OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Bonifet (l'Esquirol)

El Bonifet és una masia de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular (10 x 8 m), coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, situada a Ponent. Consta de planta baixa, pis i golfes. La façana principal presenta un portal amb emmarcaments de totxo i una finestra oberta en un portal tapiat amb llinda i emmarcaments de gres; al primer pis hi ha una finestra amb emmarcaments i llinda de gres, datada (1671), amb ampit motllurat i carreus de pedra picada sota l'ampit. Al sector sud presenta un cos de corts de totxana adossat a la casa a través d'un terrat al primer pis sostingut per bigues de pòrtland. El cos de cort presenta uns fonaments alts, segurament una fossa, un portal, i està cobert amb fibrociment (Uralita). La façana Nord presenta un cos de cobert adossat (4 x 5 m) que consta de planta (actualment garatge) i un porxo, possiblement adaptat per aquesta funció recentment, al primer pis. Unit a aquest cos pel sector Est hi ha un petit cos de corts de totxana de planta baixa. Al primer pis s'obren dues finestres. La façana Est està parcialment adossada al pendent del terreny i presenta dues finestres al primer pis. La façana sud presenta un portal al terrat (primer pis).

## Història

Masia del segle xvii relacionada amb l'antiga parròquia de Santa Maria de Corcó. Sembla que fou la última rectoria de la Bertrana (mas relacionat amb la parròquia) abans que es construís l'actual rectoria vella. El nom original del mas seria "el Benifet", que deriva de la residència d'un beneficiat eclesiàstic, i amb aquest nom consta en el diari de Joan de la Guàrdia (1640). L'edifici actual (1671) té més l'estructura i vistositat d'un estament eclesiàstic que no mas d'una modesta pagesia de l'època. Sembla que en el temps que fou reformada continuà essent per un cert temps la residència del beneficiat.
Apareix en el "Nomenclator de la Provincia de Barcelona. Partido Judicial de Vich. 1860" com a casa de pagès.

## Referències

* 1 2 3 «El Bonifet 8». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Ibn an-Nuhàs

Abu-Zakariyà Muhyí-d-Din ad-Dimaixqí ad-Dimyatí (àrab: أبو زكريا محيي الدين الدمشقي ثم الدمياطي, Abū Zakariyyā Muḥyī d-Dīn ad-Dimaxqī ṯumma ad-Dimyāṭī), més conegut com a Ibn an-Nuhàs (àrab: ابن النحاس, Ibn an-Nuḥās) (Damasc?, ? - Damiata, 1411) va ser un erudit musulmà i un mujàhid o màrtir, que va morir mentre lluitava contra un exèrcit romà d'Orient.
Durant l'any 814 de l'Hègira, un exèrcit romà d'Orient va atacar la localitat d'at-Tina, a Egipte, i la gent de Damiata van acudir-hi a ajudar-los. Entre ells, hi havia Ibn an-Nuhàs, que hi va trobar la mort en combat.

## Obra

* Maixari al-aixwaq ila massari al-uixaq.

## Influència

Abdullah Yusuf Azzam, considerat el responsable de la revifalla del jihad al segle xx, deia que els llibres de Ibn an-Nuhàs eren els millors que havia llegit.

## Referències

* ↑ Al-Jawahir wa al-Durar fi Tarjamat Shaykh al-Islam Ibn Hajar
* ↑ Times magazine
# La Fita (Àger)

La Fita és una serra situada al municipi d'Àger a la comarca de la Noguera, amb una elevació màxima de 964 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ampliació de Casa Verdaguer

L'Ampliació de Casa Verdaguer és una obra de Folgueroles (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Està al costat de la Casa Museu Verdaguer.

## Descripció

Casa entre mitgera, de planta baixa, pis i golfes. Dos graons donen accés al portal d'entrada, rectangular i adovellada, com la resta d'obertures (les finestres) que presenta la façana principal. Tant a la planta baixa com al primer pis hi ha portals tapiats que antigament comunicaven amb la casa del costat, la número 7.
L'immoble, construït amb carreus units amb morter de fang, forma una unitat amb l'actual Casa Museu Verdaguer.

