OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fabio Celestini

Fabio Celestini (Lausana, 31 d'octubre de 1975) és un jugador de futbol suís d'origen italià. Mesurant 183 cm i pesant 76 kg, jugà al lloc de centrecampista defensiu.
Ha participat en l'Euro 2004 amb Suïssa. Al final d'aquesta competició, es retira del futbol internacional però torna al combinat nacional el 2007 per prendre una part en l'Euro 2008 que es disputà a Suïssa. El 13 de maig de 2008, Celestini ja no formà part de la llista dels jugadors seleccionats per a l'Euro.
Després d'haver estat format al club de la seva ciutat natal, el FC Lausanne-Sport, arriba el 2000 a França, al Troyes. Després de dues bones temporades, segueix Alain Perrin que ho imposa com un pilar del seu nou equip, el mític Olímpic de Marsella. Malgrat la qualificació en Lliga dels Campions, Perrin és desembarcat el gener de 2004 i José Anigo no confia en ell tant. Es va llavors de l'Olympique i recala en el segon club de València, el Llevant UE. Després d'una temporada, arriba al Getafe CF on juga des de l'estiu 2005.

## Clubs successius

* 1995-00 : FC Lausanne-Sport (127 partits, 23 gols)
* 2000-02 : Troyes AC (50 partits, 2 gols)
* 2002-04 : Olympique de Marsella (77 partits, 1 gol)
* 2004-05 : Llevant UE (25 partits, 1 gol)
* 2005-10 : Getafe CF (121 partits, 1 gol)
* 2010: FC Lausanne-Sport

## Palmarès

* Finalista de la Copa UEFA el 2004 amb l'Olympique de Marsella
* Finalista de la Copa d'Espanya en 2007 i 2008 amb el Getafe.

## Fundació 442

Pronunciat four-four-two, aquesta fundació té per a objectiu principal fer del futbol un motor de la integració social dels joves i un enllaç entre ells. Fabio Celestini n'és el creador. La primera presentació fou un partit en l'Estadi de Ginebra amb com a participant dels jugadors tals com Eric Cantona, Basile Boli, Stéphane Chapuisat entre d'altres.
# Gremi de Llibreters de Vell de Catalunya

Gremi de Llibreters de Vell de Catalunya és una organització empresarial que agrupa les llibreries de vell amb seu a Catalunya.
El Gremi de Llibreters de Vell de Catalunya es va fundar a Barcelona l'any 1978, tot i que durant els anys trenta ja havia existit una Associació Professional de Llibreters de Vell de Catalunya, que es troba en els orígens de l'actual Gremi. El Gremi té la finalitat de defensar els interessos professionals dels seus membres, que en són una quarantena. Anualment organitza a Barcelona la Fira del Llibre d'Ocasió Antic i Modern, un certamen que s'inicià el 1952 per un antic Gremi de Llibreters de caràcter més generalista. Des de l'any 2020 fins al 2023, el president del Gremi de Llibreters de Vell de Catalunya fou el poeta i llibreter Marçal Font i Espí.A partir de l'any 2024 l'actual president és el llibreter i arqueòleg Erik Prats i Martínez, fundador juntament amb Sara Reyes Barazar de la llibreria anticuària Antigularia. Anteriorment, el precediren en el càrrec Patricia Camiño entre els anys 2015 i 2020, i encara abans, Albert Obradors Casals, que fou el seu president entre els anys 2002 i 2015.

## Referències

* ↑ Pons i Serra, Amadeu «Gremi de Llibreters de Vell de Catalunya». Enciclopèdia.cat - Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 4 abril 2021].
* ↑ Núñez, Ivet «Els llibreters de vell, al límit La Fira del Llibre Antic, un oasi després de les pèrdues durant la pandèmia». Tot Barcelona, 19-09-2020 [Consulta: 4 abril 2021].
* ↑ Lázaro, Nil «Albert Obradors deixa la presidència del Gremi de Llibreters de Vell després de 13 anys. Patricia Camiño, de la llibreria Litoral, serà la primera dona que assumeix aquest càrrec». Presència. Suplement mensual d'El Punt Avui, 19-04-2015, pàgs. 48-49 [Consulta: 4 abril 2021].
* ↑ Nuñez, Ivet «Patricia Camiño: “Les dones hem de lluitar per arribar a llocs de responsabilitat” Entrevista amb la primera dona presidenta del gremi de llibreters de vell de Catalunya». El Món, 08-03-2020 [Consulta: 4 abril 2021].

