OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cilvēka bērns

Cilvēka bērns és una pel·lícula letona de 1991, dirigida per Jānis Streičs i protagonitzada per Akvelīna Līvmane i Jānis Paukštello, entre d'altres.
Fou guardonada amb el Premi Nacional Letó Lielais Kristaps l'any 1991 per la millor pel·lícula de l'any. L'any 1994, juntament amb Karakum, va rebre el Premi Drets de l'Infant al Festival Internacional de Cinema de la Infantesa de Chicago.

## Repartiment

* Akvelīna Līvmane com a mare
* Jānis Paukštello com a pare
* Boļeslavs Ružs com a avi
* Andrejs Rudzinskis com a Bonifaicijs
* Signe Dundure com a Bigi
* Mārtiņš Dančausks com a Pēteris
* Agnese Latovska com a Paulīne
* Romualds Ancāns
* Uva Segliņa

## Referències

* ↑ Lielajam Kristapam - 50!
# Habitatge plurifamiliar al carrer Tapioles, 38 (Barcelona)

L'habitatge plurifamiliar al carrer Tapioles, 38 és una obra de Barcelona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici situat a la cantonada dels carrers Tapioles i Elkano, al barri de Poble Sec. És entre mitgeres i consta de planta baixa, cinc pisos i terrat. Les dues façanes tenen característiques similars. A la planta baixa les obertures són d'arc rebaixat emmarcades per una motllura llisa. Als pisos s'obren finestres als extrems (en la façana del carrer Elkano hi ha dues fileres de finestres en un dels extrems) i dues fileres de balcons individuals al centre. Les obertures tenen la llinda decorada amb un relleu en negatiu de garlandes. Els balcons són de ferro forjat amb la llosana de pedra. Un fris decoratiu separa cada nivell. El parament imita carreus. El coronament està format per un fris amb medallons i elements vegetals en relleu, seguit d'una cornisa amb dentellons sobre la qual hi ha uns merlets arrodonits decorats amb garlandes de roses. Trenca aquest coronament unes bandes, disposades de manera regular, recolzades sobre mènsules, amb la part superior arrodonida i decorades amb relleus.

## Referències

* ↑ «Habitatge plurifamiliar al carrer Tapioles, 38». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 desembre 2017].

## Enllaços externs

* «Habitatge plurifamiliar al carrer Tapioles, 38». Cercador Patrimoni Arquitectònic. Ajuntament de Barcelona.
# Serrat del Feliu

El Serrat del Feliu és una serra situada en el terme municipal de Monistrol de Calders, molt a prop del termenal amb el terme de Talamanca, a la comarca del Moianès, amb una elevació màxima de 620 metres d'altitud.
Està situat a la dreta del torrent de Mussarra, per on passa el termenal esmentat, al nord de la masia de Mussarra i a migdia de la del Bosc.

## Bibliografia

* ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006
* PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Lampàs

El lampàs és una tela exclusivament destinada a entapissar mobles i habitacions, i també per a penjaments, que té fons de ras i dibuixos de dues trames o sigui dos colors.
Els efectes de trama que formen un teixit de punt asarjat molt sòlid i el ras del fons fet amb cinc lliços són dues circumstàncies que eviten la facilitat que el frec descompongui aquest teixit constituint-lo així en un dels més forts de la seva classe. Els seus dibuixos són de molt efecte i regularment representen flors, arabescs, medallons i llistes i estan combinats de manera que poden utilitzar-se presentant molt bon efecte per a seients i respatllers de cadires.

## Estructura

Requereix dos ordits, un per al teixit de fons, que pot ser setinat, llenç o sarja, i una enquadernació que serveix per aturar les trames que creen el disseny (ja siguin rectificades, brocades o foses). S'utilitza principalment en entapissats de cortines, cobrellits, revestiments.

## Lampàs brotxat

És un teixit d'iguals condicions a les de l'anterior respecte al fons però amb la circumstància de tenir al centre dels medallons o intercalats entre els arabescos, preciosos rams de flors espolinades imitant les naturals amb tanta riquesa de color que més aviat que un teixit sembla una pintura.Així mateix es combinen també entre el dibuix per al consum particular tota mena d'al·legories, com escuts d'armes i emblemes. Aquest teixit es diferencia de les antigues tapisseries en què la part brotxada és, com els altres efectes de trama, de punt asargat amb la qual cosa queda lligat d'una manera summament sòlida malgrat formar prou pel revés tan sols a la part brotxada.

