OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Frontera entre Bolívia i el Paraguai

La frontera entre Bolívia i el Paraguai és la frontera internacional que separa els departaments de Bolívia de Tarija, Chuquisaca i Santa Cruz dels departaments paraguaians de l'Alt Paraguai i Boquerón.

## Traçat

S'estén des del Xina-Corea del Nord-Rússia de l'Argentina, Bolívia i el Paraguai (prop del poble de La Esmeralda al riu Pilcomayo) en direcció nord-nord-est cap al cim del turó Capitán Ustares, on gira cap a l'est, fins a la localitat de Fortín Galpón, en el qual segueix una línia al sud amb el riu Paraguai, on acaba al trifini de Bolívia, el Brasil i el Paraguai.
Està demarcada per onze mollós (Fita I a Fita X més la fita tripartida). Els marcadors I a X estan connectats entre si per línies rectes, la fita X està connectat al terminal tripartit per un curs d'aigua. La majoria d'aquests tenen nom, i estan prop d'un destacament militar en el costat paraguaià.
La frontera comença al Hito Esmeralda; des d'allí va en línia recta al nord-est fins a la Fita I Estrella (Fita 10 d'octubre); d'allí en línia recta al nord-est, fins a la fita III Sargento Rodríguez, en les coordenades 20°33'46,84" S i 62°16'00,30" W; després, en línia recta fins a la fita IV Gabino Mendoza (27 de novembre) en les coordenades 20°05'21,56" S i 61°55'20,56" W, fins al punt més alt del Cerro Ustares/Cerro Cnel. Félix Cabrera (Fita V), d'on segueix en línia recta fins a l'Hito VI Palmar de las Islas; d'aquí fins a la Fita VII Cnel. Sánchez (coordenades 19°17'41,00" S i 59°58'38,62" W); després en línia recta fins al punt més elevat del Cerro Chovorecá (Fita VIII) en adreça aquest i d'aquí, en adreça sud-est, fins al Fita IX Cerrito Jara; d'aquí, en línia recta fins a la intersecció amb el paral·lel 19º49'40" S amb el riu Negro (Fita X 12 de Juny) i, seguint aquest riu cap al sud fins a la seva desembocadura en el riu Paraguai en les coordenades 20º09'58" S i 58º10'12.9" W, formant la Fita XI trifini entre Paraguai, Brasil i Bolívia.

## Història

L'actual traçat de la frontera existeix des de 1938 i va ser establerta per un tractat conclòs a Buenos Aires després del final de la guerra del Chaco (1932-1935) entre tots dos països. En 2009 els president Evo Morales de Bolívia i Fernando Lugo del Paraguai, sota el patrocini de la presidenta argentina Cristina Fernández van signar la Memòria Final que delimitava la frontera definitiva entre ambdós estats.

## Vegeu també

* Triangle Dionisio Foianini

## Referències

* ↑ «Bolívia». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ Pilcomayo, el río "indomable" en la frontera de Paraguay y Argentina que produce cruentas sequías pero también terribles inundaciones, BBCNews, 18 de gener de 2018
* ↑ Por fin tenemos el paso de frontera con Bolivia en Infante Rivarola, ABC Paraguay
* ↑ Bolivia y Paraguay delimitan su frontera tras 74 años de conflicto, El Mundo, 28 d'abril de 2009
# Maria Alexandrovna Ulyanova

Maria Alexandrovna Ulyanova (en rus: Мария Александровна Ульянова; de soltera Blank; 6 de març [O.S. 22 de febrer] 1835 - 25 de juliol [O.S. 12 de juliol] 1916) va ser la mare del revolucionari bolxevic Vladimir Lenin, que el 1922 va fundar la Unió Soviètica.

