OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Platyrrhinus masu

Platyrrhinus masu és una espècie de ratpenat de la família dels fil·lostòmids. Viu a Bolívia i el Perú. El seu hàbitat natural són els boscos andins, on viu a altituds d'entre 650 i 3.350 msnm. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. El seu nom específic, masu, significa 'ratpenat' en quítxua.

## Referències

* ↑ «Morphological Phylogeny of the Bat Genus Platyrrhinus (Chiroptera: Phyllostomidae) with the Description of Four New Species» (en anglès). Fieldiana Zoology, 105, 2005. DOI: 10.3158/0015-0754(2005)105[1:MPOTBG]2.0.CO;2. ISSN: 00150754.
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Ratpenat frugívor de Bogotà

El ratpenat frugívor de Bogotà (Dermanura bogotensis) és una espècie de ratpenat de la família dels fil·lostòmids. Viu a altituds d'entre 100 i 2.600 msnm a Colòmbia, Guyana, el Perú, Surinam i Veneçuela. Els seus hàbitats naturals són els boscos montans ben conservats de les serralades central i oriental de Colòmbia i els boscos de plana propers a les sabanes de la Guyana, Surinam i el nord-est del Perú. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència. Anteriorment era considerat una subespècie del ratpenat frugívor glauc (D. glauca).

## Referències

* ↑ Solari, S. «Dermanura bogotensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2017-2.RLTS.T83683094A83683100.en. [Consulta: 2 gener 2023].
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Relacions (novel·la)

Relacions és una novel·la de Josep Pla i Casadevall, publicada el 1927.
L’obra s’obre amb un pròleg en què l’autor manifesta, de manera explícita, la intenció de respondre a les acusacions d’immoralitat que la crítica havia llançat contra les seves últimes publicacions. Amb un estil fortament irònic, l'autor descriu la novel·la com una successió d’escenes que retraten la vida humana..

## Referències

* ↑ Soldevila, Carles. La Publicitat, 03-04-1927.
* ↑ «Relacions». Diccionari de la Literatura Catalana. [Consulta: 16 abril 2020].
# Al-Mushatta

(Qasr) Al-Mushatta o Al-Mshatta (àrab: قصر المشتى, Qasr al-Muxattà, literalment ‘Castell del Campament d'hivern’) és el nom d'un palau en ruïnes de Jordània d'època omeia, situat uns 35 km al sud d'Amman.
Malgrat que, per la presència d'escultures, fou atribuït als sassànides i fins i tot als gassànides o als làkhmides, modernament hi ha acord que ha de ser un palau omeia probablement del segle viii, potser del regnat d'al-Walid II. El palau formaria part de la xarxa de castells, palaus i caravanserralls denominats col·lectivament castells del desert. Una part d'aquest palau, la façana amb relleus, va ser traslladada i s'exposa al Museu de Pèrgam de Berlín.

## Història

El 1964 es va trobar un totxo a Mushatta amb una inscripció escrita per Sulayman ibn Kaisan, conegut per haver viscut entre els anys 730 i 750, cosa que va refer la teoria que deia que va ser construïda pel califa al-Walid II, l'artista príncep. S'han trobat algunes marques en forma de creuer que testimonien que a la construcció del palau hi participaren cristians, probablement alguns amb treballs forçats; també hi ha indicis que hi participaren obrers venuts de l'Iran.

## Arquitectura

Les ruïnes de Mushatta consten d'una plaça tancada, voltada d'un mur exterior amb vint-i-cinc torres i una secció central que inclou la sala del tron, el pati i la meitat, a més d'un grup de petites habitacions. Com tots els palaus omeies, està basat en el mòdul romà de 35 metres, però, en aquest cas, les seves dimensions s'han multiplicat per quatre, generant unes dimensions que només es poden trobar al Qasr Tuba, edificat també per al-Walid II i amb el qual coincideix també amb la presència de latrines en algunes torres.
La secció central, a la qual sembla que li manquin les dues seccions laterals destinades a servents i cortesans, està dividida en tres parts. La porta principal i la mesquita estan situades al costat que mira a La Meca, el sud; després hi ha un pati, i al costat nord queda la zona residencial, amb una entrada de tres arcades que porten al saló amb voltes del tron, de planta basilical i rematada per un espai de planta trevolada amb tres lòbuls, característica de les sales de cerimònia dels palaus romans d'Orient. Voltant aquest saló hi ha un grup d'habitacions obertes amb voltes arquejades i conductes de ventilació.
La façana, que es troba a Berlín, presenta una decoració rica amb motius que creen espais triangulars decorats amb roses i elements vegetals, sobretot motius de vinya, amb alguns motius animals, reals i fantàstics (grius i centaures), que animen l'alt relleu.