## Enllaços externs

* Gremi de Llibreters de Vell de Catalunya
# Hernán Crespo

Hernán Crespo (Florida, 5 de juliol de 1975) és un futbolista argentí ja retirat que jugava en la posició de davanter centre. Una vegada retirat va entrenar els juvenils del Parma i al Modena FC.

## Referències

* 1 2 3 «Perfil i estadístiques d'Hernán Crespo» (en alemany). [Consulta: 25 agost 2016].

## Enllaços externs

* Estadístiques a transfermarkt.de (alemany)
Hernán Crespo amb l'Argentina - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de l'Argentina – Copa del Món de futbol 1998
1 Roa •
2 Ayala •
3 Chamot •
4 Pineda •
5 Almeyda •
6 Sensini •
7 C. López •
8 Simeone •
9 Batistuta •
10 Ortega •
11 Verón •
12 Burgos •
13 Paz •
14 Vivas •
15 Astrada •
16 Berti •
17 Cavallero •
18 Balbo •
19 Crespo •
20 Gallardo •
21 Delgado •
22 Zanetti •
Seleccionador: Passarella
Selecció de futbol de l'Argentina – Copa del Món de futbol 2002
1 Burgos •
2 Ayala •
3 Sorín •
4 Pochettino •
5 Almeyda •
6 Samuel •
7 C. López •
8 Zanetti •
9 Batistuta •
10 Ortega •
11 Verón •
12 Cavallero •
13 Placente •
14 Simeone •
15 Husaín •
16 Aimar •
17 G. López •
18 K. González •
19 Crespo •
20 Gallardo •
21 Caniggia •
22 Chamot •
23 Bonano •
Seleccionador: Bielsa
Selecció de futbol de l'Argentina – Copa del Món de Futbol 2006
1 Abbondanzieri •
2 Ayala •
3 Sorín •
4 Coloccini •
5 Cambiasso •
6 Heinze •
7 Saviola •
8 Mascherano •
9 Crespo •
10 Riquelme •
11 Tévez •
12 Franco •
13 Scaloni •
14 Palacio •
15 Milito •
16 Aimar •
17 Cufré •
18 Maxi Rodríguez •
19 Messi •
20 Cruz •
21 Burdisso •
22 González •
23 Ustari •
Seleccionador: Pekerman
Selecció de futbol de l'Argentina – Copa Amèrica de futbol 2007
1 Abbondanzieri •
2 Ayala •
3 Díaz •
4 Ibarra •
5 Gago •
6 Heinze •
7 Palacio •
8 Zanetti •
9 Crespo •
10 Riquelme •
11 Tévez •
12 Carrizo •
13 González •
14 Mascherano •
15 G. Milito •
16 Aimar •
17 Burdisso •
18 Messi •
19 Cambiasso •
20 Verón •
21 D. Milito •
22 Orión •
Seleccionador: Basile :
# Judy Minx

Judy Minx (París, 4 de gener de 1989) és una actriu pornogràfica francesa. S'identifica com a treballadora sexual, queer i com a activista feminista.