## Biografia

Va néixer a Sant Petersburg com a Maria Alexandrovna Blank, una noia dels sis fills del metge Alexandr Dmitrievich Blank. El seu pare era un metge acomodat del que alguns investigadors argumenten que era un jueu convers al cristianisme ortodox, mentre que altres diuen que en realitat era descendent de colons alemanys convidats a Rússia per Caterina la Gran. Hi ha proves que va ser un jueu convertit al cristianisme i que va néixer com Srul Moshevich Blank o també Israil Moiseevich Blank, toi que alguns historiadors argumenten que aquest era un altre home amb un nom similar. La seva mare, Anna Ivanovna Groschopf, era filla d'un pare alemany-suec, Johan Groschopf, i d'una mare luterana sueca, Anna Östedt.
El 1838, la mare d'Ulianova va morir i el seu pare va recórrer a la seva cunyada, Ekaterina von Essen, com ajuda per poder criar els fills. Junts van comprar una finca a prop de Kazan on hi van traslladar la família.
Ulyanova es va educar a casa, estudiant alemany, francès i anglès, així com literatura russa i occidental. El 1863, va obtenir un títol extern i es va convertir en mestra d'escola primària. Tanmateix, va dedicar la major part de la seva vida a criar els seus fills.
Després de casar-se amb Ilya Nikolayevich Ulyanov, un professor de matemàtiques i física en moviment ascendent, la parella va viure amb una prosperitat moderada a Penza. Més tard, es van traslladar a Nijni Novgorod i després a Simbirsk, on Ulyanov va ocupar un lloc de prestigi com a inspector de les escoles primàries.
Ulyanova va mostrar coratge i fermesa davant les tragèdies i les desgràcies que perseguirien la seva família durant la seva vida, a saber: la mort dels seus fills, Olga i Nikolai, el 1869 i el 1873, respectivament; la mort del seu marit el 1886; l'execució del seu fill, Aleksandr, el 1887; la mort de la seva filla, Olga, el 1891; i les múltiples detencions i exiliats de la resta dels seus fills: Vladimir, Anna, Dmitry i Maria.
Va marxar a l'estranger dues vegades per reunir-se amb Vladimir Lenin (a França l'estiu de 1902 i a Estocolm a la tardor de 1910).

## Família

Es va casar amb Ilya Ulyanov el 1863 amb qui va viure fins a la seva mort el 1886. Van tenir vuit fills, dos dels quals van morir infants.
* Anna (1864-1935)
* Aleksandr (1866-1887)
* Olga (1868 – 1869)
* Vladimir (1870-1924)
* Olga (1871 – 1891)
* Nikolai (1873-1873)
* Dmitri (1874 – 1943)
* Maria (1878 – 1937)

## Referències

* 1 2 3 4 Read, Christopher. Lenin: A Revolutionary Life. Routledge, 2005. ISBN 0-415-20648-0.
* ↑ Payne, Robert. The life and death of Lenin. New York: Simon and Schuster, p. 43. ISBN 0-07-048940-8. OCLC 2964249.
* ↑ «The Women Who Shaped Vladimir Lenin», 07-11-2017.
* ↑ Ulyanova, Maria. «Preface to Letters to Relatives (1930 Edition)». marxists.org. Marxists Internet Archive, 1930. [Consulta: 19 abril 2016].
# Rosa Culmell i Vaurigaud

Rosa Culmell i Vaurigaud (7 setembre 1871-3 agost 1954) fou una soprano i cantant d'òpera cubana d'ascendència franco-danesa.

## Biografia

Natural de l'Havana, fou la filla major de Thorvald Culmell (ambaixador danès a l'Havana) i Catherine Vaurigaud. «Rosa tocava el piano pels clients a una botiga de música, i ho feia amb tal talent i elegants modals que va encandilar el seu futur marit vuit anys més jove i de classe molt més baixa.» El 8 d'abril de 1902 es va casar amb el pianista i compositor Joaquim Nin i Castellanos (d'origen català) a Cuba, i un any després de la boda neixeria la filla major a Neuilly-sur-Seine (França), l'escriptora Anaïs Nin, seguida per Thorvald Nin i el també compositor i pianista Joaquim Nin-Culmell. El matrimoni acabà malament, «no hi podria haver hagut matrimoni pitjor avingut», el 1913 la mare es va emportar els fills d'Arcachon (França) cap a Espanya a casa dels sogres, i cap el 1914 van viatjar a Amèrica a estudiar.
Joaquim comença a estudiar amb la pianista Conxita Badia, alumna preferida d'Enric Granados i també de Rosa Culmell, i acaba estudiant amb Manuel de Falla i publicant molts arranjaments de melodies populars catalanes, així com ballets, simfòniques i música de cambra. Anaïs és coneguda per la seva literatura, però sobretot pel diari que va escriure d'adolescent i pel llibre eròtic Delta de Venus. La nena Anaïs recorda:
   «molta música, quartets, quintets, cançons. El meu pare tocava amb Pau Casals. Casals era més gran i no li importava quedar-se amb mi quan els meus pares anaven a un concert. Solia adormir-me escoltant música de cambra.»
La família Nin és coneguda a Catalunya pel vessant artístic i activista de diversos membres.

