OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Patró arquitectònic (informàtica)

Els patrons arquitectònics són patrons de software que ofereixen solucions a problemes d'arquitectura de software en enginyeria de software. Donen una descripció dels elements i el tipus de relació que tenen juntament amb un conjunt de restriccions sobre com poden ser fets servir. Un patró arquitectònic expressa un esquema d'organització estructural essencial per a un sistema de software, que consta de subsistemes, les seves responsabilitats i interrelacions. En comparació amb els patrons de disseny, els patrons arquitectònics tenen una escala més gran.
Encara que un patró arquitectònic comunica una imatge d'un sistema, no és una arquitectura com a tal. Un patró arquitectònic és més un concepte que captura elements essencials d'una arquitectura de software. Moltes arquitectures diferents poden implementar el mateix patró i, per tant, compartir les mateixes característiques. A més, els patrons són sovint definits com una cosa "estrictament descrita i comunament disponible". Per exemple, l'arquitectura en capes és un estil de crida-i-retorn, quan defineix un estil general per a interaccionar. Quan això és descrit estrictament i comunament disponible, és un patró.
Un dels aspectes més importants dels patrons arquitectònics és que encarnen diferents atributs de qualitat. Per exemple, alguns patrons representen solucions a problemes de rendiment i altres poden ser utilitzats amb èxit en sistemes d'alta disponibilitat. Al principi de la fase de disseny, un arquitecte de software escull quins patrons arquitectònics millor ofereixen les qualitats desitjades per al sistema.
Exemples de patrons arquitectònics inclouen els següents:
* Capes
* Presentació-abstracció-control
* Tres nivells
* Pipeline
* Invocació implícita
* Sistema pissarra
* Peer-to-peer
* Arquitectura orientada a serveis
* Objectes nus
* Model-Vista-Controlador

## Referències

Avgeriou, Paris; Uwe Zdun «Architectural patterns revisited:a pattern language». 10th European Conference on Pattern Languages of Programs (EuroPlop 2005), Irsee, Germany, July, 2005. Arxivat 2009-02-05 a Wayback Machine.
Buschmann F., Meunier R., Rohnert H. & Sommerlad P. & Stal M.. Pattern-Oriented Software Architecture: A System of Patterns. John Wiley & Sons, 1996.
# Ducat de Demòtica

El ducat de Demòtica va ser un estat efímer creat pels croats en territori romà d'Orient, a Tràcia, l'any 1204 durant la Quarta Croada. La capital era Demòtica, al sud d'Adrianòpolis.
Després de la conquesta de Constantinoble, van començar les disputes entre els dirigents dels croats per repartir-se el botí. La ciutat de Demòtica va ser concedida en un primer moment a Balduí I de Constantinoble, primer titular de l'Imperi Llatí. Bonifaci I de Montferrat va ocupar la ciutat quan Balduí li va arrabassar alguns dels seus territoris, fins que es va restablir la pau quan Balduí li va tornar Tessalònica, on va establir el Regne de Tessalònica, i Demòtica va ser incorporada altre cop a l'Imperi Llatí.
L'octubre de 1204, quan es va signar el tractat conegut amb el nom de Partitio terrarum imperii Romaniae que repartia l'Imperi Romà d'Orient entre els occidentals, el territori es va atorgar a Hug, comte de Saint-Pol, un heroi de la Tercera Croada que el maig del 1205 va morir a Constantinoble.
Va ser concedit a Lluís de Blois que mai el va poder ocupar. El 1205 l'Imperi Búlgar amenaçava les possessions de l'Imperi Llatí, i els grecs ortodoxos, que no estaven contents amb els clergues catòlics romans, es van revoltar a Demòtica, a Adrianòpolis i a altres ciutats i es van sotmetre a Kaloian I Assèn de Bulgària. Lluís de Blois i l'emperador llatí Balduí I van intentar establir la sobirania llatina a la regió però van ser derrotats en la batalla d'Adrianòpolis el 14 d'abril de l'any 1205, en la qual Lluís va morir i Balduí va caure presoner.
Aviat, però, Kaloian I Assèn va començar a massacrar els habitants grecs de les ciutats de Serres i Filipòpolis, i els grecs van decidir refugiar-se sota la protecció del nou regent de l'Imperi llatí, Enric I de Flandes. A principis de l'any 1206, els habitants de Demòtica i Adrianòpolis es van sotmetre al noble grec Teodor Branàs, que estava al servei de l'emperador llatí. Els búlgars van posar setge a Demòtica i a Adrianòpolis, però van fracassar perquè els ciutadans van resistir dirigits per Branàs. Va arribar també un exèrcit de socors enviat per Enric I de Flandes, però a principis de la tardor Kaloian va aconseguir saquejar Demòtica. Enric I, ara emperador llatí, va aconseguir recuperar els personers que estaven tancats a Bulgària, però abans de retirar-se de Demòtica, Kaloian va ordenar que les fortificacions de la ciutat fossin arrasades, inutilitzant-la com a base militar.