## Referències

* ↑ «Tessuti per Arredamento», 20-12-2012. Arxivat de l'original el 2012-12-20. [Consulta: 21 octubre 2023].
* ↑ «Wayback Machine», 02-04-2015. Arxivat de l'original el 2015-04-02. [Consulta: 21 octubre 2023].
* ↑ «Approfondimenti». spaziocultura.it, 24-11-2001. Arxivat de l'original el 2012-10-12. [Consulta: 21 octubre 2023].
* ↑ Fortuny, M.; de la Pera Celada, E.M.. Inspiraciones, Mariano Fortuny y Madrazo: Museo del Traje - CIPE : febrero-junio 2010 (en castellà). Ministerio de Cultura, Secretaría General Técnica, 2010. ISBN 978-84-8181-428-6 [Consulta: 21 octubre 2023].
* ↑ Márquez, Á.S.. La Alcazaba: fragmentos para una historia de Almería (en castellà). Junta de Andalucía, Consejería de Cultura, 2005. ISBN 978-84-8266-524-5.

## Bibliografia

* Ronquillo, J.O.. Diccionario de materia mercantil, industrial y agrícola, que contiene la indicación, la descripción y los usos de todas las mercancías (en castellà). Imprenta de Agustín Gaspar, 1857.

## Enllaços externs

* «Tejidos para Indumentaria Valenciana» (en castellà), 04-04-2023. [Consulta: 22 octubre 2023].
# Luxshare

Luxshare Precision Industry Co. Ltd., també coneguda com Luxshare-ICT, és un fabricant xinès de components electrònics.

## Història

Wang Laichun és la presidenta i cofundadora de la companyia. Wang va fundar Luxshare després de deu anys a Foxconn. El seu germà Wang Laishen és el vicepresident de Luxshare i també és ex-Foxconn. L'estil de lideratge de Wang Laichun es veu com el de Terry Gou de Foxconn.
Luxshare es va fundar l'any 2004 a Dongguan, Xina. L'empresa dissenya i fabrica cables d'ordinador; també és un assemblador clau d'AirPods per a Apple Inc. L'empresa va cotitzar públicament al consell de SME de la Borsa de Shenzhen el 2010.
El 2020, Luxshare es va convertir en un muntador d'iPhone després d'adquirir dues plantes de muntatge d'iPhone de Wistron.
El 2022, Luxshare va ser acusat pels fiscals taiwanesos de robar secrets comercials. Es deia que havien robat gran part de l'equip d'investigació i desenvolupament del competidor Catcher Technology basat en la Xina, això, combinat amb el robatori de secrets comercials de Catcher, hauria permès a Luxshare entrar ràpidament a la cadena de subministrament d'Apple.
Durant les protestes de la COVID-19 de 2022 a la Xina, el Wall Street Journal va informar que Luxshare va guanyar un lloc addicional a la cadena de subministrament d'Apple després de les protestes a una fàbrica de Foxconn a la zona econòmica de l'aeroport de Zhengzhou.
A partir del juliol de 2023, Luxshare va ser l'únic fabricant inicial i contractat de l'ordinador espacial Vision Pro d'Apple.

## Referències

* 1 2 «About Us_Luxshare-ICT» (en anglès). Arxivat de l'original el 2021-09-16. [Consulta: 16 setembre 2021].
* ↑ LI, LAULY. «Luxshare grows into China's iPhone champion with help from Apple» (en anglès). asia.nikkei.com. Nikkei.
* ↑ Felicitas, Shintya. «Despite trade war: Apple has more Chinese suppliers than ever» (en en-int). AsiaFundManagers.com, 05-04-2019. [Consulta: 28 gener 2020].
* ↑ «Taiwan accuses Chinese Apple supplier of stealing secrets, charges 14» (en anglès). cnbc.com. CNBC. [Consulta: 15 juliol 2022].
* ↑ Times, Financial. «Apple forced to make major cuts to Vision Pro headset production plans» (en anglès). Ars Technica, 03-07-2023. [Consulta: 3 juliol 2023].
# Liberata Masoliver i Raballat