## Referències

* 1 2 «Ampliació de Casa Verdaguer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 juny 2020].
# Spilopelia

Spilopelia és un gènere d'ocells de la família dels colúmbids (Columbidae), de vegades denominat Stigmatopelia i antany inclòs a Streptopelia.

## Llista d'espècies

Aquest gènere està format per tres espècies:
* tórtora colltacada oriental (Spilopelia chinensis).
* tórtora del Senegal (Spilopelia senegalensis).
* tórtora colltacada de l'Índia (Spilopelia suratensis).

## Referències

* ↑ Josep del Hoyo i Nigel J. Collar. Illustrated checklist of the birds of the world. Vol.1, Non passerines, 2014
# Govern de la Comunitat francesa

El govern de la Comunitat Francesa (francès Gouvernement de la Communauté française) és l'òrgan executiu de la Comunitat Francesa de Bèlgica, creat amb la segona reforma de la constitució belga en 1980. Està encapçalat per un ministre-president és escollit de la llista que ha obtingut més vots al Parlament de la Comunitat Francesa. Des de les eleccions de 2024 el govern l'encapçala Élisabeth Degryse, de Mouvement Réformateur en coalició amb Els Compromesos.

## Competències

Les Regions i Comunitats de Bèlgica tenen competència exclusiva en algunes matèries, el que vol dir:
* Que només poden tractar matèries que els són assignades per la constitució o per una llei especial;
* Que són les úniques autoritats que poden manejar aquestes matèries.

## Referències

* ↑ «Les première et deuxième réformes de l'État». belgium.be. [Consulta: 5 gener 2019].
* ↑ Lambrecht, Marine. «Qui est Elisabeth Degryse (Les Engagés), nommée ministre-présidente de la Fédération Wallonie-Bruxelles ?» (en francès). RTBF, 14-07-2024. [Consulta: 29 desembre 2024].

## Vegeu també

* Govern Flamenc
* Govern Való

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2007-03-21 a Wayback Machine.
# Lluís de Pons i d'Esquerrer

Lluís de Pons i d'Esquerrer (Montclar d'Urgell, diòcesi d'Urgell 1617 - Solsona, 4 de gener del 1681), provinent de la familia Pons, que ostentaba la baronía de Montclar, amb els que va tenir litigis patrimonials i per drets senyorials. Fou el vuitè bisbe de Solsona. Benedictí claustral Tarraconense i abat del monestir d'Arles. Va prendre possessió del bisbat de Solsona el 4 de novembre del 1664. Va celebrar sis sínodes, dels quals dirigí els treballs, encara que no va voler dir que eren obra seva: en el tercer sínode es va decretar la impressió de les «Constitucions» dels seus predecessors Miguel Santos, i Fra Pedro de Santiago, que s'imprimiren a Barcelona a la impremta de Mathevat el 1665. Reimprimí, a més, el «Ritual de Paulo V» que ja havia acomodat a l'ús d'aquella diòcesi el seu antecessor Puigmarí. Diuen que l'ocasió de la seva mort va ser que va voler prendre un purgant preparat amb clara d'ou, i el que en la recepta deia «albumin. ov.», l'apotecari va llegir «alumin. ust.», amb què li va posar alum calcinat en comptes de clara d'ou.

## Bibliografia

* Torres i Amat, Fèlix. Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña (en castellà). Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 490 [Consulta: 12 octubre 2013].
* ↑ Dialnet, pàg. 3 [Consulta: 29 desembre 2024].
# Casa Romaguera