## Referències

* 1 2 Wolff, Robert Lee (ed.). A history of the crusades / Vol. 2, Later crusades, 1189-1311. Madison, Wis.: University of Wisconsin Press, 1969, p. 192, 203-204.
* ↑ Fine, John V. A. The Late Medieval Balkans: A Critical Survey from the Late Twelfth Century to the Ottoman Conquest. Ann Arbor: The University of Michigan Press, 1994, p. 83-86. ISBN 9780472100798.
* ↑ The Latin renovatio of Byzantium: the Empire of Constantinople (1204-1228). Leiden; Boston: Brill, 2011, p. 329-335. ISBN 9789004203235.
# 8 aC
## Esdeveniments
### Imperi romà

* Es funda la ciutat alemanya de Coblença

## Naixements

* Joan Baptista

## Necrològiques

* 27 de novembre - Roma (Itàlia): Horaci, poeta llatí.
# Francesc Fàbregas i Mas

Francesc Fàbregas i Mas (Barcelona, 11 de novembre de 1857 - Barcelona, 15 de desembre de 1933) fou un metge i polític català, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Va néixer al carrer de la Porta Nova de Barcelona, fill del curtidor Joan Fàbregas i de Maria Mas i Esparvé, ambdós naturals de Barcelona.
Llicenciat en medicina a la Universitat de Barcelona el 1880, treballà com a cirurgià a Granollers i Olot i fou president de l'Acadèmia de Ciències Mèdiques i de la Salut de Catalunya i Balears el 1912-1913 i del Reial Automòbil Club de Catalunya de 1913 a 1918. També fou elegit diputat pel districte d'Olot per la Lliga Regionalista a les eleccions generals espanyoles de 1918. En morir va donar la seva biblioteca a l'ACMSCB, les obres de dret a la Universitat de Barcelona i la seva pinacoteca al MNAC.

## Referències

* ↑ Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1857, llibre 4t, número de registre 4074.
* ↑ «Esquela de defunció de Francesc Fàbregas i Mas». La Vanguardia, 20-12-1933, pàg. 2.

## Enllaços externs

* Francesc Fàbregas i Mas | Galeria de Metges Catalans
* «Petita biografia en el centenari del RACC». racc.es.
* «Fitxa del Congrés dels Diputats» (en castellà). congreso.es.
# Joaquín Elío y Ezpeleta

Joaquín Elío i Ezpeleta (Pamplona, 19 d'agost de 1806 - Pau, França, 24 de gener de 1876) va ser un general navarrès que va lluitar en el bàndol carlista en les tres Guerres Carlistes, titulat «duc d'Elío» pel pretendent Carles VII.

## Biografia

Als dotze anys va ingressar en l'exèrcit com a cadet d'infanteria i va estar amb el seu oncle Francisco Javier de Elío, capità general de València. En esclatar la Primera Guerra Carlina, en 1835 es va unir a l'exèrcit rebel de Zumalacárregui, qui el va nomenar coronel del 8è regiment de Navarra, ascendint a brigadier en 1836. Va ser cap d'Estat Major en l'expedició del general Zariategui a Madrid (part de l'Expedició Reial) i va ascendir a mariscal de camp després de la batalla de Retuerta (1837). Acabada la guerra va emigrar a França.
Va intervenir també en el desembarcament carlí de Sant Carles de la Ràpita (1860) i després en la Tercera Guerra Carlina (1872-1876), durant la qual va ser general en Cap dels exèrcits del nord, per la qual cosa Carles VII el va honrar amb el títol de duc d'Elío. Va morir en l'exili a França, recentment acabada la guerra.

