OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Castell de Castellbell

El castell de Castellbell és una edificació originalment gòtica que està situada dalt d'un turó pròxim al nucli del Burés, al municipi de Castellbell i el Vilar, al Bages. Al seu voltant, el riu Llobregat descriu un meandre.

## Història

Documentat des del 979, rebia el nom de Castell Beliti. Aquest edifici de forma rectangular, amb dos cossos més alts en els extrems, figurava en el dot matrimonial de la comtessa Ermessenda, esposa de Ramon Borrell. Va ser propietat dels Montcada durant el segle xiii, i a finals del segle xiv passaria a les mans de Jaume Desfar, senyor de Castellbell, Vacarisses i Rellinars. Durant el segle xviii va ser restaurat, ja que les diverses destruccions que va patir hi havien fet estralls, especialment la del 1485, quan els remences el van ocupar violentament, en van arrencar i cremar les quinze portes de les cambres i en van enderrocar la meitat de la torre.
El que avui es veu, constitueix l'obra situada a ponent del pati central, ja que la resta va ser destruïda el 1719 pel seu propietari d'aleshores, Josep d'Amat i de Junyent, segon marquès de Castellbell, a fi que no fos ocupat pels miquelets. Actualment en resta només l'edifici, sense cap moble. A l'interior del recinte es troba l'antiga cisterna que recollia l'aigua de la pluja per abastir el castell i les ruïnes de l'antiga capella de Sant Miquel. Als peus de la cinglera hi ha les ruïnes de l'església romànica de Sant Vicenç del Castell.
Actualment fa funció de casa agrícola.

## Arquitectura

És un gran edifici gòtic, rectangular, amb dos cossos, més alts als extrems i amb la capella romànica de Sant Miquel desafectada. El castell s'enlaira sobre uns cingles, que es troben encerclats pel meandre que descriu el Llobregat al passar per aquestes terres. La roca serveix de suport i fonament als murs de la fortalesa, de la qual avui solament en queda la part situada ponent del pati central. En la cara de migdia s'obren dos parells de finestrals gòtics d'estructura geminada, amb una esvelta columneta al mig que acaba amb un petit capitell. En aquesta mateixa façana es troba un portal adovellat i de mig punt. Els flancs de ponent i de llevant de la construcció són més elevats que el cos central. L'aparell és força regular; els carreus, units amb argamassa, estan disposats en filades.

## Referències

* 1 2 «Castell de Castellbell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Castell de Castellbell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].

## Enllaços externs

* Castellbell a Castells Catalans
# 688
## Esdeveniments

* 11 de maig – Toledo (Regne de Toledo): A instàncies del rei visigot Ègica, se celebra el XV Concili de Toledo.
* Regne dels Francs: Pipí d'Héristal, majordom de palau d'Austràsia, venç els seus oponents i aconsegueix ésser nomenat majordom també de Nèustria i Borgonya, amb la qual cosa passa a controlar tot el territori i s'anomena a si mateix Duc i Príncep dels Francs.
* Antioquia (Síria): Els romans d'Orient ocupen la ciutat i donen suport als mardaïtes en contra dels àrabs.

## Naixements

* Califat de Damasc: Marwan II, darrer califa omeia. (m. 750)

## Necrològiques

* Burgos (Regne de Toledo): Vamba, rei visigot.
* Marchiennes (Flandes): Santa Rictruda, abadessa basca.
* Hijaz (Aràbia): Abd-Al·lah ibn Abbàs, savi musulmà.
# Miró de Tost

Miró o Mir de Tost fou un noble català del s.X. Fou propietari del castell de Tost, i es casà amb Sança, amb la qual tingué quatre fills:
* Bernat, que fou ardiaca de la Seu d'Urgell
* Seniofred, sagristà de la mateixa catedral
* Gerberga, casada amb Miró Guillem de Castellbò, vescomte de d'Urgell
* Arnau, l'hereu i conqueridor de la Vall d'Àger i les terres del Montsec, creant així el segon dels vescomtats d'Urgell.