## Concerts

El 1902, Rosa va organitzar un concert de comiat de L'Havana junt amb el violinista Juan Torroella a la Sala Espadero, on ja havia actuat altres vegades. Va cantar peces de Bach, Weber, Mozart, Massenet, Mendelssohn, Scarlatti, o Liszt. El 1913 va oferir un recital d'obres de Scarlatti a Arcachon.

## Referències

* ↑ «Anais Nin». Arxivat de l'original el 2020-01-27. [Consulta: 26 març 2017].
* ↑ Bair, Deirdre. Anais Nin: a biography. Putnam's. ilustrada, 1995, p. 654. ISBN 0399139885, 9780399139888.

## Bibliografia

* Deirdre Bair. (1995). Anaïs Nin: a biography: ilustrada.
* Redacción Ibiza. (2017). Anaïs Nin será la escritora del mes de enero en Can Ventosa. Periódico de Ibiza, Literatura.
* Joaquín Nin. (1974). Pro arte e ideas y otros comentarios. Dirosa: original: Universidad de Michigan.
* Mònica Pagès i Santacana. (2008). Els Nin: l'arrel de l'art: centenari Joaquim Nin-Culmell. Catalunya: Departament de Cultura. Generalitat de Catalunya.

## Enllaços externs

* Pàgina web d'Anais Nin Arxivat 2017-11-10 a Wayback Machine.
* Alicia de Larrocha interpreta Nin-Culmell
# Cantó de Vinçà

El cantó de Vinçà fou fins a l'any 2014 una divisió administrativa i política francesa composta per 18 comunes del Rosselló, del Conflent i una de la Fenolleda, amb capitalitat a la vila de Prada, al Conflent.

## Composició

* Del Rosselló:
** Illa
** Bulaternera
** Sant Miquel de Llotes
** Bula d'Amunt
** Prunet i Bellpuig
** Vallestàvia
** Casafabre
* Del Conflent:
** Vinçà (capital del cantó)
** Marqueixanes
** Rigardà
** Jóc
** Finestret
** Estoer
** Espirà de Conflent
** Rodès
** Glorianes
** Vallmanya
* De la Fenolleda:
** Montalbà del Castell (oc: Montalban del Castèlh)
En la nova divisió administrativa del 2014, aquest cantó va ser suprimit, i totes les seves comunes s'integraren en el cantó del Canigó.

## Consellers Generals

| Data inicial | Fi del mandat | Nom | Partit | |
| 1790 | 1792 | Sébastien Escanyé | Republicà | Alcalde de Vinçà |
| 1810 | 1815 | Sébastien Escanyé | Republicà | Alcalde de Vinçà |
| 1830 | 1831 | Sébastien Escanyé | Republicà | Alcalde de Vinçà |
| 1833 | 1836 | Auguste Lacour | | |
| 1836 | 1848 | Joseph de Lacroix | | |
| 1848 | 1856 | François Jaubert de Passa | | Agrònom, historiador i humanista President del Consell General (1848-1853) |
| 1870 | 1871 | Joseph de Gelcen |
| 1871 | 1880 | Lazare Escarguel | Republicà | Moliner a Perpinyà Diputat (1871-1882) Senador (1882-1891) |
| ? | 1894 † | Sauvy | Republicà | |
| 1894 | ? | Jacques Selva | Republicà | Jutge de pau a Castellnou d'Arri |
| 1898 | 1925 † | Étienne Batlle | AD | Metge i farmacèutic Alcalde d'Illa Diputat a l'Assemblea Nacional (1919-1924) |
| 1925 | 1940 | Joseph Denis | Radical | Alcalde de Perpinyà (1912-1929) |
| 1934 | 1940 | Jean Peyrevidal | Radical | Alcalde de Vallmanya (1935-1938) |
| 1945 | 1951 | André Gendre | PCF | Empresari agrícola i restaurador a Millars |
| 1951 | 1958 | Jean Pons | SFIO | Alcalde d'Illa (Rosselló) (1947-1954) |
| 1958 | 1964 | Henri Conte | SFIO | Alcalde de la Tor de França Primer adjunt a l'alcaldia de Clichy (Alts del Sena) |
| 1964 | 1982 | Lucette Pla-Justafré | PCF | Alcaldessa d'Illa (1977-1983) |
| 1982 | 2008 | Henri Soler | UDF i posteriorment DVD | Alcalde d'Illa (1983-2001) |
| 2008 | 2009 † | Henri Demay | PS | Alcalde d'Illa (2001-2009) |
| 2009 | 2014 | Marie-Thérèse Casenove | PS | |