## Biografia

Judy Minx va néixer a París i és d'ascendència tunisiana i algeriana. Es va unir a una organització feminista l'any 2005 quan estava a l'institut. Just després dels 18 anys, el 2007, es va convertir en actriu porno al "porno heterosexual convencional". També va començar a implicar-se en moviments porno queer i feministes. Juntament amb la seva carrera porno, va continuar els seus estudis i és llicenciada en Anglès. Judy Minx és una activista pels drets de les treballadores sexuals, i és propera al sindicat francès de treballadores sexuals (STRASS). També ha impartit tallers d'educació sexual.
El 2009, va aparèixer al documental Les travailleu(r)ses du sexe, dirigit per Jean-Michel Carré. El 2010, va protagonitzar la pel·lícula dramàtica The Final Girl de Todd Verow, que es va definir com "una variació lèsbica de The Tenant" de Roman Polanski. El 2011, va ser una de les protagonistes de Too Much Pussy! , una pel·lícula docudrama dirigida per Emilie Jouvet que va seguir el viatge per Europa (de Berlín a Malmö) d'un grup de sis animadors, tots membres del moviment del sexe positiu. Aquell mateix any, va protagonitzar un segment de Fucking Different XXX, una pel·lícula independent alemanya que consta de vuit episodis, cadascun rodat per un director diferent i ambientat en una ciutat diferent, que tenen com a tema principal l'amor gai/lèsbic. El 2011, va aparèixer al vídeo musical de la cançó de Ladytron "White Elephant". El 2012, va aparèixer a la pel·lícula de comèdia independent Mommy Is Coming, dirigida per Cheryl Dunye. El 2013 va aparèixer al documental holandès "Een man weet niet wat hij mist", on té relacions sexuals amb un home gai d'estrella d'or a la pel·lícula per ajudar-lo a perdre la seva virginitat heterosexual.

## Filmografia parcial

* Een man weet niet wat hij mist (2013)
* Mommy is Coming (2012)
* Fucking Different XXX (2011)
* Much More Pussy (2011)
* Roulette Toronto (2010)
* Too Much Pussy! Feminist Sluts, a Queer X Show (2010)
* The Final Girl (2010)
* Histoires de sexes (2010)
* Les travailleu(r)ses du sexe (2010)
* Roulette Berlin (2009)
* Ti'touch II (2008)

## Referències

* ↑ «Judy Minx». Emiliejouvet.com. Arxivat de l'original el 2013-01-22. [Consulta: 10 agost 2012].
* ↑ «Judy Minx, la petite sĹ"ur du porno queer - TĂŞtu». Têtu. Arxivat de l'original el 2012-05-11. [Consulta: 12 agost 2012].
* ↑ «Judy, actrice porno, 525 euros par mois, " jamais à découvert "» (en francès). Rue 89, 14-03-2012. [Consulta: 12 agost 2012].
* ↑ , 08-05-2010.
* ↑ , 12-05-2011.
* ↑ , 06-06-2011.
* ↑ , 16-06-2009.
* ↑ , 06-06-2011.
* ↑ , 09-02-2012.
* ↑ , 29-03-2012..
* ↑ «Een man weet niet wat hij mist - VPRO» (en dutch). Arxivat de l'original el 2013-11-02. [Consulta: 1r novembre 2013].

## Enllaços externs

* Judy Minx a Internet Movie Database (anglès)
* Judy Minx a l'Internet Adult Film Database
* Judy Minx a l'European Girls Adult Film Database
# Karl Pitschel

Karl (Carl) Pitschel (1829 – 29 de gener de 1883) va ser un mestre d'escacs austríac.
Va ocupar el quart lloc a Krefeld 1871 (9è Congrés de la DSB-oest, el campió fou Louis Paulsen), va ocupar el quart lloc a Leipzig el 1871 (primer congrés de la DSB, el campió fou Adolf Anderssen), va ocupar el cinquè lloc a Altona 1872 (tercer congrés del Nord). DSB Congress, Anderssen fou el guanyador), va ocupar el 12è lloc a Torneig de Viena de 1873 (guanyat per Wilhelm Steinitz i Joseph Henry Blackburne), va compartir el primer lloc amb Anderssen i Carl Goering a Leipzig 1876 (2n Congrés de l'MDSB), va ocupar el 12è lloc al torneig d'escacs de París 1878 (Johannes Zukertort i Szymon Winawer foren els campions), i va empatar als llocs 6–7 a Leipzig 1879 (1r Congrés DSB, va guanyar Berthold Englisch). Pitschel es va retirar després de tres rondes i els seus jocs no es van comptar en els resultats oficials de Berlín 1881 (2n Congrés DSB).