## Vegeu també

* General Elío

## Referències

* Castells, Carmen. «Joaquín Elío Ezpeleta». Auñamendi Eusko Entziklopedia. Euskomedia. [Consulta: 29 octubre 2015].
* «Elío y Ezpeleta, Joaquín». Gran Enciclopedia Navarra. [Consulta: 29 octubre 2015].
# Diada Nacional de Gibraltar

La Diada Nacional de Gibraltar, celebrada anualment el 10 de setembre, és la festa nacional oficial de Gibraltar. El dia commemora el primer referèndum sobre la sobirania de Gibraltar del 1967, en el qual els gibraltarencs varen ser preguntats sobre si preferien estar sota sobirania espanyola o mantenir-se sota la sobirania britànica amb institucions d'autogovern.
En aquest referèndum va guanyar seguir sota sobirania britànica i, per tant, la Diada Nacional mostra un caràcter marcadament contrari a Espanya, reivindicant la pertinença al Regne Unit de Gibraltar en discursos i celebracions.

## Referències

* ↑ Trawicky, Bernard. Anniversaries and Holidays (en anglès). American Library Association, 2009-04-16, p. 153. ISBN 978-0-8389-1004-7.
* ↑ Ministry of Defence – Gibraltar soldiers celebrate their National Day in Iraq
* ↑ «National Day Speeches», 12-09-2009. Arxivat de l'original el 2009-09-12. [Consulta: 15 setembre 2019].
# 6 aC
## Esdeveniments
### Llocs
#### Judea

* La Judea passa a control romà.
* Herodes el Gran actua amb duresa amb els Fariseus, que anunciaven el naixement del messies i que el final del seu regne s'aproximava.

#### Món
### Temàtiques
#### Literatura

* Tit Livi publica la seva història.
# CRM

Un CRM (customer relationship management) o gestor de relació amb els clients és un programari destinat a gestionar la informació dels clients (o, per extensió, dels contactes) d'empreses i altres tipus d'organitzacions.
En un CRM es registra la informació dels clients o contactes, tant de caràcter personal com d'organització, i les seves interrelacions. La informació gestionada es pot utilitzar amb finalitats de màrqueting, comercials, operacionals...
Un CRM acostuma a servir de suport al departament comercial de les empreses, a les quals permet gestionar xarxes de contactes (clients potencials), assignar tasques, enviar butlletins o missatges promocionals, gestionar esdeveniments, etc.
Alguns exemples de CRM de programari lliure són:
* CiviCRM, orientat a les organitzacions del tercer sector, administracions, col·legis professionals, etc.
* Eneboo
* SugarCRM
* SuiteCRM
* Vtiger CRM
* ZurmoCRM

## Referències

* ↑ «Management Tools - Customer Relationship Management - Bain & Company». [Consulta: 23 novembre 2015].
* ↑ «A Brief History of Digital Marketing Technology» (en anglès). Kapost, 18-10-2017. Arxivat de l'original el 18-10-2017. [Consulta: 6 juny 2024].
* ↑ Shaw, Robert. Computer Aided Marketing & Selling. Butterworth Heinemann, 1991. ISBN 978-0-7506-1707-9.
* ↑ David Sims, TMC.net (2007) CRM Adoption 'Biggest Problem' in 83 Percent of Cases.
# Pentosa

Una pentosa és un monosacàrid fet per 5 carbonis. Les pentoses estan organitzades en dos grups. Les aldopentoses tenen un grup funcional aldehid a la posició 1. Les cetopentoses tenen un grup funcional cetona en la posició 2 o 3. Algunes de les pentoses més notables són la ribosa que juntament amb un àcid fosfòric i una base nitrogenada forma l'ARN i també cal mencionar la desoxirribosa que amb els dos components mencionats anteriorment, forma, de la mateixa manera, l'ADN. Quan se ciclen originen formes furanoses.
Els grups aldehid i cetona d'aquests glúcids reaccionen amb els seus grups funcionals hidroxil veïns per formar hemiacetals intramoleculars i hemicetals respectivament. L'estructura en anell resultant està relacionada amb el furà i se'n diu furanosa. L'anell espontàniament s'obre i es tanca adoptant les configuracions α i β. Aquest procés rep el nom de mutarotació. La ribosa és un constituent de l'ARN, i la desoxirribosa de l'ADN. Un polímer compost de sucres pentosa rep el nom de pentosan.

