OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lampredotto

El Lampredotto és un plat florentí basat en un dels quatre estómacs de bovins, l'abomàsum, localment anomenat lampredotto. El lampredotto és un típic plat camperol de cuina Florentina, que continua sent molt popular en la ciutat gràcies a la presència de nombroses parades, anomenades lampredottai, o venedors de lampredotto, situats en diferents zones de la ciutat.

## Característiques

El lampredotto consta d'una part prima, la gala, i una part més grassa anomenada Spannocchia. La gala, formada pels plecs de la mucosa de l'estómac interior, es caracteritza per petites crestes de color porpra i gust fort. La Spannocchia, part carnosa, té un color més clar i un gust delicat. El lampredotto deu el seu nom a la llamprea, i evoca la forma d'aquesta anguila, molt abundant en les aigües de l'Arno.

## Preparació

Es cuina durant llarg temps en aigua amb el tomàquet, la ceba, el julivert i l'api. Es pot menjar bullit i condimentat amb salsa verda que és la manera més generalitzada entre els florentins, o tallar en petits trossos com farciment d'un entrepà toscà salat, el semelle, la part superior del qual acostuma a amarar-se en el brou de la seva cocció. Molt popular a les parades dels lampredottai és també la versió al zimino sard, o en humit, amb verdura de fulles verdes, remolatxa en general.

## Referències

* ↑ Scotti, Attilio «Elogia del Lampredotto: salva la Firenze globalizzata del Gusto» (en italià). Newsfood.com, =2010. Arxivat de l'original el 2013-12-07 [Consulta: 16 octubre 2014].
* ↑ «Gazzetta gastronomica. Top Lampredotto a Firenze» (en italià). [Consulta: 16 octubre 2014].
* ↑ «Trippa e lampredotto» (en italià). [Consulta: 16 octubre 2014].
* ↑ «Il pane toscano» (en italià). [Consulta: 16 octubre 2014].
* ↑ «Lampredotto» (en italià). [Consulta: 16 octubre 2014].
* ↑ A la Toscana, l'anomenat guisat humit es cou en una base de tomàquet

## Bibliografia

* Rangoni, Laura. La povera nobiltà della trippa (en italià). Lucca: Pacini Fazzi, 2000. ISBN 978-88-7246-398-7.
* Scheggi, Massimo. Lampredottai e trippaiuoli a Firenze. Florència: Edizioni Tipografia Artistica Fiorentina, 2004.
* Neri, Indro. Ricette col lampredotto (en italià). Seattle: Aerostato, 2011. ISBN 978-0-9842169-2-5.
* Romanelli, Leonardo. Il libro delle frattaglie (en italià). Florència: Romano Editore, 2011. ISBN 978-88-96376-42-3.

## Enllaços externs

* «Accademia della trippa (italià)».
* Focacci, Aldo. «Il panino con il lampredotto». Edizioni Pubblicità Italia (italià). Arxivat de l'original el 2013-12-03. [Consulta: 16 octubre 2014].
# El Solà (Olot)

El Solà és una masia d'Olot (Garrotxa) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una casa pairal bastida el 1605, formada per tres cossos ben diferenciats la casa dels senyors, la casa dels masovers i les pallisses i cabanes. La casa dels masovers encarada a llevant és de planta rectangular amb teulat a dues aigües, sostingut per bigues de fusta visibles des de l'exterior. Al costat de la casa hi ha una interessant pallissa amb una gran arcada apuntada.
A la casa pairal, de façanes amb carreus de pedra a les obertures, s'hi conserva una capella amb voltes de creueria i un altar barroc i escultures.

## Referències

* 1 2 «Mas Solà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Hiddekel Cavus

Hiddekel Cavus és una formació geològica de tipus cavus a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 29.62 ° ° latitud N i 16.48 ° longitud E, que fa 23.3 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI el 17 de maig de 2016 i fa referència a una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Hiddekel Cavus". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Chaparral Cars

Chaparral Cars fou una escuderia nord-americana que va construir automòbils de competició des de 1962 fins als inicis dels anys 70. I, després d'uns anys d'inactivitat, va tornar a les pistes amb la victòria a Indianàpolis el 1980.
L'equip fou fundat per Hap Sharp i Jim Hall. Jim Hall era un magnat texà del petroli, enginyer i pilot.
El nom de Chaparral li fou suggerit a Jim Hall com a evocador de l'ocell corredor Geococcyx californianus, endèmic dels "chaparrales" les zones semidesèrtiques de Califòrnia, Texas, Mèxic i zones properes.
L'escuderia Chaparral Cars fou pionera en aspectes molt importants de l'automòbils de curses: en la transmissió (convertidor de parell, caixa de canvis automàtica), aerodinàmica (alerons afegits a la carrosseria, ala orientable), efecte sòl per aspiració i augment de l'amplada dels pneumàtics. Per a més detalls poden consultar-se algunes pàgines web especialitzades.