## Referències

* 1 2 «Miró de Tost». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 5 6 P.C. «Notes marginals (Tost)». A: Rafael Dalmau. Els castells catalans. Barcelona: Dalmau, 1979. ISBN 84-232-0158-9.
* ↑ «Castell de Tost». castellsmedievals.com. [Consulta: 20 novembre 2011].
* ↑ «Castell de Tost». A: Catalunya Romànica. GEC. ISBN 9788485194568.
# Collaret de perles (sexe)

Un collaret de perles és un terme d'argot que es refereix a un acte sexual en què un home ejacula semen a sobre o a prop del coll, el pit o les mamelles d'una altra persona. Pot fer-se després d'un coit intermamari o sexe oral. Es diu que el resultat d'això s'assembla a un collaret de perles a causa de les gotes de semen blanques i translúcides que són dipositades.
És una de les activitats que utilitzen les prostitutes com a alternatives de sexe segur per als clients que no es volen posar un preservatiu, perquè el coit intermamari amb una dona amb els pits grans s'assembla al sexe amb penetració.

## Vegeu també

* Bukkake

## Referències

* 1 2 3 Davis, 1996, p. 125-127.
* ↑ Sex Tips for Straight Women from a Gay Man: Dan Anderson. Regan Books, 1997. p106-7.
* ↑ The Vice Guide to Sex and Drugs and Rock and Roll: Suroosh Alvi, Gavin McInnes, Shane Smith. Warner Books, 2003. p35

## Bibliografia complementària

* Eric Partridge; Tom Dalzell, Terry Victor. Taylor & Francis. The New Partridge Dictionary of Slang and Unconventional English, 2006, p. 1455. ISBN 041525938X.
* Davis, Peter. Auckland University Press. Intimate Details & Vital Statistics: AIDS, Sexuality and the Social Order in New Zealand, 1996, p. 125-127. ISBN 1869401395.
# Loricarioïdeus

Els loricarioïdeus (Loricarioidea) són una superfamília de peixos teleostis de l'ordre Siluriformes. Conté unes sis famílies Trichomycteridae, Nematogenyiidae, Callichthyidae, Scoloplacidae, Astroblepidae, i Loricariidae. Alguns esquemes també inclouen Amphiliidae. Aquesta superfamília, incloent-hi Amphiliidae, comprèn uns 156 gèneres i 1.187 espècies.

## Taxonomia

Loricarioidea es considera tradicionalment una part dels Siluroidei, un clade de tots els peixos gats excloent-hi Diplomystidae. A Nelson, 2006, aquest agrupament és germà cladísticament de la superfamília Sisoroidea. Tanmateix en recents anàlisis moleculars, s'ha determinat que el subordre Loricarioidei (no incloent-hi Amphiliidae) és germà del grup que inclou Diplomystidae i Siluroidei. Amphiliidae, en aquesta anàlisi es va trobar que era més proper a Mochokidae o Malapteruridae.

## Distribució i hàbitat

Aquests peixos es troben en aigües dolces dels Neotròpic, a Amèrica del Sud Panamà i Costa Rica. Loricàrids i Astroblèpids tenen una boca succionadora que els permet pujar pels salts d'aigua.

## Referències

* 1 2 3 Nelson, Joseph S. Fishes of the World. John Wiley & Sons, Inc, 2006. ISBN 0-471-25031-7.
* 1 2 Sullivan, JP; Lundberg JG; Hardman M «A phylogenetic analysis of the major groups of catfishes (Teleostei: Siluriformes) using rag1 and rag2 nuclear gene sequences». Mol Phylogenet Evol., 41, 3, 2006, pàg. 636–62. DOI: 10.1016/j.ympev.2006.05.044.
# El Senyor dels Anells, el joc de rol

Aquest article tracta del joc de Decipher. Pel joc de I.C.E., vegeu El Senyor dels Anells, el joc de rol de la Terra Mitjana
El Senyor dels Anells, el joc de rol (The Lord of the Rings Roleplaying Game segóns el seu títol original en anglès) és el segon joc de rol oficialment situat en la Terra Mitjana, el món de fantasia creat per J. R. R. Tolkien. Va ser dissenyat per Steve S. Long (entre d'altres) i fou publicat per primer cop als Estats Units el 2000 per l'Editorial Decipher Inc. El joc al que succeeix es titulava El Senyor dels Anells, el joc de rol de la Terra Mitjana, abans editat per Iron Crown Enterprises (I.C.E.) però avui dia completament descatalogat dés de 1999 per la fallida econòmica de I.C.E.
No està traduït en català (com era el cas de El Senyor dels Anells, el joc de rol de la Terra Mitjana) però l'editorial madrilenya La Factoría de Ideas el publica en castellà des de 2002.