## Galeria

* Darrere la façana, 2008
* Secció de mur exterior, amb torres
* Restes de la façana al lloc original
* Restes de la façana al lloc original

## Enllaços externs

* Qasr Mushatta, Patrimoni de la Humanitat
* Fotos i plànols a archnet.org
# Platja de Calafell

La platja de Calafell és una platja urbana situada al front marítim de la població de Calafell (Baix Penedès), que limita a llevant amb la platja de l'Estany-Mas Mel, a l'alçada de l'Estany Llarg, a la desembocadura del torrent de la Graiera, i a ponent limita amb la platja de les Madrigueres, del municipi del Vendrell. Orientada al sud-sud-est, té una longitud de 1.000 metres i una amplada mitjana de 50 metres, formada per sorra fina, amb un pendent d'entrada a l'aigua suau. Per aquestes qualitats era coneguda popularment com 'la platja del biberó'. Disposa de servei de vigilància, salvament i socorrisme, i accés per a persones amb mobilitat reduïda. Està prohibit l'accés als gossos des de Setmana Santa fins al 31 d'octubre.
L'aigua té propietats salutíferes, ja que té una concentració de iode cinc cops superiors a la normal al mar. Entre 1926 i 1968 va funcionar a la zona un sanatori, el Sanatori Marítim de Sant Joan de Déu, que curava els malalts de tuberculosi, actualment reconvertit en un centre hoteler i termal de luxe.
Els temporals de mar s'enduen periòdicament la sorra de la platja. Els anys 1993 i 1994 es va recuperar la platja pràcticament desapareguda per l'erosió, tot i l'efecte negatiu de la sorra aportada, d'inferior qualitat. Deu anys després es va tornar a aportar sorra dragada de l'antic port de Segur.
La platja està guardonada amb la Bandera Blava, que reconeix internacionalment la qualitat de l'aigua i serveis. L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent.
Al passeig marítim hi ha el Bot Salvavides de Calafell, una embarcació insubmergible, que ofereix exhibicions durant l'estiu. A la platja dues entitats, els Llaguts de Calafell i els Vogadors de Calafell, fomenten la pràctica esportiva del rem de banc fix en la modalitat del llagut català, així com l’Associació Patí Català Calafell, que realitza tot un seguit d’activitats culturals, esportives i socials. L'edifici de l'antiga confraria de pescadors 'Sant Pere' de Calafell, és actualment el Centre d'Interpretació del Calafell Pescador.

## Referències

* 1 2 «Calafell Platja». Ajuntament de Calafell.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* 1 2 «Platja de Calafell». Agència Catalana de l'Aigua.
* 1 2 «Calafell». Agència Catalana de Turisme.
* 1 2 «Platja de Calafell». Diputació de Tarragona.
* ↑ «Platges». Ajuntament de Calafell.
* ↑ «95 platges i 23 ports, guardonats amb la Bandera Blava 2024». Generalitat de Catalunya, 07-05-2024.
* ↑ «La Confraria · Centre d'Interpretació del Calafell Pescador». Consorci de Promoció Turística del Penedès.
# Casa al carrer del Puig, 12 (Sant Hipòlit de Voltregà)

La Casa al carrer del Puig, 12 és una obra de Sant Hipòlit de Voltregà (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una senzilla construcció de planta quadrangular amb teulada a dues vessants que consta de planta baixa, un pis i golfes. La façana principal dona al carrer del Puig, i és una mostra de l'arquitectura urbana popular del segle xviii. Té molt poques obertures i totes són allindades; algunes tenen la llinda i els brancals de carreus de pedra i l'ampit motllurat.

## Història

Aquesta casa, igual que bona part de les que es poden veure al carrer del Puig, forma part del creixement urbanístic que es donà a la vila de Sant Hipòlit entre els segles xvii i xviii, expansió clarament condicionada pel pujolet que esquiva el carrer. És una mostra del creixement econòmic propiciat pel potent gremi de Paraires i Teixidors. Es tracta d'una senzilla casa de paraire, edificada vers el 1770, que ha perdurat en essència fins a l'actualitat.