Liberata Masoliver i Raballat (Sabadell, 18 de gener de 1911 - Terrassa, 5 de juliol de 2004) va ser una novel·lista catalana. Els temes de la seva obra inclouen la Guerra Civil Espanyola, l'experiència colonial espanyola a Guinea Equatorial i Etiòpia, a més de la vida a l'Espanya franquista.
Era filla d’un inventor i industrial de Sabadell. A casa tenien una bona biblioteca i a ella li agradava molt llegir. Va començar a treballar als 16 anys ajudant el pare. Als 21 anys es va casar amb Josep Maria Barrera, inventor, i van anar a viure a Sant Cugat del Vallès.
L’any 1954, quan tenia 43 anys i ja havia escrit 25 novel·les (d’amor, de guerra, de revolució, exòtiques, etc.), va decidir presentar-ne una al Premi Elisenda de Montcada, per intentar guanyar diners. Signà l'original com a L. Masoliver, perquè no se sabés que l’autor era una dona i, alhora, per tenir més possibilitats de guanyar. L’obra, Efún, ambientada a l’Àfrica de la Guinea colonial espanyola, va rebre el primer premi. Més tard, les seves novel·les van despertar interès a Hollywood.

## Bibliografia

* Efún (1955)
* Los Galiano (1957)
* Selva negra, selva verda (1959)
* El rebelde (1960)
* La bruixa (1961)
* Barcelona en llamas (1961)
* La mujer del colonial (1962)
* Mestre albañil (1963)
* Pecan los buenos (1964)
* Nieve y alquitrán (1965)
* Un camino Ilega a la cumbre (1966)
* La retirada (1967)
* Casino Veraniego (1968)
* Home de pau (1969)
* Telón (1969)
* Déu amb nosaltres (1970)
* Estes donde estés (1972)
* Los mini-amores de Angelines (1972)

## Referències

* ↑ Piera, Ramon. «Masoliver i Raballat, Liberata», 19-07-2020. [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ Pérez, Janet. The Feminist Encyclopedia of Spanish Literature: A-M, 2002. ISBN 9780313324444.
# Marsili da Carrara

Marsilio da Carrara (1294 – març de 1338) va ser senyor de Pàdua després del seu oncle Jacopo I . Era membre de la família Carraresi . (També coneguda com la família Carrara. )
Va afrontar amb èxit un complot contra ell a la ciutat. No obstant això, després de la traïció del seu nebot Nicolò da Carrara que s'havia posat al costat de l'Scaliger de Verona, Marsili es va veure obligat a cedir Pàdua a Cangrande della Scala el 1328. Va conservar el títol de vicari de la ciutat i va aconseguir casar la filla de Jacopo, Taddea, amb Mastino II della Scala . En la guerra contra els Estats Pontificis, va lluitar al costat d'aquest últim a Brescia el 1330/1331, conquerint la ciutat per traïció. En els anys següents va actuar com a vicari de Brescia. El 1332 Marsili va fer enverinar la seva dona Bartolomea Scrovegni, sospitant que era infidel.
Després de la mort de Cangrande, va poder reconquerir Pàdua l'any 1337 gràcies a una aliança amb Florència i Venècia, cada vegada més preocupades per l'ascens del poder de l'Scaliger.
Va morir el 1338, sent succeït pel seu cosí Ubertinello .

## Referències

* ↑ Damiani, Roberto. «The Virtuous Leadership of Marsilio da Carrara» (en italià). Condottieri di ventura, 29-07-2024. [Consulta: 8 novembre 2024].
* ↑ «Carrara Family» (en anglès). www.britannica.com. Britannica. [Consulta: 8 novembre 2024].
| Precedit per: Jacopo I | ' 1324–1328 | Succeït per: Cangrande I della Scala |
| Precedit per: Mastino II della Scala Alberto II della Scala | ' 1337–1338 | Succeït per: Ubertinello |
# Martin Stokken

Martin Stokken (Snillfjord, 16 de gener de 1923 - Trondheim, 25 de març de 1984) fou un atleta i esquiador de fons noruec que va competir als Jocs Olímpics d'Estiu de 1948 i 1952 i d'hivern de 1952 i 1956.
Stokken era el petit de quatre germans. El 1934 la granja on va a néixer es va cremar i el seu pare va morir poc després. De jove va treballar com a pastor. El 1939 ell i la seva mare es van traslladar a Fåvang, on es va unir al club d'esquí local. Durant la Segona Guerra Mundial, el 1943, va fugir a Suècia i es va unir a la resistència noruega. El 1945 va tornar a Noruega i el 1946 va guanyar el títol nacional dels 10.000 metres, alhora que fou vuitè en aquesta mateixa distància al Campionat d'Europa d'atletisme. Als Jocs Olímpics d'Estiu va disputar les curses dels 5.000 i 10.000 metres, destacant la quarta posició en aquesta darrera prova el 1948. Fins al 1951 va ser el millor corredor noruec dels 5.000 i 10.000 metres. També va destacar en els 3.000 metres obstacles, quedant quart als Campionats d'Europa de 1950. El,1955 es va retirar de l'atletisme l'any 1955, després d'haver guanyat 19 títols nacionals.
A finals de la dècada de 1940 començà a entrenar en esquí de fons per mantenir-se en forma durant l'hivern, però el 1951 va començar a competir i va ser inclòs a la selecció nacional. Als Jocs Olímpics d'Hivern va guanyar una medalla de plata en el relleu 4x10 quilòmetres el 1952, i va quedar quart el 1956. El seu millor resultat individual va ser la sisena posició en els 18 quilòmetres el 1952 i en els 15 quilòmetres el 1956. En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del Món d'esquí nòrdic de 1950. El 1954 també va guanyar la cursa de 50 quilòmetres al festival d'esquí de Holmenkollen i va guanyar la medalla Holmenkollen. Abans, el 1949, va rebre el premi Egebergs Ærespris. A més dels seus èxits internacionals en esquí, entre 1951 i 1957 va guanyar cinc títols nacionals. Es va retirar el 1960.
Quan es va retirar va treballar com a policia a Trondheim, alhora que exercia d'entrenador d'esquí i biatló.