## Sistema de joc

El sistema de joc de The Lord of the Rings Roleplaying Game es basa en la següent equació: 2D6+nivell d'habilitat vs dificultat o Número Objectiu. Posa èmfasi en la interpretació, les característiques personals de cada personatge i en la crònica, o narració, que el màster pot dur a terme. D'aquesta manera, s'obtenen personatges que no són només un munt de números sense sentit, i qui els interpreta pot treballar amb ells com ho desitgi. Es pot destacar que el sistema CODAST (així es denomina el sistema de Decipher) té incorporat certs elements o regles d'altres jocs, com Ars Magica (els nivells de ferides) o La llegenda dels cinc anells (regles per a batalles massives). N'hi ha prou amb pensar en el seu basament, semblant al sistema D20 de la tercera edició de Dungeons & Dragons.

## Suplements

Actualment ha obtingut nombrosos suplements, seguint el fil argumental de les pel·lícules. D'aquesta manera, han aparegut nous llibres on es detalla com reproduir fidelment els fets esdevinguts en La Germandat de l'Anell, Les Dues Torres o El Retorn del Rei. També s'han publicat diversos suplements on s'expandeix el bestiari i la màgia de la Terra Mitjana de forma significativa.

## Referències

* ↑ Breu història de I.C.E (en anglès)
* ↑ «El Señor de los Anillos en el catàleg en línia de La Factoría de Ideas (en castellà)». Arxivat de l'original el 2008-12-19. [Consulta: 27 març 2009].

## Vegeu també

* Terra Mitjana
# Elsa Calcagno

Elsa Calcagno (Buenos Aires, 1910 - 1978) va ser una compositora nascuda a l'Argentina.

## Obres

Algunes de les seves obres van ser:
* 1º Sinfonía (orquestra).
* 12 preludios.
* Intermezzo N°1 (piano).
* Intermezzo N°2 (piano).
* Intermezzo N°3 (piano).
* La Fantasía Argentina (orquestra).
* Los naranjales: aire de zapateado del litoral (piano).
* Milonga estilizada: danza (piano).
* Valle de zonda: cueca (piano).
* Variaciones y convierto (piano i orquestra).
* Zambita (piano).

## Fonts

* Cardellicchio, Antonio. La esencia de la historia de la música. Buenos Aires: Antonio Cardellicchio, 1999, p. 154.
* «Elsa Calcagno» (en castellà). Catàleg Acceder. Buenos Aires: Govern de la Ciutat de Buenos Aires.
# Coelurus

Coelurus és un gènere de dinosaure celurosaure que va viure al Juràssic superior (estatge Kimmeridgià mitjà-superior, entre fa 153 i fa 150 milions d'anys). Tot i que el seu nom es relaciona amb una de les divisions principals de teròpodes (celurosaures), històricament s'ha conegut poca cosa d'aquest animal, i a vegades s'ha confós amb el seu contemporani i més ben conegut Ornitholestes. Com molts dinosaures estudiats durants els primers anys de la paleontologia, ha tingut una història taxonòmica confusa, amb nombroses espècies anomenades i potseriorment transferides a altres gèneres o abandonades. Actualment es reconeix una única espècie com a vàlida: l'espècie tipus, C. fragilis, descrita per Othniel Charles Marsh l'any 1879. Es coneix a partir d'un esquelet parcial trobar a la formació de Morrison de Wyoming, Estats Units. Era un petit carnívor bípede amb les potes allargades.

## Descripció

Coelurus és conegut a partir de la major part de l'esquelet d'un únic individu, inloent nombroses vèrtebres, pelvis parcial i cintura escapular, i la majoria dels braços i cames, que es troben al Museu Peabody d'Història Natural; tanmateix, la relativa completesa de l'esquelet no es va conèixer fins a l'any 1980. Els fòssils es van recuperar de la pedrera de Reed 13 a Como Bluff, Wyoming.