Casa Romaguera és un habitatge del municipi de Figueres (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat en ple centre històric amb una façana a la plaça del Museu Dalí. És un edifici de quatre façanes formant una illa, salvant el desnivell del terreny. La façana principal és al carrer Jonquera que continua llur composició a les façanes laterals simplificant-se. La façana posterior dona a la Plaça Gala i Dalí, és d'una composició formal més simple pateix també cert deteriorament tot i haver estat restaurada per la inauguració del Museu. A la façana principal trobem portalades a la planta baixa amb arcs de mig punt motllurats, destinats a locals comercials i amb un altell. Al primer pis trobem balconada correguda que es perllonga parcialment a les façanes laterals. A partir d'aquest nivell, ordenació vertical de l'edifici amb un ordre jònic que arriba fins a l'entaulament. El segon pis té balcons exempts sobre mènsules amb llindes arquitravades. Per sobre hi ha altell i cornisa coronant l'ordre. Per sobre hi ha un segon altell de construcció posterior. L'interior ha patit diverses modificacions.

## Història

El 1936, en constituir-se el Comité de Cultura i Art (3 membres del P.O.U.M. i un del P.S.U.C.) per preservar les obres d'art va ésser junt amb l'església de Sant Sebastià dipòsit d'aquestes al llarg de la guerra.

## Referències

* 1 2 «Casa Romaguera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Les Cols

Les Cols és una masia d'Olot protegida com a bé cultural d'interès local. Durant la Guerra Civil va servir de caserna.
És un gran casal de planta rectangular amb el teulat a dues aigües i les vessants vers les façanes principals. S'utilitzaren carreus ben escairats per fer les obertures i els angles de l'edifici. Té baixos, planta noble i pis superior. La porta principal és a la façana oest i a la llinda presenta la inscripció de la data de 1779 i dibuixos estilitzats. La façana més remarcable és la sud: els baixos tenen tres grans arcades de mig punt; la planta noble presenta dues arcades de punt rodó sostingudes per columnes de base quadrada i capitells trapezoïdals i al pis superior hi ha sis arcades de mig punt. Tot el conjunt està voltat per un alt mur amb porta d'entrada d'arc de mig punt i petit teulat a dues aigües.
Des del maig de l'any 1990 s'hi ha establert el restaurant «Les Cols», l'únic d'Olot que va obtenir dues estrelles Michelin, sota la direcció de Fina Puigdevall. El 2005 va experimentar una transformació i ampliació considerables, tot i conservar els elements essencials per l'estudi d'arquitectes RCR, s'hi van afegir un menjador i uns pavellons que serveixen d'hotel, obra que va contribuir a fer-les guanyar el premi Pritzker.

## Referències

* 1 2 «Mas les Cols». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
* ↑ «Les Cols». Restaurants amb Estrella Michelin. Costa Brava - Pirineu de Girona. [Consulta: 5 octubre 2019].
* ↑ «Fina Puigdevall, xef del restaurant Les Cols d'Olot, Premi Nacional de Gastronomia». Nació Digital – Garrotxa, 06-06-2019.
* ↑ «Les Cols». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Descobrint les joies Pritzker d'arquitectura d'Olot». Descobreix Olot, 23-08-2018. [Consulta: 5 octubre 2019].
* ↑ «RCR Arquitectes guanya el premi Pritzker d'arquitectura». La Garrotxa. La Terra dels volcans. [Consulta: 5 octubre 2019].
* ↑ Casas, Jordi «L'ànima de Les Cols». El Punt Avui, 12-03-2018, pàg. 34.
# L'Arimany (l'Esquirol)

L'Arimany és una masia de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia clàssica de planta rectangular (16 x 12 m), coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana situada a migdia. Presenta un volum compacte i està adossada a la masoveria vella per un pont cobert al primer pis, sota el qual s'observa un escaire de carreus. Sembla, per tant, que es pugui distingir un cos original d'un altre posterior. La façana principal presenta un eix de simetria en relació al portal central, una finestra datada (1679) al primer pis que, juntament amb les golfes, estan construïts amb tàpia. Les façanes Oest i Nord presenten un eix de simetria irregular amb algunes reformes a les obertures. La façana Est no presenta simetria i té una finestra esculturada amb un bonic llangardaix. A la façana principal es pot observar un curiós ràfec molt sortint però només a la part central. Aquesta façana té l'arrebossat en mal estat. La resta no estan arrebossades.