## Referències

* ↑ Schulz, André. «150 years ago: The Vienna Chess Tournament 1873». Chessbase. [Consulta: 23 desembre 2024].
* ↑ Berliner Schachverband :: 2.DSB-Kongreß in Berlin 29.08.-17.09.1881 Arxivat 20 juliol 2012 at Archive.is. Berlinerschachverband.de. Consultat 20 octubre 2011.
# Pintor de l'Inframon

El Pintor de l'Inframon va ser un antic pintor grec de gerros de la Pulla (Apulia en llatí). Les seues obres daten de la segona meitat del segle iv a. de C. Deu el seu nom a les nombroses escenes de l'inframon que va pintar.

## Trajectòria

És el successor del Pintor de Darios, en el taller del qual va començar la seua carrera i on va treballar amb altres artesans influents. Este taller era com una fàbrica i estava situat probablement a Taras. Va representar amb freqüència escenes teatrals, especialment les de les tragèdies clàssiques d'Eurípides, i temes mitològics.

## Obres

Una de les seves obres mostra Hades i Persèfone al seu palau a l'inframon. Les composicions i el contingut mitològic s'aproximen als del Pintor de Darios, i les influències es poden vore en les representacions de robes i rostres. Altres temes inclouen Hades segrestant Persèfone, Eos segrestant Cèfal, i Càstor i Pòl·lux segrestant les filles de Leucip. En els dos primers gerros fa una representació molt lliure, distribuïx les figures en diferents nivells i les separa amb frisos de circells. El tercer gerro és una altra imatge temàticament adequada, que és única en este tipus de pintura i única en el seu tipus: Càstor i Pòl·lux lluiten contra els fills d'Afareu. Els seus primers treballs van influir en artistes posteriors.

## Estil

El Pintor de l'Inframon sovint carrega la decoració. La representació dels rostres no és ben definida, de manera que les figures semblaven malhumorades. La seua qualitat era la representació dels músculs dels homes despullats, que representa en tensió, fet que recorda les escultures hel·lenístiques. Amb tot, les cames solen ser molt primes. Va detallar acuradament els cabells i la roba estampada. El Pintor de l'Inframon és menys original que el Pintor de Darios, i també mostra algunes històries de Melanipe poc documentades. L'obra tardana atribuïda a l'artista mostra una ràpida disminució de qualitat, cosa que fa pensar que ja no era obra del Pintor de l'Inframon, sinó d'altres pintors del seu taller.

## Bibliografia

* Arthur Dale Trendall. Red-figure vases of South Italy and Sicily. A handbook. Philip of Saverne, Mainz, 1991 («Cultural History of the Ancient World», vol. 47), esp. p. 115-118 ISBN 3-8053-1111-7.

## Notes

* ↑ Denominació recomanada per l'Oficina d’Estandardització de la Secció Filològica de l'Institut d'Estudis Catalans (resposta per correu electrònic del 26 de juliol de 2023).
* ↑ Denominació recomanada per l'Oficina d’Estandardització de la Secció Filològica de l'Institut d'Estudis Catalans (resposta per correu electrònic del 28 d'agost de 2023).
# Dioscúrides de Samos

Dioscúrides o Dioscòrides (en grec antic: Διοσκουρίδης), natural de Samos, fou el creador de dos paviments mosaics trobats a Pompeia, a l'anomenada «vil·la de Ciceró». Representen escenes còmiques i porten el nom de l'artista: «ΔΙΟΣΚΟΥΡΙΔΗΣ ΣΑΜΙΟΣ ΕΠΟΙΗΣΕ» ('fet per Dioscúrides de Samos'). Són fets amb ceràmica vidrada i es consideren els més bells dels mosaics antics.