## Referències

* ↑ Richard Falconer; Doug Nye. Chaparral. Motorbooks International, 8 novembre 1992. ISBN 9780879386078 [Consulta: 8 novembre 2010]. Pàgina 25.
* ↑ Entrevista realitzada a Jim Hall. Dimensions dels pneumàtics de competició.(anglès)
* ↑ Fluid Mechanics Arxivat 2006-11-13 a Wayback Machine.(anglès)
* ↑ Vic Elford and the Vacuum Cleaner (Chaparral 2J)(anglès)
* ↑ Chevrolet - Racing 14 Years of Raucous Silence by Paul van Valkenburgh(anglès)
* ↑ Tribute to Chaparral - a compendium of links to Chaparral references(anglès)

## Vegeu també

* Convertidor de parell

## Enllaços externs

* The Chaparral Files
# Tombet

El tombet també és un plat típic de Mallorca molt similar a la samfaina.

## Receptes

El tombet mallorquí es prepara amb làmines fines de patates, albergínies i pebrots vermells prèviament fregits en oli d'oliva. Després de traslladar les làmines a una cassola es cobreix amb tomàquet sofregit amb all i julivert i es fica al forn per una estona. Sovint es presenta en una greixonera.
El tombet es pot menjar sol com si fos un plat vegetarià, però en la cuina local mallorquina se serveix freqüentment per acompanyar el llom de porc o peixos com la serviola o la llampuga, segons l'època de l'any. Cal dir que és important no pelar ni les albergínies ni els pebrots abans de tallar-los en làmines.
Com que el tombet és la versió mallorquina de la samfaina del Principat o de la ratatolha occitana hi ha qui, influenciat per aquests plats, afegeix carabassó, però aquest darrer no es troba en el plat tradicional.
En la cuina valenciana, i en concret a la de la comarca de la Plana, es cuinen les faves o bajoquetes al tombet, una recepta humil de llauradors que consisteix a sofregir abundant ceba fins que grogueja, afegint-hi també abundant tomaca ratllada i les bajoquetes trossejades quan la tomaca comença a bullir. Les bajoques han de bullir dins el brou de tomaca i, per tant, la quantitat ha de ser-ne abundosa. Les Bajoquetes al Tombet s'estofen a foc lent en cassola de fang i es remouen a tombs suaus. Hi existeixen variants amb trossets de pernil, embotit o carn de porc. Al Maestrat de Castelló hom coneix una altra recepta, molt antiga, el Tombet de Benassal o Tombet del Maestrat, feta amb la mateixa tècnica, que consisteix a bullir caragols cristians -blancs- amb herbes aromàtiques i cuinar-los en una olla on es guisen amb carn de conill o de xai, afegint-hi una salsa espessa composta de julivert, alls, ametles, ou dur esmicolat i safrà al final del bull. Hi existeixen altres variants segons les localitats.

## Referències

* ↑ «Jill Dupleix, Timesonline (en)». Arxivat de l'original el 2011-06-29. [Consulta: 15 gener 2009].
* ↑ Tombet tradicional (en)
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Part de {{Cultura de Catalunya}} :
Companatges i condiments :
# Can Mengol (Sant Gregori)

Can Mengol és una obra de Sant Gregori (Gironès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia de planta rectangular desenvolupada en planta baixa i pis. La coberta és de teula àrab a dues vessants, acabada amb un senzill ràfec de teula i rajol pintat amb calç. Les parets portants són de maçoneria, arrebossada a la façana i deixant a la vista els carreus de les cantonades i les obertures. La porta d'accés és emmarcada per dovelles i al pis hi ha tres finestres de caràcter medieval amb impostes que ajuden a la llinda de pedra a salvar la llum. L'interior s'estructura amb tres crugies perpendiculars a la façana principal, a la crugia lateral dreta, tant en planta baixa com al pis, hi ha un pilar fet amb lloses de pedra al mig de la sala. Els sostres són fets amb cairats de fusta excepte a la part lateral esquerra, més posterior, que és coberta amb volta de rajol.