## Aldopentoses

Les aldopentoses tenen tres centres quirals i, per tant, són possibles 8 estereoisòmers diferents.
| D-Arabinosa | D-Lixosa | D-Ribosa | D-Xilosa |
| L-Arabinosa | L-Lixosa | L-Ribosa | L-Xilosa |

## Cetopentoses

Les 2-cetopentoses tenen dos centres quirals i són possibles 4 estereoisòmers diferents. Les 3-cetopentoses són rares.
| D-Ribulosa | D-Xilulosa |
| L-Ribulosa | L-Xilulosa |

## Referències

* ↑ «Pentosa». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Pentose, Merriam-Webster
# Egipte (desambiguació)

«Egipte» té aquests significats:
* Egipte (fill de Belos) (Aegyptos, Aegyptus), fill de Belos i Anquinoe o Aquiroe, i germà bessó de Dànau
* Toponímia:
** Egipte, oficialment República Àrab d'Egipte, estat actual de l'Àfrica nord-oriental
** antic Egipte, civilització del nord-est d'Àfrica que es desenvolupà al voltant del curs mitjà i baix del riu Nil
** Baix Egipte, nom donat antigament a la zona del Delta del Nil
** Alt Egipte, part de l'antic Egipte situat més amunt del Delta del Nil i, per tant, al sud del país
** Regne Antic d'Egipte, període de la història de l'Antic Egipte, entre les dinasties III i VI
** Província romana d'Egipte, província romana durant la dominació romana
** Egipte (província del Califat), província del Califat amb el breu parèntesi del govern Tulúnida (642 -935)
Viccionari
# 84

    Aquesta pàgina és per a l'any. Per al nombre, vegeu vuitanta-quatre.
El 84 (LXXXIV) fou un any de traspàs començat en dijous del calendari julià.

## Esdeveniments

* Canvi de l'era Jianchu a la Yuanhe en la dinastia xinesa Han oriental.
# Francesco Colasuonno

Francesco Colasuonno (Grumo Appula, 2 de gener de 1925 – Grumo Appula, 31 de maig de 2003) fou un arquebisbe i cardenal italià, diplomàtic al servei de la Santa Seu i nunci apostòlic a diversos estats.

## Biografia

Fou ordenat sacerdot el 28 de setembre del 1947 a l'església de Santa Maria Assunta de Grumo Appula per l'arquebisbe de Bari i Canosa Marcello Mimmi. Després d'haver-se llicenciat a Roma en teologia i en dret canònic entrà al servei de la Secretaria d'Estat de la Santa Seu el 1958.
Prestat els seus serveis a la Secretaria d'Estat de la Santa Seu fins a 1962 en la llavors Secció d'Assumptes Extraordinaris Eclesiàstics, com a col·laborador del Cardenal Secretari d'Estat Domenico Tardini. Després de la mort del cardenal Tardini va dur a terme el seu propi treball a les representacions papals als Estats Units durant cinc anys i mig; a l'Índia durant cinc anys; i, com a encarregat de negocis a Taipei.
El 6 de desembre de 1974 va ser nomenat arquebisbe titular de Truentum i al mateix temps va ser nomenat primer delegat apostòlic a Moçambic. L'ordenació episcopal va tenir lloc a la catedral de Bari de febrer de 9 1975 a mans del cardenal Corrado Ursi, de Nàpols Arquebisbe, assistit per l'arquebisbe indi Duraisamy Simon Lourdusamy i l'arquebisbe de Bari i Canosa Anastasio Alberto Ballestrero.
El 7 de març de 1981 va ser nomenat pro-nunci apostòlic a Zimbabwe. El 8 de gener de 1985 va ser designat pro-nunci apostòlic s Iugoslàvia i el 19 d'abril de 1986 va ser nomenat nunci apostòlic amb encàrrec especial i cap de delegació de la Santa Seu per als contactes de treball permanents amb la República de Polònia.
El 15 de març de 1990 va ser nomenat representant de Santa Seu a la Unió de Repúbliques Socialistes Soviètiques (URSS), amb rang personal de nunci apostòlic. Els quatre anys del seu servei diplomàtic a Moscou foren de vital importància no sols per les relacions amb el Santa Seu, sinó també per a la reactivació de l'Església Catòlica després de la persecució als territoris que anteriorment formaven part de la Unió Soviètica.
El 12 de novembre de 1994 va ser nomenat nunci apostòlic a Itàlia i el 22 d'abril de 1995 nunci apostòlic de San Marino.
Joan Pau II el va crear cardenal en consell del 21 de febrer de 1998, assignant-li la diaconia de Sant'Eugenio. Després de tres dies, a Roma, va ser honrat amb la Gran Creu de l'Orde al Mèrit de la República Italiana. Va morir el 31 de maig 2003 a l'edat de 78 anys. Va ser enterrat, a petició seva, a l'església de Santa Maria Assunta de Grumo Appula.