## Referències

* ↑ Dioscurides or Dioscorides a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 1054
# Línia D20 de la Xarxa Ortogonal d'Autobusos de Barcelona

La línia D20 és una línia d'autobús de trànsit ràpid que pertany a la Xarxa Ortogonal d'autobusos urbans de Barcelona. Recorre L'Hospitalet de Llobregat i Barcelona en diagonal des del barri de Collblanc (camí de la Torre Melina) fins a la zona del pel passeig Marítim i el Passeig de Colom (carrer Trelawny). Va ser posada en marxa l'octubre de 2012.
El seu traçat inclou, des del punt d'inici del passeig Marítim, les Drassanes, tota l'Avinguda del Paral·lel, la Plaça d'Espanya i el Carrer de Sants. El tram final transcorre per la Travessera de les Corts, l'avinguda Sant Ramon Nonat i l'avinguda Cardenal Reig, i finalitza a l'Estació d'Ernest Lluch. En direcció al passeig Marítim, els vehicles recorren el carrer Collblanc fins a enllaçar de nou amb el carrer de Sants.
La implantació d'aquesta línia va suposar la modificació del traçat de les línies 57 i 157, que van passar a finalitzar el seu trajecte a Collblanc (abans ho feien al passeig Marítim). Aquest fet va comportar un solapament pràcticament total de la línia 57 amb les línies T1 i T2 del Trambaix, a més a més d'una pèrdua de mobilitat i d'eficiència de recorregut, per la qual cosa van sorgir veus crítiques sobre la possibilitat de ser suprimida o redissenyada.

## Àrees d'intercanvi

Els punts d'intercanvi amb què hi ha correspondència d'aquesta línia amb altres serveis de transport públic són els següents:
* Àrea d'Intercanvi Correus
* Àrea d'Intercanvi Pl. Espanya
* Àrea d'Intercanvi Paral·lel

## Horaris

| D20 | Primer servei | Primer servei | Darrer servei | Darrer servei |
| D20 | A: Ernest Lluch | A: Pg. Marítim | A: Ernest Lluch | A: Pg. Marítim |
| Feiners | 05:00 | 05:30 | 23:00 | 23:00 |
| Dissabtes | 05:00 | 05:30 | 23:00 | 23:00 |
| Festius | 06:00 | 06:30 | 23:00 | 23:00 |

## Referències

* ↑ «La flota d'autobusos urbans de Barcelona es converteix en la més neta d'Europa» (PDF). Gabinet de Premsa. Transports Metropolitans de Barcelona, 04-07-2012, pàg. 3-6.
* 1 2 «Nova xarxa de bus: D20» (Web) (en català i castellà). Ajuntament de Barcelona. Arxivat de l'original el 5 de març 2016. [Consulta: 28 febrer 2016].
* ↑ «El D20 i el nou 57 perden la batalla» (Web). Ecomovilidad, 04-12-2012. [Consulta: 29 febrer 2016].
* ↑ «Urgeix l'estabilitat laboral i el compliment de les freqüències de pas per consolidar la nova xarxa de bus de Barcelona» (Web). Promoció del Transport Públic, 19-10-2012. Arxivat de l'original el 5 de març 2016. [Consulta: 29 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Línia D20 de la Xarxa Ortogonal d'Autobusos de Barcelona - Lloc web oficial
# Guerson ben Salomó

Guerson ben Salomó va ser un escriptor, filòsof, matemàtic i talmudista jueu que va viure a Arle, Provença, a la meitat del segle xiii. Va morir probablement a Perpinyà. És possible que fos net de Bonastruc ça Porta i pare de Leví ben Guerson. Als voltants de 1280 compilà una enciclopèdia titulada Xaar ha-Xamàyim (Porta del Cel), que conté moltes citacions i fins i tot tractats sencers de traduccions anteriors d'obres escrites en àrab. Després de Xem-Tov ibn Falaquera va dividir el seu treball en tres parts, dedicades respectivament a:física: incloent-hi un capítol sobre els somnis; astronomia: preses principalment d'Abu-l-Abbas al-Fargani; teologia o metafísica: que parteix de coneixement previ i que —com diu expressament—, no conté res de nou, sinó que és una còpia del Llibre de l'ànima de Maimònides. Els autors grecs citats són Alexandre d'Afrodísies, Aristòtil, Empèdocles, Galè, Hipòcrates, Homer, Plató, Ptolemeu, Pitàgores, Temistio, i Teofrast, i els àrabs: Abbas Ibn Ali al-Magusi, Ali Ibn Ridwan, Averrois, Avicenna, Costa ibn Lucca, Al-Farabi, Al-Fargani, Chonain, Isaac Israeli, Ibn Tufayl, i Ibn Zuhr. El treball va ser publicat a Venècia el 1547 i a Frankfurt del Main el 1801. El seu fill, Levi ben Gerson, es distingí pels seus escrits sobre la Bíblia.
D'aquesta obra Torres i Amat esmenta que hi havia exemplars manuscrits a la biblioteca d'Oxford i al biblioteca Vaticana.