## Història

Masia documentada del segle xii. La família Arimany, que fins aleshores l'habitava, vengué aquesta antiga pagesia a començaments de segle.
La trobem registrada als fogatges de les "Parròquies del terme de Corcó, St. Jolia de Cabrera, St. Llorens Dosmunts, St. Bartomeu Sagorga, St. Vicens de Casserres y St. Martí Çescorts, fogajat a 11 d'octubre 1553 per Bartomeu Bertrana balle com apar en cartes 241", on consta un tal "Pere Arimany".
Apareix en el "Nomenclator de la Provincia de Barcelona. Partido Judicial de Vich. 1860" com a casa de pagès.

## Referències

* 1 2 3 4 «L'Arimany». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Molí de Busquets

El Molí de Busquets és una obra de Perafita (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Restes d'un molí cobertes per vegetació al 80%, entre les quals hi ha mur de les façanes curtes de l'edifici, amb un parell d'obertures rectangulars. La superior faria la funció de finestra mentre que la inferior seria l'accés a l'edifici. El mur és gruixut i de carreus de pedra irregular. A més a més, arran de terra, a la vora del Rec de la Roca Llisa, hi ha una tercera obertura en arc realitzada de forma molt rústica al mur.

## Referències

* ↑ «Molí de Busquets». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 juny 2020].
# Sant Pere de Mejanell

Sant Pere de Mejanell és una església d'Estaràs inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

A pocs metres de la torre defensa del castell de Mejanell, trobem la primitiva l'església de Sant Pere, transformada i reutilitzada modernament com a graner i adossada, en direcció a migjorn, a un cobert agrícola. L'edifici se'ns presenta d'una sola nau amb volta de canó, capçada per un absis semicircular amb ràfec de lloses de pedra que ressegueix el perímetre i coberta a doble vessant. La porta original d'accés no es pot veure exteriorment doncs, actualment, està situada al mur de migjorn de l'església, integrada al mur interior del cobert adjacent. Amb tot, sí que poden veure, a la façana de tramuntana, una porta d'accés allindada situada prop de l'absis. A la façana de ponent, hi ha una finestra amb llinda d'una sola esqueixada que dona llum a l'interior de l'edifici. Finalment, situat a llevant hi trobem l'absis semicircular, cobert amb un quart d'esfera, unificada amb la coberta de la nau de l'edifici, a partir de reformes posteriors que van alterar l'alçat d'aquest absis. El parament de l'església de Sant Pere és de carreus o carreuons poc escairats, de mides irregulars i disposats en filades poc ordenades.

## Història

La història d'aquesta església està lligada a la de la torre de guaita que trobem al seu costat. La primera data segura en qué s'esmenta el castell és l'any 1098, quan se'l cita en una donació. El 1638 Ramon Sabater cedí en emfiteusi la torre de Mejanell a Cebrià Domingo i el 1710 sembla que aquest lloc era de Joan de Copons, senyor de la Manresana.
És de suposar que en els seus orígens aquesta església va pertànyer al bisbat d'Urgell.
Aquesta església està inclosa en la declaració de BCIN del castell de Mejanell.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Pere de Mejanell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Amy Locane

Amy Rose Locane (nascuda el 19 de desembre de 1971) és una actriu de cinema i televisió nord-americana coneguda pel seu paper en la comèdia musical Cry-Baby de John Waters el 1990. El 1992, Locane va interpretar a Sandy Harling en la primera temporada de la sèrie de televisió Melrose Place. També és recordada pel seu paper com Kayla en la pel·lícula Airheads de 1994.
# Torre Rodona (Riudaura)

La torre Rodona és un edifici de Riudaura (Garrotxa) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