## Referències

* ↑ Ostrom, John H. «Coelurus and Ornitholestes: Are they the same?». A: Jacobs, Louis L. (ed.). Aspects of Vertebrate History: Essays in Honor of Edwin Harris Colbert. Flagstaff: Museum of Northern Arizona Press, 1980, p. 245–256. ISBN 0897340523.
* ↑ Carpenter, Kenneth; Miles, Clifford; Ostrom, John H.; and Cloward, Karen. «Redescription of the small maniraptoran theropods Ornitholestes and Coelurus from the Upper Jurassic Morrison Formation of Wyoming». A: Carpenter, Kenneth (ed.). The Carnivorous Dinosaurs (pdf). Bloomington: Indiana University Press, 2005, p. 49–71. ISBN 0-253-34539-1 [Consulta: 7 gener 2010]. Arxivat 2009-03-25 a Wayback Machine.
# Comandament universal

Un comandament universal és un dispositiu que és capaç de controlar diferents elements (com equips audiovisuals, aires condicionats o sistemes de robòtica) d'un o diversos fabricants diferents, mitjançant codis IR (infraroigs), o bé perquè té emmagatzemats aquests codis de control en una base de dades interna, o bé perquè és capaç d'aprendre els codis IR del comandament original de l'element a controlar o bé per una combinació d'ambdues coses.
Molts d'aquests aparells estan limitats pel nombre total de dispositius que poden controlar o pel nombre màxim d'ordres que emmagatzemen, encara que alguns tenen bases de dades amb milers de configuracions.

## Tipus

Els anys 80 van sortir al mercat uns comandaments amb una quantitat limitada de botons que podien aprendre els controls d'un comandament existent. Evidentment hi havia un problema quan no es tenia el comandament original.
Per a solucionar-ho van sortir al mercat uns comandaments que es poden dividir en tres grans grups:
* Els que s'assemblen a un comandament normal però amb molts botons i tenen pre-programats un gran nombre de comandaments.
* Els que estan compostos per una pantalla tàctil en què es representen els botons dels diferents dispositius que controlen mitjançant un menú de selecció previ. D'aquests la majoria es poden connectar a un ordinador (connectat a Internet o no) per a configurar-los a partir d'una base de dades de comandaments, però també poden aprendre nous controls.
* Els que són un híbrid del primer i segon grup, és a dir tenen tecles, una pantalla de menús no tàctil, interfície USB i també poden aprendre nous controls. Es podrien considerar uns successors més versàtils dels dels 80.
La problemàtica dels primers (els que no són capaços d'aprendre) sorgeix quan apareixen nous dispositius en el mercat i no es troba a la base de dades interna, en aquests casos no és possible actualitzar els controls, encara que sempre es pot intentar usar-ne d'un altre aparell del mateix fabricant (hi solen haver famílies compatibles dins d'un mateix fabricant)
En els del segon i tercer grups que disposen d'una pantalla de cristall líquid configurable (tàctil o no), que permeten entre altres coses fer macros múltiples, la dificultat pot raure al costat de l'usuari final, al tenir què utilitzar un programari de configuració amb massa possibilitats i que pot no ser prou entenedor perquè en faci ús un usuari "no especialitzat". (Una macro típica seria -amb una sola tecla-, engegar el televisor, posar l'entrada AV2, engegar el DVD i prémer reproducció)

## Vegeu també

* Comandament a distància
* Comandament JP1

## Referències

* ↑ Technica Pacifica. Easy X10 Projects For Creating A Smart Home. Indy Tech Publishing, 1 abril 2005, p. 48–. ISBN 978-0-7906-1306-2 [Consulta: 30 juny 2012].

## Enllaços externs

* One For All
* LOGITECH Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* PHILIPS Arxivat 2012-09-10 a Wayback Machine.
* NEVO
# Vic de Sòs (comarca)

Vic de Sòs (en occità Vic de Sòs, en francès Vallée de Vicdessos) és un Parçan o comarca d'Occitània situada al Llenguadoc. La seva vila principal és Vic de Sòs.
Segons la proposta del diari Jornalet de divisió administrativa d'Occitània, basada en l'obra de Frederic Zégierman Le Guide des pays de France, Vic de Sòs estaria ubicat a la regió del Llenguadoc, subregió del Comtat de Foix.
Oficialment, les comunes del Vic de Sòs estan situades al sud del departament francès de l'Arieja.

## Referències

* ↑ «Las encontradas d’Occitània» (en occità). Jornalet, 12-06-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «Lo trabalh de recuperacion de las encontradas d’Occitània contunha» (en occità). Jornalet, 30-10-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
# Sankosh

Sankosh és un gran riu asiàtic que neix a Bhutan on és conegut com a Puna Tsang Chhu, prop de la vila de Wangdue Phodrang a 1.364 metres d'altitud. Rep el Dang Chu i després dos tributaris principals, el Mo Chu i Pho Chu, que el troben prop de Punakha just sota el monestir de Punakha (Punakha Dzong) residència d'hivern del cos central de monjos budistes. Segueix cap al sud cap a Dagana i a Takshay rep el Hara Chu per l'oest. El darrer tributari a Bhutan és el Daga Chu.
Quan baixa a les planes d'Assam forma el límit entre el districte de Kokrajhar i el districte de Jalpaiguri a Bengala Occidental. Passa per la part occidental de l'antic duar (pas) de Ripu i a Maktaigaon es divideix en dues branques; la part occidental conserva el nom original, corre per Jalpaiguri i Coch Behar per després retrobar a la branca oriental, anomenada Gangadhar, prop de Patamari. El riu unit agafa llavors el nom de Dudhkumar i desaigua al Brahmaputra més avall de Dhubri.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
* Sistema fluvial de Bhutan, 1978
* Jordans, Bart. Bhutan: A Trekker's Guide. Cicerone, 2005. ISBN 1 85284 398 5.
* Himalayan Maphouse. Bhutan Himalaya [mapa], 1:390.000.
# Vadi

Vadi o Wadi o ciutat de Savantvadi o Sawantwadi (Marathi: सावंतवाडी)/(Malwani/Konkani: वाडी, apareix també com Sawantwari, Sundarwari i altres variants, sempre en el sentit de "Jardí Bonic") és una ciutat i municipi de Maharashtra al districte de Sindhudurg, antiga capital del principat de Savantvadi. Està situada a 16° 00′ N, 73° 45′ E﻿ / ﻿16.00°N,73.75°E﻿ / 16.00; 73.75 i consta al cens del 2001 amb 22.871 habitants (el 1881 apareix amb 8.584 habitants).
Fou fundada per Phond Sawant el 1670. Està a la vora d'un llac anomenat Moti Talao i conegut com a "Llac de la Perla". Hi ha també una fortalesa.

## Referències

* [1880] Ratnagiri and Savantvadi District Gazetteer. X. The Gazetteers Department (Government of Maharashtra), 1996 [Consulta: 15 gener 2009].

## Enllaços externs

* Sawantwadi a Google Maps
* Sawantwadi a Outlook Traveller Arxivat 2007-04-14 a Wayback Machine.
Viccionari
# 70 aC
## Esdeveniments
### República Romana

* Marc Licini Cras i Gneu Pompeu Magne són cònsols.
* Expansió dels sueus.

## Naixements

* 15 d'octubre - Virgili, poeta romà.
* Desembre - Cleòpatra VII
* Gai Cilni Mecenàs, polític romà.
* Publi Corneli Dolabel·la, consol romà.

## Necrològiques

* Espàrtac, esclau romà i líder rebel.
# Montefrío

Montefrío és un municipi situat al nord de la província de Granada. Té 6.520 habitants (INE 2005). Està situat entre la Sierra de Parapanda i la Sierra de Priego. El 1982 va ser declarat Conjunt Històric-Artístic Nacional.

## Llocs d'interès

Castell Àrab i Església de la Vila: És un imponent conjunt monumental situat al cim d'un penyal. La Fortalesa Àrab es va construir el 1352 quan regnava a Granada Yússuf I. L'obra va ser dissenyada pel mateix arquitecte de l'Alcassaba de l'Alhambra. Encara que no existeixen plànols del castell, se sap que tenia una gran Torre de l'Homenatge, tres places d'armes i dos amplis aljubs. La fortalesa va servir de residència durant set anys a Aben Ismael III, príncep acabdillat pels Abencerraigs que més tard esdevindrà rei de Granada amb el nom de Yusuf V.
L'Església de la Vila es va construir al segle xvi sobre la fortalesa àrab per simbolitzar el triomf del cristianisme. És obra de Diego de Siloé i és d'estil gòtic-renaixentista.
Església de l'Encarnació: es va construir sota el regnat de Carles III. Es va posar la primera pedra l'11 de novembre de 1786 i va es va donar per acabada, en el fonamental, el 12 d'agost de 1802. Es va inaugurar el 2 de novembre del mateix any.
Té una forma de cercle perfecte, al qual s'adossa, a manera de capçalera, un petit rectangle que acull la Capella Major i als seus costats dues petites habitacions, una per a la sagristia, amb la torre sobresortint darrere de la Capella. En la banda oposada s'articula un altre rectangle per a la portalada i dos petits quadrats amb escala per pujar al cor.
El mur que delimita la nau presenta capelles i fornícules de forma alternada, amb retaules i escultures, i en la part superior una passarel·la amb cornisa que marca l'arrencada de la volta. Al costat de la capella major s'obren dos petits balcons sobre les portes que comuniquen amb la sagristia i l'altra habitació simètrica a aquesta.
Els murs exteriors són de carreus, delimitats en alçada per una petita cornisa i altres més amunt, que de forma escalonada reben la teulada. La portalada té una obertura amb un buit a dalt i un arc i acabat en un gran frontó triangular.
El precedent d'aquesta església es troba a Roma en el panteó d'Agripa-Adriano.

## Referències

* ↑ «Real Decreto 1752/1982, de 18 de junio, por el que se declara conjunto histórico-artístico a Montefrío (Granada).» (en castellà). Boletín Oficial del Estado. [Consulta: 15 gener 2018].
* ↑ «Iglesia Castillo de la Villa - Fortaleza Árabe» (en castellà). Empresa Pública para la Gestión del Turismo y del Deporte de Andalucía, S.A. [Consulta: 15 gener 2018].
* ↑ Jiménez Baena, Javier Felipe. «Iglesia de la Encarnación (Montefrío)» (en castellà). Universidad de Granada, 17-03-2008. [Consulta: 15 gener 2018].
# 679
## Esdeveniments

* Austràsia: Per la mort de Dagobert II, Teodoric III, rei de Nèustria i Borgonya, accedeix al tron del país, reunificant el Regne dels Francs.
* Constantinoble: En el setge de la ciutat els àrabs sofreixen una severa derrota per terra i per mar i es veuen obligats a signar una pau per 30 anys molt favorable als romans d'Orient.
* Bulgària: Asparukh Khan aconsegueix dels romans d'Orient la cessió del país al sud del Danubi i funda el regne búlgar.
* Constantinoble: Teodor I és deposat com a patriarca de la ciutat i és substituït per Jordi I de Xipre.

## Necrològiques

* 23 de desembre – Lorena (Austràsia): Dagobert II, rei, assassinat en una cacera.
* Elnon (Austràsia): Sant Amand de Maastricht, bisbe.
# Bridgmanita

La bridgmanita és un mineral de la classe dels silicats que pertany i dona nom al subgrup de la bridgmanita. Va ser anomenada l'any 2014 per Chi Ma i Oliver Tschauner en honor de Percy Williams Bridgman (1882-1961), guanyador del Premi Nobel de Física l'any 1946 pel seu treball sobre la física d'altes pressions.

## Característiques

La bridgmanita és un nesosilicat de fórmula química (Mg,Fe)SiO₃. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. És una espècie dimorfa de l'akimotoïta. Es creu que aquest mineral compon fins al 93% del mantell inferior i, per tant, probablement sigui el mineral més abundant a la Terra. Va ser aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2014.

## Formació i jaciments

Va ser trobada l'any 2009 al meteorit condrític Tenham, que va impactar a Queensland, Austràlia l'any 1879. S'hi va trobar bridgmanita al meteorit en forma de cristalls de mida submicromètrica en venes foses induïdes per l'impacte.

## Referències

* ↑ «Bridgmanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 28 desembre 2015].
* ↑ Murakami, Motohiko; Ohishi, Yasuo; Hirao, Naohisa; Hirose, Kei «A perovskitic lower mantle inferred from high-pressure, high-temperature sound velocity data». Nature, 485, 7396, 02-05-2012, pàg. 90–94. DOI: doi:10.1038/nature11004.
* ↑ Parra, Sergio «Explorando lo desconocido: récord de perforación ofrece pistas sobre el origen de la vida en la Tierra». National Geographic, 14-08-2024 [Consulta: 14 agost 2024].
* ↑ Alford, Justine. «World's Most Common Mineral Finally Given A Name». IFL Science.

## Enllaços externs

* Foto