## Referències

* 1 2 3 Bonet Nouveau dictionnaire... (2011 Article "Escanyé (Sébastien)"
* ↑ Bonet, Gérard (dir.). Nouveau Dictionnaire de Biographies Roussillonnaises 1789-2011. vol. 1 Pouvoirs et société, t. 1 (A-L). Perpinyà: Publications de l'Olivier, 2011. ISBN 9782908866414. Article: "Gelcen (Joseph, Jean, Xavier de)"
* ↑ Bonet Nouveau dictionnaire... (2011 Article "Escarguel (Lazare, Henri)"
* 1 2 «Nouvelles diverses». L'Est Républicain, 25 juillet 1894, pàg. 3. Arxivat de l'original el 2015-01-07 [Consulta: 7 gener 2015]. Arxivat 2015-01-07 a Wayback Machine.
* ↑ «Perpignan: Décès d'Henri Demay». L'Indépendant, 22-08-2009.
# Liubímivka

Liubímivka (en ucraïnès Любимівка) és una vila de la província de Kherson, Ucraïna, actualment sota ocupació russa. El 2021 tenia 5.525 habitants. Es troba al costat de la ciutat de Kakhovka, a la riba esquerra del riu Dnièper.

## Referències

* ↑ «Любимовская громада» (en rus). Портал об'єднаних громад України.
# Upatissa II

Upatissa II (a vegades Upatissa III al comptar al regent Upatissa com a rei; també Laimini Upatissa) fou rei d'Anuradhapura (Sri Lanka) vers el 525. Va assassinar al regicida Siva II i va ocupar el seu lloc.
Era ja un home gran quan va arribar al tron. Va nomenar a Silakala, cunyat de Moggallana I, com a comandant en cap de les forces militars. Per assegurar la seva fidelitat li va donar a la seva filla en matrimoni amb un gran dot. Pero Silakala aspirava al tron per a si mateix i es va dirigir a Ruhunu on va concentrar les seves force si va fer fins a vuit assalts a la capital Anuradhapura. En tots els casos fou rebutjat per les forces lleials manades pel príncep Kassapa, fill d'Upatissa. Cada derrota però, feia més determinat a Silakala per obtenir el seu objectiu. Finalment el novè intent va triomfar; els lleials al rei van lluitar durant set dies però al final foren derrotats i posats en fuita. Kassapa va decidir que era l'hora de posar final a la lluita; el seu pare era vell i mig cec, la població estava patint i els defensors derrotats i, per tant, va agafar al pare i mare i els va prendre per portar-los a un lloc segur que fou Merakandaraka, i allí aixecar un exèrcit per reprendre el combat. Els tres, acompanyats pels seus amics, van fugir de nit i van marxar a Malaya Rata; però els guies no coneixien be el camí i van vagar no lluny de la capital. Silakala va ser informat, els va perseguir i els va poder atrapar, rodejant-los; va seguir una terrible batalla. La majoria dels defensors del rei van caure i Kassapa per no caure viu en mans de l'enemic, va deixar al seu elefant a càrrec del seu conductor i es va tallar el coll. Upatissa encara ho va poder veure i poc després va caure tocat per una fletxa.

## Referències

* Outlines of Ceylon history, per Donald Obeyesekere, "Times of Ceylon", Colombo, 1911.
# Vehicle esportiu utilitari

Vehicle esportiu utilitari o SUV (traducció de l'anglès: Sport Utility Vehicle), és un vehicle tot camí, una categoria d'automòbils que combina elements d'un automòbil de turisme amb característiques d'un automòbil tot terreny, com ara l'alçada respecte al terra i la tracció a les quatre rodes.

## Denominació

Aquests tipus de vehicles han rebut diferents noms fins a estabilitzar-se en el terme Sport Utility Vehicle, (abreujat SUV) és a dir vehicle utilitari esportiu, vehicle polivalent tot camí, automòbil tot camí, vehicle tot terreny lleuger, i al principi Jeep, atès que els dos primers models d'aquest gènere (Wagoneer i Cherokee) eren d'aquesta marca..

## Història

Un antecedent molt encertat és el Jeep Wagoneer, que va sortir a la venda en la dècada dels 60 i va ser venut fins al 1987, i més tard el model Cherokee va ser un veritable representant en els vehicles tot camí.
Els esportius utilitaris van ser coneguts així en la dècada del 1990 pels fabricants d'automòbils com una alternativa als turismes, donant-li més importància a la comoditat en asfalt que a les prestacions en tot terreny però mantenint l'aspecte exterior «aventurer».