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer del Puig, 12». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
# Codina (Santa Eulàlia de Riuprimer)

Codina és una masia de Santa Eulàlia de Riuprimer (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia de planta rectangular amb el carener paral·lel a la façana, orientada a migdia i amb un bonic portal dovellat. A la part esquerra de la façana s'hi annexiona un cos que forma angle recte amb el mas, el qual ha estat convertit en habitatge però fou l'antic cos de porxos, que conserva encara els carreus de la paret de migdia. Adossada a aquest cos hi ha l'antiga masoveria, avui deshabitada. A la part de tramuntana hi ha una finestra de tipus goticitzant.
És construïda amb carreus de pedra i les barbacanes són enllosades. A despit dels afegitons als porxos i a l'era el mas conserva encara la típica estructura de casa pairal.

## Història

Antiga masia registrada al fogatge de 1553 del terme i parròquia de Santa Eulàlia de Riuprimer, Loys Codina habita el mas. La masia fou ampliada i reformada al segle xviii. Es manté el mateix llinatge de Codina però el cognom es perd amb una pubilla casada amb un tal Castellar. És habitada pels mateixos propietaris.

## Referències

* 1 2 3 «Codina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
Viccionari
# Casa al carrer Nou, 13 (Vilassar de Dalt)

La Casa al carrer Nou, 13 és una casa de Vilassar de Dalt (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil, es tracta d'una casa que segueix la línia de les construccions del mateix carrer. Bell exemplar del segle xviii, està formada per un sol cos amb una planta baixa, dos pisos i coberta de teulada a dos vessants amb el carener paral·lel a la façana.
Al conjunt destaca l'ordenació dels elements de la façana, situats al mateix eix vertical, és a dir: el portal amb arc de mig punt adovellat i dues finestres amb llindes, brancals i ampits treballats amb carreus de pedra, al igual que els cantons de l'edifici.
Cal fer notar l'ampli voladís de la teulada realitzat amb diverses rengleres de maons i teules.

## Història

Fou construïda l'any 1703.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa al carrer Nou, 13». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2017].
# Mare de Déu de Montcorb

La Mare de Déu de Montcorb és una església de Riudarenes (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici d'una sola nau, absis semicircular, porxo a l'entrada i sagristia de planta quadrada al costat dret. Té la coberta a dues aigües i un campanar d'espadanya d'un sol ull sobre la porta d'entrada. El parament exterior és de maçoneria pintat de blanc excepte els angles de carreus vistos. La façana té una porta rectangular emmarcada amb pedra i un òcul al capdamunt. Al costat esquerre hi ha una petita finestra també emmarcada amb pedra. El porxo està sustentat per tres pilars i té coberta de bigues de fusta. A l'interior la coberta de la nau és de volta molt rebaixada i l'absis de volta de quart d'esfera. Tot l'interior és pintat de blanc. Hi ha un altar de marbre d'estil neoclàssic amb una reixa de ferro forjat al davant.

## Història

Segons la bibliografia consultada la capella va ser fundada el 25 de novembre de 1251 per Pere d'Hostalric i la seva esposa Sibil·la, propietaris de la casa Montcorb, amb el permís del bisbe de Girona, Berenguer de Castellbisbal com a filial de la parròquia de St. Martí de Riudarenes dotada de prevere i escolà. Tanmateix, la llinda té la inscripció: "Capella edificada en 1123. Nostra Senyora de Montcorb patrona de casa Soler. Restaurada 1875. Reedificada en 1900".
L'edifici actual és el de 1900 restaurat fa relativament pocs anys, entre 1988 i 1997. La imatge de la Verge va ser amagada durant la Guerra del Francès i restituïda posteriorment. Durant la Guerra civil desaparegué definitivament. L'any 1732 rebé la visita pastoral del bisbe Baltasar Bastero. Al llarg del segle xviii els capellans beneficiats eren sovint de la família dels Manresa de Montcorb propietària del lloc. El 1900 va ser restaurada i l'any 1981 patí un incendi que destruí el porxo.