## Millors marques

* 5.000 metres. 14'13.8" (1955)
* 10.000 metres. 29'54.0" (1952)
* 3.000 metres obstacles. 9'13.0" (1950)

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Olympedia – Martin Stokken». [Consulta: 1r gener 2025].
* ↑ «STOKKEN Martin». FIS-Ski. International Ski Federation. [Consulta: 9 gener 2020].
* ↑ Holmenkollen winners since 1892 a Wayback Machine (archived 24 February 2007) – clicar a Vinnere per descarregar l'arxiu pdf (noruec)
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 1r gener 2025].
# Michela Pace

Michela Pace (Gozo, 25 de gener del 2001) és una cantant maltesa. És coneguda per la seva participació en el programa de televisió X Factor, que va guanyar al principi del 2019. El premi era, entre d'altres, representar Malta al Festival de la Cançó d'Eurovisió 2019 a Tel-Aviv. Amb la cançó Chameleon va acabar en 14è lloc a la final.

## Referències

* ↑ Gallagher, Robyn. «Michaela Pace won the grand final of X Factor Malta and represented Malta at Eurovision 2019». Wiwibloggs, 26-01-2019. [Consulta: 31 octubre 2019].
# Alciònides

Les Alciònides (en grec antic Αλκυονίδες) eren les set o dotze segons algunes fonts, filles d'Alcioneu, un gegant fill de Gea de la mitologia grega. Quan Heracles matà Alcioneu, elles es llençaren al mar, i Amfitrite les convertí en alcions.
Les set alciònides eren Alcipe, Ante, Astèria, Ctònia, Drimo, Metone, Pal·lene i Ptònia o Fostònia.

## Illes

Les Alciònides són també un grups de petites illes rocalloses al golf de Corint molt a prop de la costa d'Àtica, Peloponès i la Grècia central que han pres el seu nom de les figures mitològiques. La població de les illes el 2001 era de nou habitants. Les illes formen part administrativament de les municipalitat de Loutraki-Perachora a la Prefectura de Coríntia.

## Clima

El terme Alciònides també es refereix a un fenomen meteorològic del clima de Grècia central. Quasi cada any en el període des del Nadal fins a mitjans de gener hi ha un període ininterromput de dies amb cel blau i temperatures càlides, on com a mínim a la regió d'Atenes es poden assolir temperatures de més de 20 °C durant el dia.

## Astronomia

Els satèl·lits de Saturn, Methone, Antea i Pal·lene deuen el seu nom a tres d'aquestes figures mitològiques.

## Referències

* ↑ Suïda s. v. Alciònides
* ↑ Eustaci a Homer, 776, 16
* ↑ International Astronomical Union (IAU) Working Group for Planetary System Nomenclature (WGPSN) - Gazetteer of Planetary Nomenclature (anglès)
# Montargull (Avinyonet del Penedès)

Montargull és una masia del municipi d'Avinyonet del Penedès (Alt Penedès) protegida com a bé cultural d'interès local.
És una masia de planta rectangular, composta de planta baixa i pis, amb coberta a dos vessants i ràfec. Portal de la planta baixa amb arc de mig punt adovellat. Finestres amb ampits, brancals i llindes de pedra. Cantoneres de pedra.