## Referències

* ↑ Biografia a vatican.va
* ↑ Biografia a santiebeati.it
* ↑ Sito web del Quirinale: dettaglio decorato.
* ↑ Cardinal Francesco Colasuonno, obituari a The Independent
# Théo Mey

Théo Mey (Esch-sur-Alzette, 21 de juliol de 1912 - Eich, Ciutat de Luxemburg, 25 d'agost de 1964) fou un periodista, fotògraf i empleat de banca luxemburguès.
Theo Mey va publicar els seus informes i fotografies en diaris luxemburguesos i estrangers. Quan, el 1952, l'Alta Autoritat de la CECA es va establir a Luxemburg, va ser junt amb Tony Krier, un dels periodistes més actius en seguir els principals esdeveniments europeus de l'època. També se sap que va practicar l'esport i l'atletisme activament.
Les seves 400 000 fotografies s'emmagatzemen a grans biblioteques de fotografies i més concretament a la Fototeca de Ciutat de Luxemburg. S'ha editat el 2002 una selecció de les seves obres sota el títol de Théo Mey: Trésors de la Photothèque.

## Referències

* ↑ «Mey, THéo». A: Editions Guy Binsfeld. Luxemburger Lexikon, 2006.
# Pantà de Sant Ponç

El pantà de Sant Ponç és un embassament situat a la vall mitjana del riu Cardener, creat per una presa localitzada al municipi de Clariana de Cardener, que s'estén pels termes de Clariana de Cardener, Olius i Navès, a la comarca del Solsonès, no gaire lluny del límit amb la del Bages. Actualment és el tercer embassament de la conca del riu Llobregat per capacitat, però quan es va innaugurar el 1957 era el més gran (la Baells i la Llosa del Cavall, són força més grans però es van construir després).
S'ha aprofitat el congost format pel Cardener a l'indret de l'ermita de Sant Ponç, ara inundada pel pantà, per a la construcció de la presa damunt plataformes estructurals profundament entallades pels cursos d'aigua.
Amb una presa de 59,5 metres d'alçada i una longitud de coronació de 311 metres, té una capacitat de 24,4 hm³, una llargada de 5,8 km i la superfície total de l'embassament és de 144,5 ha.
S'hi poden trobar diferents espècies de peixos, sobretot introduïdes com alburns, carpes, lluços de riu, peixos sol, perques americanes, madrilletes veres, lucioperques i silurs.

## Corrents fluvials que hi desemboquen
### Per la riba dreta

   * La ribera del Llissó (al municipi d'Olius)
   * La rasa Perpètua (al municipi d'Clariana de Cardener)

### Per la riba esquerra

   * El torrent de l'Alguer (al municipi d'Olius)
   * La rasa de Cal Cases (al municipi de Clariana de Cardener)
   * La rasa de Golorons (al municipi de Clariana de Cardener)
   * El torrent d'Albereda (al municipi de Navès)
   * El barranc del Reguer (al municipi de Navès)

## Vegeu també

* Embassaments de Catalunya

## Referències

* 1 2 3 4 5 «La gestió dels embassaments a Catalunya». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Patrimoni arquitectònic». [Consulta: 17 gener 2025].
* ↑ «Els peixos dels embassaments i els estanys de les conques internes de Catalunya». Agència Catalana de l'Aigua.

## Enllaços externs

* Els embassaments al web de l'ACA
* http://www.aonanem.cat/treks/43 Arxivat 2013-09-26 a Wayback Machine.
# 1117
## Esdeveniments
### Països Catalans

* Comtat de Cerdanya: Per la mort sense descendència del comte Bernat I, els comtats de Cerdanya, Conflent i Berga passen al casal de Barcelona, en la persona de Ramon Berenguer III.
* Morella (Ports): Els cristians del rei Alfons I d'Aragó recuperen la ciutat dels musulmans, per primera vegada.