## Característiques

Els esportius utilitaris tradicional solen tenir xassís de travessers, o monocasc en alguns casos, i posseeixen motor davanter longitudinal i tracció posterior o tracció en les quatre rodes i solen estar adaptat per a un ús majoritari en asfalt. Aquests poden no tenir tracció a les quatre rodes i de reductora, i el recorregut de la suspensió i el rebuig al pis solen ser menors pel que fa a un automòbil tot terreny. Totes aquestes característiques fan que els esportius utilitaris tinguin un pes menor que un automòbil tot terreny tradicional i, per tant, consumeixin menys combustible.
Els vehicles esportiu utilitaris «compactes» o «vehicles tot terreny lleugers», o els més petits «automòbil tot terreny», tenen xassís monocasc i estan basats en plataformes de tracció davantera convertits en tracció integral, o en les quatre rodes i són venuts per la seva millor capacitat de circular per camins en mal estat que fa a un turisme o un monovolum, encara que les seves qualitats per circular fora de camins no són millors que les d'un tot terreny tradicional. Als Estats Units, el terme Sport Utility Vehicle es fa servir per designar aquests automòbils, mentre que es fa servir crossover per als tot camí.

## Referències

* ↑ «Sport utility vehicle definition and meaning». Collins English Dictionary. Arxivat de l'original el 2018-01-05. [Consulta: 12 gener 2018].
* ↑ «vehicle tot camí». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 3 juny 2017].

## Vegeu també

* Autobesitat
* Classificació d'automòbils
* Tot terreny

## Enllaços externs

* Crossover de BMW
* Qashqai, el crossover de Nissan Arxivat 2008-07-21 a Wayback Machine.
# Giraffokeryx

Giraffokeryx és un gènere extint de giràfid de mida mitjana, que visqué durant el Miocè en el subcontinent indi i Euràsia. Fou descrit per Pilgrim el 1910.
Es distingeix de la resta de giràfids per que tenien 4 ossicons al cap; un parell a l'altura dels ulls, en l'os frontal i un altre parell per darrere, en l'os parietal, sobre les fosses temporals. Tenia una dentició amb braquiodòncia, d'arrels baixes, com la resta de giràfids i unes potes i peülles de llargada mitja. Se n'han trobat restes fòssils al Nepal, el Pakistan i Rússia.
Giraffokeryx és considerat monotípic per la majoria d'autors, principalment per l'espècie G. punjabiensis, però altres espècies s'han assignat a aquest gènere:
* G. chinjensis fou assignat inicialment a aquest gènere, però reclassificat posteriorment dins l'espècie extinta Giraffa priscilla. La distribució d'aquesta última i G. punjabiensis indica que l'Himàlaia encara no exercia com a barrera natural per a la dispersió de la fauna durant el Miocè mitjà.
* G. anatoliensis, el registre del qual consta d'un crani parcial amb un post-orbital i una dent aïllada trobats a Turquia, tingué uns ossicons més curts i menys inclinats que G. punjabiensis.
Giraffokeryx tingué un aspecte similar a un ocapi o a una girafa petita, essent un possible avantpassat de les dues espècies.

## Referències

* ↑ «paleobiodb.org». [Consulta: 26 gener 2018].
* ↑ «paleobiodb.org» (en anglès). [Consulta: 26 gener 2018].
* ↑ Bhatti et al. 2012, p. 1625
* ↑ Bhatti et al. 2012, pàg. 1628–9
* ↑ Geraads & Aslan 2003
* ↑ «On the origin, evolution and phylogeny of giraffes Giraffa camelopardalis». Transactions of the Royal Society of South Africa, 58, 1, 2003, pàg. 51–73. DOI: 10.1080/00359190309519935.
# The Keys of the Kingdom

The Keys of the Kingdom és una pel·lícula estatunidenca dirigida per John M. Stahl i estrenada el 1944, segons la novel·la homònima d'A. J. Cronin.

## Argument

Gregory Peck és un sacerdot catòlic d'idees poc convencionals a l'Anglaterra dividida entre diverses confessions és enviat a la Xina dels anys 1930, on retrata la pobresa i el despotisme d'aquella societat i on es nega a convertir els xinesos a força de diners i de pressió, sinó amb l'única resplendor del seu testimoniatge.
El personatge del missioner bondadós li va suposar a Peck -en la seva segona pel·lícula- no només la nominació a l'Oscar al millor actor, fotografia, banda sonora i direcció artística-, sinó l'ascens fulgurant al món de les estrelles de Hollywood.