## Referències

* ↑ «Can Mengou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Bidet

Un bidet és una banyereta en forma de seient per a la higiene íntima. Sol estar fet de porcellana, gairebé sempre a joc amb el vàter situat a la cambra mateixa, i té una sortida d'aigua freda i calenta, aixeta i una canalització per a la sortida d'aigua. Serveix per a rentar-se l'anus i els genitals externs, amb més freqüència que les dutxes, especialment en certs moments, com per exemple les dones al postpart. Sovint s'usa també per a rentar-se els peus o tenir els peus en aigua freda o en banys. Algunes persones l'usen com a banyera per als nens petits.

## Etimologia

La paraula catalana bidet ve del francès bidet, nom que li van donar perquè calia asseure-s'hi amb les cames obertes, com quan hom munta a cavall. Alguns afirmen que els francesos van prendre la paraula de bidet que és el nom en francès d'un cavall petit o cavallet per als infants o les dames.

## Curiositats

Malgrat considerar-se una invenció francesa, els bidets són molt rars actualment a França, sobretot en comparació amb Andorra, Espanya, Itàlia, Portugal i Grècia, on n'hi sol haver almenys un a la majoria de les llars. Els francesos van considerar que, havent-hi paper de vàter, no calia un tipus d'higiene específica que no es pugui fer a la dutxa. En canvi, als països del sud d'Europa, del Magrib i d'Àsia es considera molt útil per a usar a més del paper de vàter.
Al Japó no és estrany de trobar bidets als lavabos públics.

## Cultura popular

La cançó El baró de Bidet, popularitzada per La Trinca té com a tema el bidet.

## Referències

* ↑ Compagnie des Libraires (Paris). La connaisance parfaite des chevaux: contenant la manière de les gouverner..., l'art de monter à cheval.... par la Compagnie des Librairies, 1741, p. 1– [Consulta: 13 gener 2011].
# Hyperborei Cavi

Hyperborei Cavi és una formació geològica de tipus cavus a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 80.62 ° latitud N i 312.66 ° longitud E, que fa 43.11 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1988 i fa referència a una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Hyperborei Cavi". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Portada/efemèride gener 20

André-Marie Ampère
« 19 de gener · 20 de gener · 21 de gener »
# Bigota

Una bigota és una peça que permet tensar els cables de l'eixàrcia ferma d'un vaixell.
Fins a principis del segle XX el seu ús era universal en tots els velers de gran desplaçament. En l'actualitat es conserva en vaixells de disseny clàssic.

## Descripció

Generalment és de fusta i de forma aproximadament plana i circular. Consta de tres o quatre forats. El sistema de tensat amb bigotes consta de dues bigotes unides per un tros de corda (anomenat acollador) que passa per tots els forats, alternant les dues bigotes. Els caps de la corda es fermen a un i altre costat del sistema (cadenot i cable a tensar). Desfermant un dels caps i caçant o amollant és possible ajustar la tensió del cable objecte de la maniobra (obenc, burda, etc.).

## Principis físics

Considerant un conjunt "tensor de bigotes" fent les seves funcions (per exemple: amb el veler navegant un tensor de sobrevent), resulta que la força de tensió que actua sobre el cable i el cadenot és - sense tenir en compte el fregament- unes sis vegades més gran que la que ha de suportar la corda tensora. Hi ha una multiplicació mecànica de la força a canvi d'un recorregut més gran.
De la mateixa manera, quan hom tensa la corda, la força en els extrems del tensor és unes sis vegades més gran.

## Tendències modernes

Amb l'eixàrcia ferma formada per cables metàl·lics, els tensors són - generalment- tensors de rosca. La difusió de "cables" de cordam sintètic, amb fibres d'alta resistència i baix allargament, fa que el sistema de bigotes torni a ser una opció interessant i pràctica.
Especialment amb bigotes modernes de nous disseny i materials moderns.

## Referències

* ↑ Pompeu Fabra; Josep Miracle. Diccionari general de la llengua catalana. EDHASA, 1980. ISBN 9788435001205 [Consulta: 9 novembre 2010].
* ↑ Institut d'Estudis Catalans. Diccionari de la llengua catalana. Ed. 3 i 4, 1995. ISBN 9788429739817 [Consulta: 9 novembre 2010].
* ↑ Joan Corominas. Joan Coromines. Anthropos Editorial, 1990, p. 131–. ISBN 9788476582503 [Consulta: 9 novembre 2010].
* ↑ Ricard Jaime Pérez. La maniobra en els velers de creu. Edicions UPC, febrer 2002, p. 61–. ISBN 9788483015902 [Consulta: 9 novembre 2010]. Pàg. 59.
* ↑ United States Coast Guard Auxiliary. Sailing Skills and Seamanship. McGraw Hill Professional, 30 agost 2007, p. 16–. ISBN 9780071470292 [Consulta: 9 novembre 2010].
* ↑ Smith, Ian Cameron. «Synthetic Standing Rigging», 15-05-2007. Arxivat de l'original el 2008-07-24. [Consulta: 5 maig 2008].
* ↑ Bigotes modernes d'alumini anoditzat. Arxivat 2010-06-04 a Wayback Machine.(anglès)

## Vegeu també

* Cadenot
* Obenc
# Tony Marsh

Anthony Ernest "Tony" Marsh va ser un pilot de curses automobilístiques britànic que va guanyar en sis ocasions el campionat britànic de curses de muntanya i a més va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Tony Marsh va néixer el 20 de juliol del 1931 a Stourbridge, Worcestershire, Anglaterra.