### Món

* Magrib: Ibn Túmart comença a predicar la doctrina almohade.
* Gazni (Afganistan): Bahram Shah es proclama soldà gaznèvida, foragitant el seu germanastre Malik Arslan Shah.

## Necrològiques
### Països Catalans

* Comtat de Cerdanya: Bernat I, darrer comte independent de Cerdanya, Conflent i Berga.
* Valladolid (Castella): Pedro Ansúrez, senyor d'aquesta ciutat, avi i protector del comte Ermengol VI d'Urgell.

### Món

* Abadia de Fontevrault, Fontevraud-l'Abbaye, (França): Bertrada de Montfort, reina vídua de Felip I de França.
# Francisco Bens Argandoña

Francisco Bens Argandoña (l'Havana, 28 de juny de 1867 - Madrid, 5 d'abril de 1949) va ser un militar i administrador colonial espanyol. Va ser un dels primers governadors del Sàhara espanyol, i la seva labor va ser fonamental per assentar el domini espanyol al territori.

## Biografia

Amb quinze anys va ingressar en l'Acadèmia Militar de l'Havana, graduant-se com a alferes als divuit anys. Traslladat a la península, va participar en la repressió de la revolta republicana del brigadier Villacampa a Madrid (19 de setembre de 1886). En 1893 va participar en la força d'auxili enviada a Melilla, on tropes espanyoles es trobaven assetjades pels rifenys en el fort de Cabrerizas Altas (en els combats havia perdut la vida el governador de Melilla, el general Margallo). És el que es coneix com la guerra xica. Al febrer de 1896 és enviat a Cuba, participant en la Guerra d'Independència de Cuba. La seva actuació, valenta i esforçada, li va merèixer ser distingit amb quatre creus vermelles al mèrit militar. En acabar la guerra, en la qual Cuba va aconseguir la independència, torna a Espanya amb el grau de capità.
En desembre de 1903 és nomenat governador polític-militar de la colònia de Río de Oro, i el 17 de gener de 1904 desembarca a la badia de Villa Cisneros. El domini espanyol era precari i es limitava a l'establiment de Villa Cisneros. Bens tracta d'atreure's als nadius, al mateix temps que emprèn expedicions cap a l'interior, amb el propòsit de fer que la presència espanyola fos no només teòrica sinó efectiva. En 1907, Bens passa a Aargub, a l'altre costat de la badia, i en 1910 realitza una expedició de 400 quilòmetres fins a Atar a l'Adrar Stemar, ja sota domini colonial francès.
El 29 de juny de 1916 va ocupar cap Juby en qualitat de protectorat (la ciutat principal seria batejada com a Villa Bens en honor seu), i el 30 de novembre de 1920 va ocupar Güera, a Cap Blanc, després de negociar amb els notables de les tribus de la zona. En 1916 va ser ascendit a tinent coronel com recompensa als rellevants mèrits i notoris serveis prestats a Río de Oro (cal assenyalar que normalment els ascensos extraordinaris es concedien per "mèrits de guerra"). En 1925, amb el grau de coronel, va ser rellevat del seu comandament en la colònia del Sàhara. La seva tasca al Sàhara tindria una gran importància en la posterior ocupació del territori interior saharui i en el fiançament del domini colonial espanyol.
Publicà en 1947 Mis memorias. Veintidós años en el desierto.

## Referències

* 1 2 Hodges, 1983, p. 49.
* 1 2 Algueró Cuervo, 2006, p. 57.
* ↑ Diego Aguirre, 1988, p. 153.
* 1 2 3 Algueró Cuervo, 2006, p. 58.
* ↑ Diego Aguirre, 1988, p. 212.

## Bibliografia

* Algueró Cuervo, José Ignacio. El Sahara y España: claves de una descolonización pendiente. Idea, 2006. 84-96640-31-0.
* Diego Aguirre, José Ramón. Historia del Sahara español. BPR Publishers, 1988.
* Hodges, Tony. Western Sahara: the roots of a desert war. L. Hill, 1983.

## Enllaços externs

* General Bens: Selam Aleikum (biografia de Francisco Bens per Javier Perote Pellón) Arxivat 2009-03-19 a Wayback Machine.