## Repartiment

* Gregory Peck: Francis Chisholm
* Thomas Mitchell: el doctor Willie Tulloch
* Vincent Price: Anselm "Angus" Mealey
* Rosa Stradner: la reverenda mare Maria-Veronica
* Roddy McDowall: Francis Chisholm, jove noi
* Edmund Gwenn: el reverend Hamish MacNabb
* Cedric Hardwicke: Monsenyor Sleeth
* Dennis Hoey: Alec Chisholm
* Ruth Nelson: Lisbeth Chisholm
* Edith Barrett: tia Polly Bannon
* Peggy Ann Garner: Nora, noia
* Jane Ball: Nora
* James Gleason: el reverend doctor Wilbur Fiske
* Anne Revere: Agnes Fiske
* Benson Fong: Joseph
* Leonard Strong: Mr. Chia
* Philip Ahn: Mr. Pao
* Arthur Shields: pare Tarrant
* Sara Allgood: germana Martha
* Ruth Ford: germana Clotilde
* Richard Loo: Major Shen

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 1946. Oscar al millor actor per Gregory Peck
* 1946. Oscar a la millor fotografia per Arthur C. Miller
* 1946. Oscar a la millor banda sonora per Alfred Newman
* 1946. Oscar a la millor direcció artística per James Basevi, William S. Darling, Thomas Little i Frank E. Hughes
# María Virginia Millán Salmerón

Maria Virginia Millán Salmerón (19 de setembre de 1983) és una exesportista, advocada i política espanyola, diputada per Sevilla en el Congrés durant les XI i XII legislatures. Va ser campiona d'Andalusia de natació sincronitzada per equips, i en competició nacional subcampiona d'Espanya i dues vegades medalla de bronze. El 2021 és adjunta al defensor del Poble Andalús.

## Biografia

Va ser esportista professional fins als 18 anys; va resultar cinc vegades campiona d'Andalusia de natació sincronitzada per equips, i en competició nacional subcampiona d'Espanya i dues vegades medalla de bronze.
Es va llicenciar en Dret per la Universitat de Sevilla. Afiliada a Ciutadans, el 2015 va ser escollida després d'un procés de primàries per liderar la llista de Sevilla al Congrés dels Diputats; després de les eleccions generals de 2015 va ser nomenada diputada i reelegida després de les eleccions de 2016. Va ser portaveu de la Comissió de Drets de la Infància i Adolescència i portaveu adjunta de la Comissió Mixta de Relacions amb el Defensor del Poble. També ha estat secretària de Relacions Institucionals de Ciutadans a Andalusia entre el 2015 i el 2019.
De cara a les eleccions generals del 28 d'abril del 2019, va renunciar a concórrer a les primàries com a número u al·legant problemes de salut.
En les eleccions generals d'Espanya de novembre de 2019, Ciutadans va perdre 47 escons a tot Espanya, incloent-hi Sevilla, aconseguint únicament un escó. Això va fer que Salmerón perdés el seu seient al Congrés dels Diputats. Va deixar la seva militància a Ciutadans a finals del 2019. El gener de 2021 va ser nomenada adjunta al defensor del Poble d'Andalusia.

## Referències

* ↑ «María Virginia Millán Salmerón - XIII Legislatura - Congreso de los Diputados». [Consulta: 24 juny 2024].
* ↑ Defensor del Pueblo Andaluz. «Adjuntías».
* ↑ «Descubrimos quién es la tercera (y secreta) novia del fin de semana». , 24-05-2017 [Consulta: 9 octubre 2017].
* ↑ «Virginia Millán Salmerón encabezará la lista de Ciudadanos Sevilla al Congreso». , 19-07-2015 [Consulta: 9 octubre 2017].
* ↑ Ciudadanos Sevilla. «Virginia Millán Salmerón encabezará la lista de Ciudadanos (C’s) Sevilla al Congreso», 19-07-2015. [Consulta: 9 octubre 2017].
* ↑ «Virginia Salmerón no se presenta a las primarias de Ciudadanos para el Congreso». , 25-02-2019 [Consulta: 27 juny 2019].
* ↑ «Jaime Raynaud y Virginia Salmerón, nuevos adjuntos al Defensor del Pueblo Andaluz». , 05-10-2020 [Consulta: 19 novembre 2020].