## Referències

* 1 2 3 «Capella de la Mare de Déu de Montcorb». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Ca l'Oller (Riudarenes)

Ca l'Oller és una masia de Riudarenes (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici del tipus basilical amb dues plantes i golfes. El portal és adovellat i les dues finestres de la part superior de la façana, estan lleugerament desplaçades de l'eix del carener de la teulada. El parament de maçoneria està arrebossat i pintat excepte els angles de carreus vistos. Les obertures estan emmarcades amb pedra. Dues del primer pis son d'arc conopial i la central presenta un arc trevolat però no són les originals. L'interior ha estat reformat però conserva l'estructura original. A l'esquerra hi ha ampliacions annexes, el garatge i altres dependències, amb un petit jardí, tot envoltat per un mur i una reixa que tanquen la propietat.
Actualment la masia ha quedat integrada en el nucli urbà.

## Història

El mas era propietat de l'Església fins a la desamortització de Mendizabal que va passar a la família Oller que n'eren els masovers. L'any 1977 es va reformar totalment i es va convertir en habitatge i abandonar els usos agrícoles.

## Referències

* 1 2 3 «Ca l'Oller». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# La Comtessa

La Comtessa és una masia de Sant Hilari Sacalm (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia aïllada, situada als afores del nucli urbà de Sant Hilari, direcció Vallclara.
L'edifici, de planta baixa i pis, està cobert per una teulada a doble vessant desaiguada als laterals.
A la façana principal, a la planta baixa hi ha la porta d'entrada, en arc de llinda (llinda de fusta) i brancals de carreus de pedra. A dreta i esquerra, dues petites obertures quadrangulars amb llinda monolítica, brancals i ampit de pedra. Al pis, hi ha tres obertures situades al mateix eix d'obertura que les de la planta baixa, amb llinda monolítica, brancals i ampit de pedra.
Adossat al costat esquerre de la façana principal, hi ha un altre cos, de planta baixa i pis, amb el teulat a una vessant, que amplia les dependències de la masia utilitzada com a casa de colònies. Al costat esquerre hi ha un petit cos adossat, i el que podrien ser restes d'un pou i/o d'un forn. Els murs són de maçoneria.
Davant per davant de la casa, hi ha una gran construcció, possiblament una pallissa o dependències agrícoles-remaderes. El sostres han desaparegut. Destaquen unes obertures en arc de mig punt, a manera de porxo. Els murs són de maçoneria.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «La Comtessa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Masjoan (Espinelves)

Masjoan és una masia d'Espinelves (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta rectangular (22 x 26), coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, situada a migdia. Consta de planta baixa, dos pisos i golfes. Es troba assentada en un pendent de sud a nord. La façana, que dona directament al primer pis, amb un gran portal dovellat i dues finestres a la planta. A la resta hi ha obertures de diferents mides amb ampits motllurats. A la part dreta s'hi adossa un cos rectangular (6 x 18), cobert a una vessant àmplia i un ràfec amb portal a la planta i porxos sostinguts per pilars de pedra al primer pis. A mà dreta s'hi adossa un altre cos de la mateixa llargada i més ample, amb un terrat al primer pis i dependències agrícoles, que junt amb l'altre cos, formen la lliça, tancada per dos pilars amb motllures a manera de capitell. A totes les façanes hi ha diverses finestres emmarcades per carreus de pedra. A la façana de ponent, a nivell del primer i segon pis, s'obren dos nivells de porxos d'arc de mig punt sostinguts per pilars, formant galeries al primer pis, i només a manera de porxos al segon pis.

## Història

Antic mas que apareix en la documentació del monestir de Sant Llorenç del Munt, així sabem que el 1337 aquest mas, per diferents deixes i compres, pertanyia al prior de la canònica. Així pertanyien al monestir, a més del mas, les seves terres i fins als drets de subjecció personal o de remença. Al segle xiv s'amplià aquest patrimoni i arribaren a posseir tota la parròquia. No sabem si Masjoan quedà despoblat pels estralls de la pesta negra, però en els fogatges del 1553 trobem registrat un tal STEVE TANYEDES alies MASJOAN.
En aquesta masia hi va viure el notable naturalista Marià Masferrer i Rierola (1856-1923), convertint el mas en un notable jardí botànic. També s'hi conserven molts ocells dissecats. Actualment és un centre important d'explotació de coníferes, tant pel que fa a planters com a repoblació.
Dades constructives, donades pel propietari:
-Porxos: 1763-76.
-Arrebossat a finals del segle xix.
-Reformes recents a la teulada.
Conserven documentació des del segle xii.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Masjoan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2017].
# La Sagrada Família de Malars