És l'únic vestigi que sembla haver-se conservat de l'antic priorat de Santa Maria de Riudaura. Està situada entre una casa particular i la rectoria de l'església parroquial. La torre, que fa uns 11 m d'alçada i uns 5 m de diàmetre, presenta una cobertura cònica, de teules, fruit de reformes posteriors ben visibles a tota la torre com l'obertura de finestres al sector oest. La seva estructura és de planta baixa i 3 pisos que van en diàmetre. Al costat del portal dovellat, la torre té un petit banc corregut i damunt d'aquest s'hi veuen duen espitlleres tapiades. Al costat de la finestra nova de la planta baixa es conserva una finestreta de quatre dovelles tapiada.
L'aparell de la torre mostra l'ús de carreus rectangulars a la part inferior fins a uns 3 m d'alçada i a partir d'aquí és de pedruscall. A la part superior la utilització de maó entremig de les pedres fa pensar en una reforma de la torre i les restes d'arrebossat presents en el mateix sector són mostra que havia estat totalment arrebossada. Sota la coberta, dalt de tot, hi ha una sèrie de petites finestretes que no semblen gaire antigues.

## Història

El monestir benedictí de Santa Maria de Riudaura fou fundat a mitjans del segle IX pel comte de Girona-Besalú i la seva església consagrada pel bisbe de Girona al cap de pocs anys (858). L'any 937 el comte Sunyer de Barcelona donà al monestir de Riudaura diversos alous, parròquies i llocs que posseïa als comtats de Besalú i d'Osona i, tres mesos després, decidí d'unir el monestir de Riudaura, en qualitat de priorat, al cenobi benedictí de Santa Maria de la Grassa.
A partir del segle x, els priors de Santa Maria de Riudaura exerciren la jurisdicció civil sobre la vila i terme de Riudaura, i també sobre els altres llocs que li pertanien en virtut de les successives donacions, tanmateix van tenir grans discussions amb els vescomtes de Bas sobre la legitimitat d'aquesta jurisdicció.
L'any 1119 el papa (Gelasi II) expedí una butlla en favor del monestir de Santa Maria de la Grassa, en la qual li eren confirmades les seves possessions, entre les quals havia, dins del bisbat de Girona, el cenobi de "Sanctae Mariae de Rivadario".
El 1592 el papa l'uní a Sant Pere de Camprodon. Aleshores ja no tenia comunitat. L'església actual fou refeta el 1779. Al seu costat hi ha una casa coneguda pel "monestir" o l'"abadia" amb una petita torre rodona, medieval, que és tot el que li resta d'antic.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Torre Rodona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].

## Enllaços externs

* Torre de Ridaura a Castells Catalans
# Far metàl·lic del moll de Portvendres

El far metàl·lic del moll és situat a l'extrem de l'escullera del port de Portvendres, al Rosselló (Catalunya del Nord).
Va ser construït el 1885 sobre un sòcol hexagonal d'obra de carreus, on recolzen sis pilars de fosa que sostenen la plataforma on hi ha la cambra de vetlla. L'òptica original del 1885 fou substituïda el 1906. El far va ser inscrit com a monument històric el 2011. La llanterna té un abast de 8 milles nàutiques.

## Referències

* ↑ «El far metàl·lic, en els ortofotomapes de l'IGN». Arxivat de l'original el 2016-06-01. [Consulta: 9 maig 2016].
* 1 2 Referència n. PA66000035, a la base de dades Mérimée, del Ministeri de Cultura francès.
* ↑ «Circuits découverte du patrimoine». Site officiel de la Ville et de l'Office de tourisme de Port-Vendres. Ajuntament de Portvendres. Arxivat de l'original el 19 de febrer 2014. [Consulta: 6 setembre 2014].
# Quint Muci Escèvola (cònsol 95 aC)