## A la F1

Va debutar a la sisena cursa de la temporada 1957 (la vuitena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 4 d'agost del 1957 el GP d'Alemanya al Circuit de Nürburgring.
Tony Marsh va participar en un total de cinc curses puntuables pel campionat de la F1, disputant-les en tres temporades diferents (1957 - 1961), assolí un vuitè lloc com a millor resultat i, per tant, no aconseguint cap punt pel campionat.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | Posició | Punts |
| 1957 | Ridgeway Managements | Cooper | Climax | ARG | MON | 500 | FRA | GBR | ALE 15 | PES | ITA | | | | - | 0 |
| 1958 | Tony Marsh | Cooper | Climax | ARG | MON | HOL | 500 | BEL | FRA | GBR | ALE 8 | POR | ITA | MAR | - | 0 |
| 1961 | Tony Marsh | Lotus | Climax | MON | HOL | BEL NVS | FRA | GBR Ret | ALE 15 | ITA | USA | | | | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 5 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Can Portell (Sant Gregori)

Can Portell és una obra de Sant Gregori (Gironès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia de planta rectangular desenvolupada en planta baixa i pis. La coberta és de teula àrab a quatre vessants. Les parets portants són de maçoneria arrebossada a les façanes deixant a la vista els carreus de les cantonades i les obertures.
En una façana lateral hi té adossat un cobert-paller.

## Referències

* 1 2 «Can Portell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Boletals

Boletal (Boletales) és un ordre de fongs agaricomicets, conté unes 1.300 espècies amb diversitat de formes dels cossos fructífers.

## Ecologia

Normalment són fongs ectomicorizals que es troben principalment al bosc, algunes espècies són paràsites.

## Comestibilitat i identificació

Els boletals normalment tenen una mena d'esponja sota el capell, n'hi ha de molts colors els de color blanc o vermell mai són comestibles i els altres cal identificar-los.
El gènere Boletus conté espècies molt apreciades com és Boletus edulis (grup dels fungi porcini en italià) Boletus aereus i Boletus pinophilus, altres com Boletus badius també són comestibles. Espècies de Suillus es consideren insípids però són apreciats a Rússia.
Molts boletals malgrat no ser tòxics tenen mal gust.
Entre la família Paxillaceae n'hi ha de verinosos mortals. Boletus satanas també és molt tòxic.

## Referències

* ↑ Robinson R.. Fungi of the South West Forests. Department of Conservation & Land Management, Western Australia, 2003. ISBN 0-7307-5528-2.

## Enllaços externs

* "The Boletes ('Boletales')" per Michael Kuo, MushroomExpert.Com, March 2005
* The Boletes of Michigan per Alexander H. Smith i Harry D. Thiers, 1971. (Monografia)
# Sisyphi Cavi

Sisyphi Cavi és una formació geològica de tipus cavus a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -69.8 ° latitud N i 4.51 ° longitud E, que fa 423.63 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1976 i fa referència a una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Sisyphi Cavi". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Can Cadamont (Sant Gregori)

Can Cadamont és una obra de Sant Gregori (Gironès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Conjunt format per l'edifici principal i diversos cossos posteriors de serveis a demés d'una tanca que arriba a conformar una era tancada davant l'edifici principal. La construcció originària és de planta rectangular i és desenvolupa en planta baixa, planta pis i golfes. La coberta és de teula àrab a dues vessants. Les parets portants són de maçoneria amb restes d'arrebossat a les façanes. La porta principal és emmarcada per dovelles, les de la part superior les van partir al convertir la finestra del pis en balcó (aproximadament del segle xviii). La resta d'obertures estan emmarcada per llindes i brancals fets amb carreus, excepte els forats més moderns. L'interior s'estructura en tres crugies perpendiculars a la façana, els sostres són fets amb bigues de fusta i algunes portes estan emmarcades amb carreus.

## Referències

* ↑ «Can Casademont». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Margarida de prat

La margarida de prat o margaridot (Leucanthemum vulgare, Sinònim Chrysanthemum leucanthemum), és un tipus de margarida molt estesa originària d'Europa i de les regions asiàtiques de clima temperat. Ha estat introduïda a Amèrica del Nord, Austràlia i Nova Zelanda on s'ha tornat una mala herba comuna i també és plantada a la vora de les carreteres.

## Descripció

Planta perenne que fa de 6 a 100 cm d'alçada, erecta glabra o pubescent i que presenta nombroses formes. Les fulles són verd fosques a les dues bandes, les fulles mitjanes de la tija i també les superiors oblongues o rarament linears, de més de 2 mm d'ample i regularment dentades. Capítols solitaris o en grups, lígules blanques. No produeix papus. Floreix de maig a setembre.

## Hàbitat

Brolles i pastures. No es troba a les Balears. Als Països Catalans viu de des de 150 a 2400 m d'altitud.

## Usos

Els brots sense obrir es mengen marinats com les tàperes.

## Referències

* ↑ "Wildflowers Find Favor With Highway Gardeners" article by Felicity Barringer in the New York Times August 29, 2007
* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans Barcelona 1990
* ↑ Ox-eye daisy capers Arxivat 2007-03-13 a Wayback Machine., Daisy Capers at WildFoods.ca. Retrieved December 12, 2006.

## Enllaços externs

* Blanchan, Neltje. Wild Flowers Worth Knowing. Project Gutenberg Literary Archive Foundation, 2005.
* Ox-eye daisy, Leucanthemum vulgare diagnostic photographs and information
# Tenuis Cavus

Tenuis Cavus és una formació geològica de tipus cavus a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 85.08 ° latitud N i 3.96 ° longitud E, que fa 51.53 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 2006 i fa referència a una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Tenuis Cavus". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Kenneth Mellanby

Kenneth Mellanby (26 de març de 1908– 23 de desembre de 1993) va ser un ecologista i entomòleg anglès, que el 1961 va fundar i servir com a director del Monks Wood Experimental Station, un centre de recerca ecològica en Huntingdon, Anglaterra. Va començar la revista Environmental Pollution el 1970, i va ser l'autor de diversos llibres.

## Obres

* Scabies. Oxford University Press, 1944 (2nd ed.: Hampton, Classey, 1972. ISBN 0900848618)
* University College, Ibadan. The site and its acquisition. Ibadan, 1954
* The birth of Nigeria's university. London, Methuen, 1958
* Pesticides and Pollution. London, Collins, 1967. (2nd rev. ed., 1972. ISBN 0002131773)
* The Mole. London, Collins, 1971. ISBN 0002131455
* The Biology of Pollution. London, Edward Arnold, 1972. ISBN 071312380X (2nd ed. 1980: ISBN 0713127767)
* Human Guinea Pigs. London, Merlin Press, 1973. ISBN 0850361753
* Can Britain feed itself? London, Merlin Press, 1975. ISBN 085036194X
* Talpa, the story of a mole. [Children's book]. London, Collins, 1976. ISBN 0001955047
* Farming and wildlife. London, Collins, 1981. ISBN 000219239X
* Air pollution, acid rain and the environment (ed. by Mellanby). London, Watt Committee on Energy. ISBN 1851662227
* The DDT story. Farnham, British Crop protection Council, 1992. ISBN 0948404531
* Waste and Pollution. London, Harper Collins, 1992. ISBN 0002191822

## Bibliografia

* Tekena Tamuno. Ibadan Voices: Ibadan University in Transition. Ibadan University Press, 1981. ISBN 978-9781211096.
* Kenneth Mellanby. The birth of Nigeria's university. Methuen, 1958.
# Enric de Montferrat

Enric de Montferrrat (circa 1020 - c. 1044 o 1045), de la família dels Alerams, va ser fill de Guillem III de Montferrat i germà petit d'Otó II de Montferrat. Al costat del seu germà va ser comarquès de Montferrat a partir del 1042.
Cap al 19 de gener del 1042 es va casar amb Adelaida de Susa, senyora de Torí. Amb aquesta unió s'unien els dos principals marquesats del nord-oest d'Itàlia.

## Referències

* ↑ Merlone, 1983, p. 580.

## Bibliografia

* Merlone, R. Prosopografia aleramica (secolo X e prima metà dell'XI) (en italià). Bollettino storico-bibliografico subalpino, LXXXI, 1983.

## Enllaços externs

* Heinrich I, Margraf von Montferrat (alemany)
* «Medieval Lands Project on Henry of Montferrat» (en anglès). [Consulta: 27 novembre 2014].