## Referències

* ↑ Moritz Steinschneider, Jewish literature from the eighth to the eighteenth century (anglès)
* ↑ Enciclopèdia Jueva
* ↑ John Marenbon, Medieval Philosophy, p.185 (anglès)
* ↑ «Guerson ben Salomó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Torres i Amat, Fèlix. Memorias para ayudar a formar un diccionario crítico de los escritores catalanes y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña (en castellà). Barcelona: Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 284-285 [Consulta: 26 setembre 2013].

## Bibliografia

* Moritz Steinschneider, Jewish literature from the eighth to the eighteenth century (anglès)
* Hebräisch Übersetzungen, p. 9
* Henri Gross, Monatsschrift, 20 XXX
* Gallia Judaica. París: Libraire Léopold Cerf, 1897
* Senior Sachs, Kerem Chema, VIII, 153 i ss.
* Giovanni Bernardo De Rossi i CH Hamberg, Historisches Wörterbuch der jüdischen Schriftsteller , p. 69
* Revue des Études Juive, v. 278, XVI, 186
* David Kaufmann, Die Sinne
# Tot Costa

Tot Costa, és un programa radiofònic en emissió a Catalunya Ràdio de dilluns a divendres, de 19 a 21 h, presentat i dirigit per Jordi Costa i Sònia Gelmà. En aquest programa d'actualitat esportiva, que va per a la novena temporada, s'analitzen les novetats del món de l'esport en profunditat, principalment del futbol o el bàsquet, amb un to informal. És el programa de ràdio esportiu diari més escoltat a Catalunya amb 110.000 oients, segons l'EGM d'abril 2024 , a part dels 78.000 espectadors que veuen el programa diari de 19 a 20h al canal Esport 3.
El programa, de dues hores de durada, compta amb diferents seccions, com per exemple "Torquelab", amb Ricard Torraquemada, una secció futbolística, o "La Champions, güey" amb Marc Crosas, una secció dedicada exclusivament a la Lliga de Campions de la UEFA. A banda de seccions dedicades al futbol, el programa compta també amb seccions d'altres esports, com "Coast to Coast" amb Jordi Colomé, dedicada a l'NBA, o "Trias&Roll" amb Jordi Trias , Xavi Ballesteros, Ernest Macià i Laura Antoja com a nova incorporació, dedicada al bàsquet nacional. En últim lloc, en la secció "Ull de Falcó" Àlex Corretja parla de l'actualitat del món del tennis.

## Referències

* ↑ CCMA. «Més info - Tot costa». [Consulta: 5 desembre 2024].
* ↑ «EGM abril 2024: Catalunya Ràdio mejora, pero Basté sigue líder» (en castellà), 25-04-2024. [Consulta: 5 desembre 2024].
# View-Master

El View-Master és un dispositiu visualitzador 3-D que permet veure 7 vistes estereoscòpiques muntades sobre un suport de disc de cartró. Encara que actualment és considerat com una joguina per a nens, no va ser pensat originalment així.