Quint Muci Escèvola (en llatí: Quintus Mucius Scaevola) va ser un jurista i magistrat romà fill del jurista Publi Muci Escèvola. Va viure al segle ii aC, i formava part de la gens Múcia.
Va ser tribú de la plebs el 106 aC, l'any que va néixer Ciceró, edil curul el 104 aC i cònsol el 95 aC junt amb Luci Licini Cras. En el seu període es va aprovar la lex Licinia Mucia de civibus regundis, una de les que van provocar la guerra social. L'any següent va ser procònsol a Àsia, província que va governar correctament i fins i tot els grecs d'Àsia van crear un festival (dies Mucia) per commemorar les seves virtuts. Després va ser nomenat pontífex màxim.
Va morir l'any 82 aC després de ser proscrit pel partit popular, cosa que indica que era partidari de Sul·la. Es va refugiar amb les vestals, però va ser assassinat en presència de les sacerdotesses i les estàtues de Vesta es van tacar de sang. Van tirar el seu cos al Tíber. L'assassí va ser Gai Flavi Fímbria, que després va morir a l'Àsia. Fímbria ja havia fet un intent de matar Muci Escèvola durant els funerals de Gai Mari l'any 86 aC, però només el va ferir, segons diu Valeri Màxim.
Ciceró el descriu com un orador eloqüent i un expert jurista. Dona referència d'un important cas en el qual es va oposar a Luci Licini Cras, el seu antic col·lega. Va ser el primer jurista que va tractar de forma científica el ius civile sobre el que va fer una obra de 18 llibres (Jus civile primus constituït generatim in libros decem et octo redigendo) molt utilitzat per juristes posteriors. Pomponi també diu que era obra seva el Liber Singularis, i un llibre de definicions, o potser uns escrits abreujats sobre lleis, del qual n'hi ha alguns fragments al Digest. Ciceró també el defineix com autoritat en Ius Pontificium. El principal col·laborador i abans deixeble de Muci Escèvola va ser Gai Aquil·li Gal, que va ser pretor juntament amb Ciceró. La Cautio Muciana (de la que deriva la moderna presumpció muciana, per la qual se suposaven donats pel marit els béns adquirits per la muller durant el matrimoni, del Codi Civil espanyol, derogada en els seus aspectes discriminatoris, i de la compilació catalana i codi de successions de Catalunya) és derivada d'aquest personatge.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 733-734.
# Vapor Marcet Poal

El Vapor Marcet Poal és un antic edifici industrial del centre de Terrassa, protegit com a bé cultural d'interès local. És situat al carrer de la Rasa, fent cantonada amb el carrer del Pantà.
És un edifici industrial cantoner de dues plantes, amb coberta a dues aigües. Utilitza el maó vist com a element bàsic de construcció i d'ornamentació, encara que d'una manera sòbria. Els finestrals, d'arc rebaixat, al primer pis s'agrupen de dos en dos, separats per finíssims envans que semblen més aviat mainells. Les façanes són molt planes i presenten incorporació d'elements classicistes (cornises, frontó triangular).
Al costat dret de la nau hi ha un cos destinat a oficines i magatzem, que segueix el mateix esquema de façana, però que en l'aspecte ornamental s'enriqueix amb una sèrie de solucions de procedència modernista, ja que al primer pis apareixen grans finestrals en arc de mig punt i balcons semicirculars, que enllacen amb les obertures de la planta baixa, d'arc rebaixat i perfil sinuós a la part inferior, amb reixes de ferro forjat molt elaborades. Aquest cos, de façana estucada que imita carreus de pedra, s'aixeca sobre un sòcol de pedra, i al bell mig hi destaca una capelleta amb una imatge del Sagrat Cor de Jesús. Com a acabament, la façana presenta una artística tortugada ceràmica que lliga amb la cornisa.

## Història

El magatzem és la part més antiga de l'empresa tèxtil, i és una obra de Josep Maria Coll i Bacardí del 1914; actualment, allotja el Patronat Municipal d'Educació. La fàbrica és una ampliació tardana de Lluís Muncunill del 1920, on destaquen els trets més característics de la seva arquitectura; ha estat transformada en l'escola Lanaspa.
L'edifici fou remodelat l'any 1992.

## Referències

* 1 2 3 «Vapor Marcet Poal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 octubre 2014].
* ↑ «Vapor Marcet (oficines)». Pobles de Catalunya: Guia del patrimoni històric i artístic dels municipis catalans. [Consulta: 1r novembre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa