OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mas Ventallola

Mas Ventallola és una masia de Santa Eulàlia de Riuprimer (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta rectangular, coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, orientada a llevant. El portal és d'arc deprimit i consta de planta baixa i dos pisos.
El mas és de grans dimensions i podem observar diversos trams constructius, de manera que la casa s'anava ampliant lateralment. Els extrems presenten uns carreus molt diferents, alguns sectors són de totxo. Fent espona al portal hi ha un pujador de cavalls, a les golfes hi ha una bonica finestra amb decoracions. A migdia s'obren unes galeries que formen part del mateix cos de la casa, obertes amb arc de mig punt rebaixat a nivell del primer i segons pis.
La masia està molt abandonada, tot i que sembla que s'hi estiguin fent obres.

## Història

Antiga casa forta coneguda pel Puig dins el terme de Santa Eulàlia. Fou residència dels Muntanyola o Dosrius, castlans del Castell de Muntanyola.
Al 1339 el bisbe va protestar perquè les obres de fortificació que s'hi feren anaven en contra de la senyoria episcopal. A partir el segle xvi fou habitada per uns pagesos que procedien de la Ventallola de centelles i li imposaren aquest nom. Ells foren qui el convertiren en el casal actual, construint-hi les grans galeries damunt el poble de Santa Eulàlia de Riuprimer.
Al fogatge de 1553 del terme i parròquia de Santa Eulàlia de Riuprimer, trobem Gabriel Boscas com a habitant el mas Puig.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Mas Ventallola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
# Cal Ferrer de la Plaça

Cal Ferrer de la Plaça és una obra de Sant Vicenç de Montalt (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta baixa i un pis. Fa cantonada, marcada amb carreus de pedra. El portal d'entrada és dovellat però no tot de pedra, sinó que la part que fa l'arc és amb totxo massís. Algunes finestres són de pedra. L'esgrafiat és del segle xvii. Està cobert a dues aigües.

## Referències

* ↑ «Cal Ferrer de la Plaça». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2017].
# Can Bonet d'Avall

Can Bonet d'Avall és una masia de Santa Susanna (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular amb una torre adossada en una cantonada. Consta de planta baixa i un pis amb la teulada a doble vessant amb el carener paral·lel a la façana principal. Totes les obertures són allindades amb l'ampit, la llinda i els brancals de carreus de pedra sense pintar, a diferencia de la resta de murs. Algunes obertures tenen un petit balcó amb poc voladís i barana de ferro.

## Història

La masia pertanyia a un gran mas proper, Can Raters, que originà el nucli de Santa Susanna.
Sobre un carreu de l'entrada hi ha la data d'una possible restauració, el 1807.

## Referències

* 1 2 3 «Can Bonet d'Avall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2017].
# Cops de bec a Pasadena

Cops de bec a Pasadena és una novel·la de l'escriptor català Manuel de Pedrolo editada l'any 1972 a l'editorial Nova Terra que pertany al gènere de la novel·la satírica. També fou editada per Edicions 62 el 1980.
La novel·la, ambientada a Los Angeles, descriu episodis de la vida de Bob Spill, un estudiós cinematogràfic que s'acompanya de Ruby, la seva dona; Kitty, la seva cunyada; i Keith.

## Referències

* ↑ «Biografia de Manuel de Pedrolo» (en català). [Consulta: 2 novembre 2916].

## Enllaços externs

* Video: Manuel de pedrolo. Trencant l'oblit
* Llegir Pedrolo, més que mai
* Diferents portades del llibre Cops de bec a Pasadena.
# Casota d'en Comes

La Casota d'en Comes és una masia de Sant Hilari Sacalm (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia aïllada situada als afores del nucli urbà de Sant Hilari Sacalm, on s'hi arriba prenent un trencall que hi ha a mà dreta de la carretera Sant Hilari- Vic, just passat el restaurant "Els Cortals".
L'edifici, de planta baixa i pis, està cobert per una teulada a doble vessant, desaiguada als laterals.
A la façana principal, a la planta baixa, hi ha la prota d'entrada en arc de llinda format per maons disposats en sardinell, igual que els brancals. La porta està flanquejada per dues finestres petites quadrangulars, amb la llinda i els brancals fets de maons disposats en sardinell, protegides per reixes de ferro forjat.
Al pis, dues finestres situades en el mateix eix d'obertura que els de la planta baixa, també amb la llinda i els brancals fets de maons disposats en sardinell. Aquestes finestres són més grans que les de la planta baixa.
Els murs són de maçoneria, i a la cadena cantonera hi ha carreus de pedra. A la façana també hi havia hagut un rellotge de sol, ara desaparegut, del que en queden restes entre les dues finestres del pis.
Clarament aquest edifici és el resultat de l'ampliació d'un edifici originari. L'edifici s'hauria ampliat pel costat sud, on ara hi ha la façana principal. La façana original era al costat est, on hi ha una finestra amb brancals i ampit de pedra i llinda de fusta, que permeten recular la cronologia de l'edifici, del qual no se n'han trobat documents. L'ampliació segurament va tenir lloc entre els segles XVIII-XIX (l'ús del maó en les obertures o el rellotge de sol, són referents cronològics d'aquestes èpoques), i l'edifici original podria ser dels segles XVI-XVII.
Adossat al costat esquerre, hi ha una petita construcció, amb la teulada a una vessant desaiguada a la façana principal, amb els murs de maçoneria i la teulada de teula àrab. A la façana també hi ha un cos adossat, amb el teulat ensorrat.
Annex, hi ha un petit cos, amb els murs de maçoneria, la cadena cantonera de carreus de pedra, i la teulada de teula amb els vessants a les façanes laterals i encavallades de fusta.
També hi ha, davant per davant de al casa, un pou fet de maons amb un abeurador.

## Història

L'edifici original podria ser dels segles XVI-XVII, ampliat entre els segles XVIII-XIX.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Casota d'en Comes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Ratpenat papallona de Machado

El ratpenat papallona de Machado (Glauconycteris machadoi) és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. És endèmic d'Angola. És conegut a partir d'un sol exemplar, l'holotip.

## Referències

* ↑ Schlitter, D. Glauconycteris machadoi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 28 abril 2017.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Resolució 204 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 204 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 19 de maig de 1965. Després d'una denúncia del Senegal contra Portugal, el Consell va deplorar les incursions de les Forces Armades Portugueses en territori del Senegal i va demanar que prengués les mesures necessàries per assegurar la integritat territorial del Senegal.

## Referències

* ↑ «S/RES/204(1965)». ONU. [Consulta: 29 desembre 2024].

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 201 a la 300 (1965 - 1971)
* Imperi Portuguès
* Guerra d'independència de Guinea Bissau
# Societat de Sant Telm

La Societat de Sant Telm és un edifici noucentista del municipi de Corbera de Llobregat (Baix Llobregat) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici civil de caràcter recreatiu. Té dues plantes, baixos i soterrani. A la primera planta hi ha locals per a sala d'exposicions i reunions de la societat i altres de serveis. A la segona planta hi ha una sala d'espectacles amb 300 butaques i bars.

## Història

La Societat Recreativa i de Socors Mutus de Sant Telm, propietària de l'edifici, es constituí a Corbera el juny de 1914, inaugurant l'edificació social el 1919. Fou ampliat el 1952 amb la pista terrassa i el 1979 es millorà i amplià la sala d'actes.
Actualment el nom de l'entitat és Societat Moral, Cultural i Recreativa de Sant Telm. A més d'exposicions i altres manifestacions d'art, hi actua el grup escènic GEST, amb èxit dins i fora la localitat.

## Referències

* 1 2 3 «Societat de Sant Telm». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «Societat de Sant Telm». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Ratpenat de ferradura intermedi

El ratpenat de ferradura intermedi (Rhinolophus affinis) és una espècie de ratpenat de la família dels rinolòfids. Viu a Bangladesh, Bhutan, Cambodja, la Xina, Hong Kong, l'Índia, Indonèsia, Laos, Malàisia, Myanmar, Nepal, Singapur, Tailàndia i el Vietnam. El seu hàbitat natural és el bosc primari i secundari, ocasionalment en zones cultivades, però no es troba en les zones urbanes. No hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, tot i que està afectada per l'extracció de pedra calcària.

## Referències

* ↑ Walston, J.; Kingston, T.; Hutson, A.M.. Rhinolophus affinis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 29-04-2013.
Espècies vivents de rinolofoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Hipposideridae :
Família Megadermatidae :
Família Nycteridae :
Família Rhinolophidae :
Família Rhinonycteridae :
# Capella de les Germanes Carmelites

La Capella de les Germanes Carmelites és una capella quasi desafectada de Calonge (Baix Empordà). És un monument protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

El conjunt consta de tres parts: el convent, la capella i el claustre. La capella, la part més interessant, és d'una sola nau dividida en tres trams per arcs formers sostinguts per mènsules i absis poligonal. La coberta és de volta de canó. El primer tram serveix de cor i té la barana de fusta que es perllonga al costat dret en una galeria, sota la qual trobem un passadís lateral separat de la nau per dues arcades de mig punt. Les úniques obertures són la finestra de l'altar i les dues de la façana amb vitralls. El parament és arrebossat simulant carreus. A l'exterior només veiem la façana entre mitgeres. El cos inferior té una gran porta rectangular i el superior les 2 finestres bessones d'arc de mig punt. L'edifici queda rematat per un fris apuntat decorat amb esgrafiats i dos cossos cúbics sostenint florons. El parament és de franges bicolors de maons i d'arrebossat gris.

## Història

L'any 1894 Doña Dominga Juera i Patxot (1828-1900) demana a l'Institut de les Carmelites de la Caritat que s'instal·li a Calonge per fundar-hi una escola per a noies. La protectora compra una casa al carrer Major i el 3 de novembre arriben 5 germanes. Però aviat cal una ampliació i es compren els terrenys propers. Les obres les dirigeix un mestre d'obres de Sant Feliu de Guíxols, Pere Pascual i Bagué. El dia 25 d'abril es demana autorització per aixecar la capella. El 6 de novembre de 1895 comencen les obres i el 15 de juliol de l'any següent té lloc la inauguració i benedicció. Durant la Setmana Tràgica s'abandona el convent i es destrueix l'interior i les imatges. El 1910 s'obre una subscripció pública per a la restauració i poc després tornen les monges. El col·legi té una transcendència especial durant els anys de la postguerra. Les monges que continuaran la seva tasca fins al 1973. Després de la transició democràtica, l'augment del prestigi de l'ensenyament públic organitzat per la Generalitat, l'opció per a la coeducació i la baixa de les vocacions van accelerar l'ocàs de l'ensenyament religiós.
Avui serveix de parvulari però hi ha un litigi entre el bisbat i l'ajuntament per la propietat. Només s'utilitzen dues aules i el pati, la resta està abandonat. La capella s'obre únicament el dia de la Mare de Déu del Carme.

## Referències

* ↑ «Capella de les Germanes Carmelites». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r gener 2013].
* ↑ Aymar i Ragolta, Jaume; Darnaculleta i Poch, Montserrat «Ensenyament a Calonge III (1943-1982)». Estudis del Baix Empordà, 2009, pàg. 245-276. ISSN: 1130-8524.
# Sant Joan del Catllar

Sant Joan Baptista és un monument al municipi del Catllar catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Església d'una sola nau amb capelles laterals, intercomunicades, entre contraforts, i transsepte sobre el qual s'alça una cúpula semiesfèrica sobre petxines, que sosté un cimbori vuitavat. Les voltes recolzen en un entaulament sostingut per pilastres amb capitells compostos. La façana, formada per carreus de pedra picada, té tres cossos, un de central, rematat pel frontó triangular amb un gerro a cada banda, que conté la portada, entre pilastres corínties i amb frontó corbat, una fornícula amb el sant titular i un òcul, i dos de laterals còncaus. Del costat dret de la façana arrenca el campanar de base quadrangular amb dos cossos octogonals superposats i cúpula. La primera capella del costat de l'evangeli conserva restes de pintura en tons blau-verdosos.

## Història

L'estructura d'aquesta església i especialment la façana recorden el temple de la Mercè de Barcelona (1756-1775) de l'arquitecte Josep Mas i Dordal. Ambdós temples cauen dins un corrent neoclàssic amb trets encara abarrocats (segons Cirici, les façanes còncaves corresponen a un sever gust borrominesc, barroc i no pas neoclàssic), més sobri i simple el del Catllar, que presenta detalls ornamentals a obertures i cornises de regust rococó.
El 1776, la vila del Catllar va encarregar el temple a l'arquitecte Josep Carafí, que en dirigí les obres i va obrar ell mateix els elements escultòrics. Sembla que el 1790 era acabat, car el 28 d'agost era beneïda pel rector Mn. Joan Guardiola.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Joan del Catllar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 abril 2013].

## Enllaços externs

* «Sant Joan del Catllar». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Casa Buxeda

La Casa Buxeda és un edifici eclèctic de Sabadell (Vallès Occidental) protegit com a bé cultural d'interès local. Es troba a la Rambla, 63-65. El projecte definitiu d'aquesta casa és del 1868 i és el primer projecte firmat per l'arquitecte Rafael Guastavino.

## Descripció

Edifici format per la planta baixa i tres pisos en el que s'utilitzen elements ornamentals d'arrel classicista. La decoració de la façana s'estructura en dues zones: els dos pisos superiors i, la planta baixa i el primer pis.
El primer pis i planta baixa presenten un mur decorat a partir d'estuc formant carreus i on tres portes centren la composició. Aquestes portes són de dimensions considerables i inclouen el primer pis (a la zona de l'arcada).
Els pisos superiors (segon i tercer) s'organitzen a partir d'un mur arrebossat, pràcticament llis, a excepció de les cornises que divideixen les plantes i les pilastres en relleu que separen els balcons. S'ha donat un especial tractament a la part central amb un gran balcó i finestres més ornamentades. L'acabament de la façana mostra un ràfec sustentat per mènsules i damunt d'aquest una balustrada.

## Història

Inicialment l'edifici fou concebut com a despatx tèxtil i habitatge unifamiliar. L'any 1924 es transformà en pisos que són utilitzats com oficines i la planta baixa per comerços.

## Referències

* ↑ Garcia-Planas, Plàcid. «Identificado en Sabadell el primer edificio del ‘arquitecto de Nueva York’» (en castellà). La Vanguardia, 25-02-2024. [Consulta: 1r març 2024].
* 1 2 3 4 «Casa Buxeda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].

## Enllaços externs

* Casa Buxeda Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Sant Martí de Corsavell

Sant Martí de Corsavell és una església romànica al veïnat disseminat de Corsavell a l'oest del Puig de Bassegoda, a la capçalera de la vall de Corsavell, protegit com a bé cultural d'interès local. Pocs metres avall d'aquest edifici hi ha la Torre de Corsavell.

## Arquitectura

L'edifici, bastit durant el segle xii, es caracteritza per estar constituït per una sola nau, de la que destaca la façana de ponent, coronada per una espadanya de doble obertura. L'aparell dels murs és d'opus quadratum de carreus de pedra escairats lligats amb morter de calç i disposats en filades regulars. L'absis és semicircular, és a llevant i fou sobrealçat en algun moment posterior. Encara es pot apreciar la cornisa i llosa de la vella coberta. A les façanes nord i sud hi ha un fris senzill i una cornisa, a migdia, una finestra i, a l'interior, una cornisa corre els murs. La volta de la nau és de canó apuntada mentre que l'absis presenta una volta de quart d'esfera, i s'obre a la nau mitjançant un gran arc triomfal bastit amb carreus de pedra. Està alçat respecte al nivell de circulació de la nau i presenta tota la conca absidal decorada amb pintures murals. Una cornisa motllurada recorre els murs laterals de la nau, en el punt on es recolza la volta. Adossat també a aquests murs hi ha un banc corregut de pedra.
El temple s'il·lumina mitjançant dues finestres de mig punt i doble esqueixada obertes al mur de migdia de la nau. A l'absis, en el mateix costat meridional, hi ha una altra finestra més simple. El paviment interior del temple és bastit en pedra ben desbastada.
Un element que destaca és la seva interessant façana. Sobresurt la porta d'accés amb guardapols sobresortit i tres arcs en gradació, un fris que s'estén de nord a sud i un finestral molt interessant de dos arcs en gradació protegits també per guardapols. Damunt seu hi ha una cornisa motllurada que divideix el parament en dues parts. Consta d'un altre fris superior en forma d'angle còncau i el campanar d'espadanya de doble obertura.

## Història

L'indret, del qual es tenen notícies documentals des de la darreria del segle ix, fou colonitzat per monjos benedictins provinents del cenobi de Santa Maria d'Arles. Cal dir que ja se citava l'existència de l'"Ecclesiam de Curcavelo", l'any 1019, quan s'efectuà la seva cessió a la Canònica de Girona. Més tard, l'any 1171, s'esmentà com a "Sancti Martini de Curchavello", mentre que, en la segona meitat del segle xiv, se l'anomena "Sancti Martini de Cursavello". Al perdre la seva independència va passar a dependre de Sant Andreu de Llorona.
L'ermita té uns Goigs dedicats, amb lletra d'Enric Balaguer i música d'Àngel Colomer.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Martí de Corsavell». Romanicobert.cat. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 25 de març 2014. [Consulta: 11 octubre 2013].
* 1 2 «Sant Martí de Corsavell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2013].
* ↑ «Goigs a Sant Martí de Corsavell». [Consulta: 2016].
# Sant Simó de Fontscaldes

Sant Simó és l'església del poble de Fontscaldes, al municipi de Valls (Alt Camp), protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici d'una nau amb contraforts, entre els quals hi ha diverses capelles laterals. La capçalera és lleugerament poligonal. El campanar, de maó, s'eleva als peus de l'església, a la part esquerra, i és de base quadrada amb dos cossos vuitavats acabats en coberta piramidal. La façana té una porta d'arc ogival, envoltada per grans carreus i coronada per una cornisa que ressegueix l'arc, i damunt la qual hi ha una creu. En la part superior hi ha un rosetó, remarcat per una motllura decorativa d'arc apuntat. La coberta de l'edifici és a dues vessants, i el material emprat és la pedra. L'obra correspon a un gòtic tardà amb elements barrocs.
Està dedicada a sant Simó apòstol, a qui se li encomana protecció davant de malalties i tempestats. Al voltant de la seva festa (28 d'octubre) es fa la Festa Major del poble.

## Referències

* ↑ «Església de Sant Simó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2013].
* ↑ «Goigs a sant Simó de Fontscaldes (Valls)». [Consulta: 2017].

## Enllaços externs

* «Església de Sant Simó». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Can Sala (Albanyà)

El Can Sala és un edifici al veïnat de Bassegoda, al costat de l'església de Sant Miquel de Bassegoda. Fou sens dubte la masia més important del poble de Bassegoda, avui part del municipi d'Albanyà a l'Alt Empordà.

## Arquitectura

És un gran casal de planta rectangular i teulat a dues aigües, amb els vessants vers les façanes principals. Disposa de baixos, destinats al bestiar, planta noble, organitzada a partir d'una àmplia sala de convit, i pis superior-golfes. Va ser bastida amb pedra del país poc treballada, llevat dels bons carreus cantoners i els emprats per fer obertures. Cal destacar sis finestrals de mig punt a la façana de llevant així com un doble badiu sostingut per una pilastra central al costat de migdia. A ponent, disposa d'un ampli corral, cabanes i pallisses. A la llinda de la porta principal es pot llegir la següent descripció: JAUMA SALA 1796.

## Història

Durant la segona carlinada es reuniren a Can Sala els tradicionalistes de l'Empordà, tot esperant l'entrada del Pretendent, el comte de Montemolín, albergat aleshores a Sant Llorenç de Cerdans. Els carlins de la Garrotxa l'esperaven a Can Morató de Ribelles. La importància que en el seu dia va tenir Can Sala de Bassegoda queda reflectida per l'arribada del gran historiador de dret, Eduard de Hinojosa, per tal de conèixer documents cabdals de l'època dels remences, guardats a l'arxiu familiar.

## Referències

* 1 2 «Casal de Can Sala». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 gener 2014].
# Can Sellarès

Can Sellarès és una casa cantonera al Carrer del Mar de l'Armentera, a cent metres de l'església. És un edifici de planta baixa i pis, que ha estat rehabilitat recentment. És una casa amb dues parts diferenciades, l'esquerra que antigament devia servir com a paller o per a tenir-hi el bestiar que actualment és el garatge.
El costat dret és l'habitatge. De l'edifici cal destacar el primer pis, ja que la planta baixa és d'una gran senzillesa per tenir només un porta d'entrada a la casa, una entrada al garatge i dues petites finestres emmarcades amb carreus. Del primer pis en destaquen dues finestres a cada cos, quadrades les dels extrems i emmarcades per carreus, una de les quals està decorada amb una cornisa amb una inscripció en llatí. Pel que fa a les dues finestres centrals estan també emmarcades per carreus i són d'arc pla. La coberta de la casa és a dues vessants, mentre que la del garatge és a una sola vessant.

## Referències

* 1 2 «Can Sellarès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].