La Sagrada Família de Malars és una capella historicista de Gurb (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici religiós. Capella de nau única construïda damunt un turó de margues blavoses. Té absis i a la part dreta d'aquest hi ha una capella fonda. El portal d'entrada és d'arc de mig punt i forma motllures arrodonides, s'hi accedeix a través d'una escalinata. El capcer és triangular i al damunt presenta un campanar d'espadanya que conserva la campana. S'obren finestres d'arc de mig punt a la nau, tres a cada costat, amb vitralls de color. Els murs exteriors estan decorats amb arquets i faixes llombardes, igual que l'absis i el campanar. Els carreus dels murs són irregulars i es troben perfectament encaixats. Els elements de ressalt són de pedra picada. L'estat de conservació és bo.

## Història

Està construïda en una península del Ter, entre aquest i el Gurri.
L'església es construí arran de la fàbrica i colònia Malars, nascuda al mateix indret on hi hagué un molí ja al segle XVI. Durant l'època d'industrialització començaren a funcionar els telers amb la nova maquinària. Al 1850 es varen començar a concentrat obrers entorn de la fàbrica fins que s'hi establí la colònia, que ha arribat als nostres dies amb la raó social Rifà S.A. Els darrers anys, la fàbrica s'ha traslladat més amunt, quedant només la colònia a prop del riu. En aquest indret hi ha l'església, que obeeix a un estil neoromànic, llombard, cosa que es pot constatar clarament donada la seva tipologia.

## Referències

* 1 2 3 4 «La Sagrada Família de Malars». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2017].
# La Torra (Breda)

La Torra és una masia de Breda (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia situada als afores del nucli urbà de Breda, sota el turó de Santa Anna.
L'edifici principal, de planta quadrangular, té planta baixa i pis, i la teulada a doble vessant amb el desaiguat a les façanes principal i posterior, i el ràfec de teulada simple.
La porta d'accés, en arc de mig punt format per dovelles està just al centre de l'edifici, conté una inscripció: IHS / H ERO NI?US / DE SORRI?AS.
La porta d'entrada està flanquejada per un banc corregut a cada un dels costats, un pou a la dreta i una finestra petita en arc de llinda. Una rajola de ceràmica amb la inscripció "La pubilla del Montseny", està encastada al mur, al costat esquerre de l'entrada. Al pis, tres finestres amb llinda monolítica, brancals de carreus de pedra i ampit també de pedra. Uns carreus de pedra sota les finestres actuen d'arc de descàrrega. Una cadena cantonera de pedra a cada costat, reforça l'estructura de l'edifici. La façana està arrebossada i pintada de color ocre.
Al costat dret de la façana, un edifici annex, més baix, amb la teulada a doble vessant amb el desaiguat a les façanes principal i posterior; i dues finestres, una a cada pis, amb llinda monolítica i brancals i ampit també de pedra. També, igual que el cos principal, té cadena cantonera de pedra. La façana està arrebossada i pintada de color ocre.
Annex a aquest cos, un altre edifici rectangular cobert a doble vessant amb el desaiguat vers les façanes principal i posterior, amb uralita. Almenys originàriament tenia ús ramader, tot i que ara sembla adequat com a garatge o zona d'esbarjo (pràcticament totes les obertures s'han tancat, excepte la porta que permet accedir-hi des de l'era i una finestra en aquest mateix costat. La llinda de les obertures és de fusta). Al lateral dret, un gran portal. La façana està arrebossada i pintada de color ocre.
Al costat esquerre, un porxat d'ús agrícola-ramader.
Davant el cos principal, hi ha l'era.
Les altres façanes no estan pintades: El cos principal deixa veure el paredat rústic, el segon cos annex està arrebossat, i el cos que està cobert amb uralita, té les parets de maó vist.

## Història

L'edifici es pot datar entre els segles XIV-XV i segurament el seu propietari era Hieronimus de Sorribas, Segrestador de l'Abadia de Breda entre el 1544-1555, el nom del qual apareix a la façana.
Hi ha també referències del 1595 que indiquen que hi vivia com a masover Antoni Colet.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 «La Torra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2017].