## Història

El sistema View-Master va ser inventat per William Gruber, un fabricant d'òrgans i fotògraf entusiasta, que estava establert a Portland, Oregon. Es va presentar per primera vegada al 1939, a l'Exposició universal de Nova York William va tenir la idea d'actualitzar l'antic estereoscopi, per a poder introduir-hi més imatges, emprant com suport la nova pel·lícula fotogràfica de color disponible en aquells temps, la pel·lícula Kodachrome que havia aparegut al mercat el 1935. Encara que el View-Master conté 14 imatges, en realitat solament hi ha 7 vistes estereoscòpiques, 2 imatges es visualitzen simultàniament -una per cada ull- simulant així la sensació de profunditat i realitat de la percepció estereoscòpica.
L’enginyosa proposta de Gruber cridà l’atenció de la companyia de souvenirs Sawyer que es dedicava a la creació de postals i àlbums fotogràfics. A l’època, l’empresa ja comptava amb cert renom internacional gràcies a innovadores i futuristes targetes de felicitació bidimensionals. L’empresa, va aprofitar l’invent de William, per crear imatges tridimensionals, més properes a l’espectador. La comercialització de l’aparell va tenir un auge als anys 50, però amb el temps i amb la introducció de noves tecnologies va acabar considerant-se una joguina per nens.

## Vegeu també

* Microfotografia
* Frederick Scott Archer
* Visor Stanhope
* Lent Stanhope
* René Dagron
* Columbofília

## Referències

* 1 2 theguardian.com
* 1 2 3 viewmaster.co.uk

## Enllaços externs

* Lloc Oficial View-Master en Inglés de Fisher-Price
* “View-Master” de Museum of Teaching and Learning.
# Xarxa de token bus

El token bus és una xarxa que implementa un protocol de pas de testimonis a través d'un anell virtual en un cable coaxial. Un testimoni es fa passar pels nodes de la xarxa i només pot transmetre el node que el posseeix. Si un node no té res per enviar, el testimoni es passa al següent node de l'anell virtual. Cada node ha de conèixer l'adreça del seu veí a l'anell, per la qual cosa es necessita un protocol especial per notificar als altres nodes les connexions i les desconnexions de l'anell.
El protocol d'accés d'Ethernet no podia garantir absolutament un temps màxim que qualsevol estació hauria d'esperar per accedir a la xarxa, així es va pensar no és adequat per a aplicacions d'automatització de la fabricació. El protocol Token bus es va crear per combinar els avantatges d'una xarxa de bus físic amb el protocol d'accés determinista d'una xarxa Token Ring.
El token bus va ser estandarditzat per l'estàndard IEEE 802.4. S'utilitzava principalment per a aplicacions industrials. El token bus va ser utilitzat per General Motors per al seu esforç d'estandardització del Manufacturing Automation Protocol (MAP). Això difereix de les xarxes Token Ring perquè els punts finals del bus no es troben per formar un anell físic.
Per tal de garantir el retard de paquets i la transmissió en el protocol de bus Token, es va proposar un bus Token modificat en Sistemes d'automatització de fabricació i sistema de fabricació flexible (FMS). Per optimitzar l'accés determinista requerit per la comunicació IoT en temps real en una planta de fabricació distribuïda o IIoT, també es pot implementar el mètode de bus de testimoni segons IEEE 802.15.4.
Es va desenvolupar un mitjà per portar el protocol d'Internet a les xarxes IEEE 802, incloses les xarxes de bus testimoni.
El grup de treball IEEE 802.4 s'ha dissolt i l'estàndard ha estat retirat per l'IEEE.

## Referències

* ↑ «Token Bus Network» (en anglès). [Consulta: 21 març 2012].
* ↑ «Token Bus (IEEE 802.4)» (en anglès). Arxivat de l'original el 2012-04-12. [Consulta: 21 març 2012].
* ↑ «Token Bus and Token Ring» (en anglès). [Consulta: 21 març 2012].
* ↑ Weaver, A.C.; Summers, C.F. Industrial Electronics, IEEE Transactions on, 35, 2-1988, pàg. 13–17. DOI: 10.1109/41.3057.
* ↑ «IoT-Bus for automation; Albert Heuberger; Retrieved on 8 October 2023» (en anglès), 2023.
* ↑ «IEEE 802 Working Group & Executive Committee Study Group Home Pages» (en anglès). IEEE 802 LAN/MAN Standards Committee. [Consulta: 21 març 2012].