001. ISBN 0-415-26131-7.
# Casa Bayés

La Casa Bayés és una obra amb elements barrocs, eclèctics, noucentistes i modernistes de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres, que consta de planta baixa, dos pisos superiors i golfes, amb perfil irregular a nivell de façana. A la planta baixa hi ha ubicats dos portals adovellats de mig punt, l'un al costat de l'altre. A la mateixa planta s'hi ubiquen altres finestres. En els dos pisos superiors es distribueixen les obertures simètricament seguint eixos verticals. La majoria d'elles són balcons volats, amb barana de ferro forjat, de llinda plana decorada i brancals de carreus de pedra. Aquests balcons mantenen una gradació de proporcions en alçada. Destaquen les dues finestres geminades, les del primer pis d'arc de mig punt i les del segon pic d'arc lobulat. El tercer pis hi ha ubicada una galeria que recorre tota la façana, amb obertures d'arc de mig punt.

## Referències

* ↑ «Casa Bayés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 octubre 2017].
# Casa Calderó

La Casa Calderó és una obra amb elements barrocs i eclèctics de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de planta baixa, amb dos pisos superiors i golfes. A la planta baixa hi ha cinc portals adovellats, dos de llinda plana, uns altres dos d'arc pla i el del centre, d'arc rebaixat. Les finestres dels dos pisos superiors són de llinda plana amb brancals de carreus de pedra i es distribueixen simètricament. La mida d'aquestes també varia depenent del pis, mantenint una jerarquia. A les golfes hi ha una galeria amb finestretes d'arc de mig punt.

## Història

Al 1876, el mestre d'obres Marià Callís reformà l'edifici.

## Referències

* 1 2 «Casa Calderó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 octubre 2017].
# Quina (planta)

La quina (Cinchona pubescens) és una espècie de planta amb flors del gènere cincona (Cinchona) dins la família de les rubiàcies (Rubiaceae). És un arbre natiu de zones tropicals, desde Costa Rica fins al nord-oest d'Amèrica del Sud.

## Taxonomia

Aquesta espècie va ser publicada per primer cop l'any 1790 a la revista danesa Skrivter af Naturhistorie-Selskabet (Escrits de la Societat d'Història Natural) pel botànic dano-noruec Martin Vahl (1749-1804).

### Sinònims

Els següents noms científics són sinònims de Cinchona pubescens:
* Sinònims homotípics
* Quinquina pubescens (Vahl) Kuntze
* Cinchona caloptera Miq.
* Cinchona chomeliana Wedd.
* Cinchona colorata C.J.Laubert ex B.D.Jacks.
* Cinchona cordifolia Mutis
* Cinchona cordifolia var. macrocarpa Wedd. ex Howard
* Cinchona cordifolia var. microcarpa Howard
* Cinchona cordifolia var. peruviana Howard
* Cinchona cordifolia var. rotundifolia (Pav. ex Lamb.) Wedd.
* Cinchona cordifolia var. vera Wedd.
* Cinchona coronulata Miq.
* Cinchona decurrentifolia Pav.
* Cinchona elliptica Wedd.
* Cinchona goudotiana Klotzsch ex Triana
* Cinchona govana Miq.
* Cinchona howardiana Kuntze
* Cinchona lechleriana Schltdl.
* Cinchona lutea Pav.
* Cinchona morado Ruiz
* Cinchona obovata Pav. ex Howard
* Cinchona ovata Ruiz & Pav.
* Cinchona ovata var. rufinervis (Wedd.) Wedd.
* Cinchona ovata var. vulgaris Wedd.
* Cinchona palescens Vell.
* Cinchona pallescens Ruiz ex Vitman
* Cinchona pallescens var. ovata (Ruiz & Pav.) Howard
* Cinchona pelalba Pav. ex DC.
* Cinchona pelletieriana Wedd.
* Cinchona platyphylla Wedd.
* Cinchona pubescens var. cordata DC.
* Cinchona pubescens var. ovata (Ruiz & Pav.) DC.
* Cinchona pubescens var. pelletieriana (Wedd.) Wedd.
* Cinchona pubescens var. purpurea (Ruiz & Pav.) Wedd.
* Cinchona purpurascens Wedd.
* Cinchona purpurea Vell.
* Cinchona purpurea Ruiz & Pav.
* Cinchona rosulenta Howard ex Wedd.
* Cinchona rotundifolia Pav. ex Lamb.
* Cinchona rubicunda Tafalla ex Wedd.
* Cinchona rufinervis Wedd.
* Cinchona rugosa Pav. ex DC.
* Cinchona subsessilis Miq.
* Cinchona succirubra Pav. ex Klotzsch
* Cinchona succirubra var. conglomerata Howard
* Cinchona succirubra var. cuchicara Howard
* Cinchona succirubra var. erythroderma' Howard
* Cinchona succirubra var. spruceana Howard
* Cinchona succirubra var. vera Howard
* Cinchona tucujensis H.Karst.
* Quinquina obovata (Pav. ex Howard) Kuntze
* Quinquina ovata (Ruiz & Pav.) Kuntze
* Quinquina succirubra (Pav. ex Klotzsch) Kuntze

## Referències

* ↑ «cinchona pubescens». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 5 juliol 2024].
* 1 2 «Cinchona pubescens Vahl» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 5 juliol 2024].
* ↑ «Cinchona pubescens Vahl» (en anglès). International Plant Names Index, The Royal Botanic Gardens, Kew, Harvard University Herbaria & Libraries and Australian National Botanic Gardens. [Consulta: 1r juny 2024].
* ↑ Vahl, 1790, p. 19.

## Bibliografia

* Vahl, Martin «Om slaegten Cinchona og dens arter» (en llatí). Skrivter af Naturhistorie-Selskabet [Copenhaguen], vol. 1, 1790, pàg. 1-25.
# Casa al carrer Ponent, 3 (Orriols)

La Casa al carrer Ponent, 3 és una obra gòtica d'Orriols, al municiupi de Bàscara (Alt Empordà), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli urbà del petit poble d'Orriols, ubicat al sud del terme de Bàscara al qual pertany.
Edifici de planta irregular molt rehabilitat, format per diversos cossos adossats. El cos orientat al carrer Ponent és la part de l'edifici més antiga. Presenta planta rectangular, coberta de dues vessants i està distribuït en planta baixa i pis. Les úniques obertures destacables són el portal d'arc rebaixat d'accés a l'interior i la finestra de l'extrem esquerre del pis, avui transformada en balcó. És un element inserit dins dels paràmetres de l'estil gòtic-tardà, bastit amb carreus ben escairats als brancals i arc conopial superior decorat amb arquets. Les impostes presenten decoració floral. La resta d'obertures de la façana han estat restituïdes i la construcció és bastida amb còdols i pedra desbastada disposada en filades, amb diverses reparacions efectuades amb maons.

## Història

La finestra, adscrita al període gòtic-tardà, és segurament un element del segle xvi, tot i que amb posterioritat va ser modificada i convertida en balcó. La barana de ferro probablement és del segle xix. La casa on es troba aquesta finestra en ha estat restaurada els últims anys.

## Referències

* 1 2 3 «Casa al carrer Ponent, 3». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2017].