## Referències

* ↑ «Montargull». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
# Suleiman

«Suleiman» té aquests significats:
* Suleiman Kanuni, soldà otomà
* Suleiman ibn Maxihen, valí de Mayurqa durant la taifa de Dàniyya
* Muntanyes Suleiman, grup orogràfic del Pakistan i Afganistan
# Can Mazantini

Can Mazantini és una obra modernista de Barcelona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El grup d'habitatges Can Mazantini està ubicat al carrer Coroleu cantonada amb el carrer Concepció Arenal. Es tracta de 3 cases entremitgeres que consten de planta baixa, dos pisos i terrat.
Les 3 cases segueixen el mateix esquema compositiu. A la planta baixa s'obren 3 portes, dues per els habitatges de la planta baixa i la central per a l'escala de veïns dels pisos superiors, i a banda i banda una finestra. El mur en aquest nivell esta decorat amb estuc que imita un sòcol de pedra i carreus. En els dos pisos superiors l'eix longitudinal, que segueix el portal de l'escala de veïns, està marcat per una columna de ferro forjat. A banda i banda d'aquest eix s'obren dues obertures que donen a un balcó. Els 4 balcons són de ferro forjat amb formes abombades i motius florals i estan aguantats per 4 mènsules decorades amb punxes. La separació entre els diferents nivells està marcada per una cornisa amb motius vegetals. Els dos pisos superiors estan pintats de verd i les obertures emmarcades per pintura blanca i uns esgrafiats de motius vegetals també pintats de blanc. Sobre cada obertura del pis superior hi ha un respirador decorat amb estuc. La façana està coronada per tres timpans de formes mixtilínies, el central més alt i ample i amb un òcul decorat amb estucs al centre.
Els tres edificis estan separats entre si per una filera de falsos carreus fets amb estucs. Els dos primers del carrer Coroleu segueixen els mateixos eixos horitzontals la qual cosa dona una visió molt unitària, però el tercer edifici, el que fa cantonada, té aquest eix una mica desplaçat perquè el carrer fa pujada. El xamfrà és un mur cec i de forma corba que s'alça per sobre dels coronaments de les altres façanes i acaba amb unes formes mixtilínies decorat amb garlandes i un escut romboïdal que té la data "1913" al seu interior. Les balconades giren al voltant d'aquest mur i així van del carrer Coroleu al carrer Concepció Arenal. La façana que dona a aquest últim carrer és similar a les altres però a la planta baixa s'obre un local comercial i no té finestres, i el coronament del mur en comptes de 3 timpans té 5.
Al llarg de les façanes dels dos carrers hi ha alguns elements de ferro forjat com unes politges.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Mazantini». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 desembre 2017].

## Enllaços externs

* «Can Mazantini». Cercador Patrimoni Arquitectònic. Ajuntament de Barcelona.
# Cala Premsa del Tino

Cala Premsa del Tino és una obra barroca de Guissona (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de pedra de tres plantes amb golfa. Actualment en tenim una visió fragmentada, ja que manca una part de l'antic edifici.
Accedim a aquesta construcció a través d'una porta dovellada amb arc escarser envoltada per carreus de pedra molt ben tallats. Una rajola de ceràmica ens indica que aquesta és "Cala Premsa del Tino". Podem llegir una incripció en una pedra amb la data "1771", per tant ens fa pensar que aquesta casa va ser construïda a mitjans del segle xviii.
Al primer pis una porta de balcó amb motllura llisa i una barana de forja, a la dreta de la qual trobem una petita obertura rectangular en forma d'espitllera.
La segona planta presenta dues finestres rectangulars simples, damunt les quals hi ha dues obertures el·lipsoidals que il·luminen la golfa.
Coronant l'edifici hi ha un ràfec d'arquadions cegues que compleix una funció purament decorativa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Cala Premsa del Tino». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2018].

## Enllaços externs

* «Cala Premsa del Tino». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Seu de la Colla Jove Xiquets de Tarragona

La Seu de la Colla Jove Xiquets de Tarragona és una obra historicista de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

En un solar quadrat Francesc Barba projectà un edifici amb tres alçats (un dona al carrer Cos del Bou i els altres al carrer Enrajolat,de la Nau i una mitgera). Format per baixos i entreplanta. L'edifici està construït mitjançant carreus escairats amb lleus encoixinats.
L'ordre de la façana és d'una porta amb arc escarser central, flanquejada a banda i banda per una porta més petita (actualment tapiades) coronada per una finestra. Les façanes laterals són simètriques, i quasi idèntiques a la principal, però en lloc d'una porta central se'n troben dues. Avui en dia s'ha perdut el coronament originari de l'edifici que simbolitzava el peix, així com les portes de ferro, les decoracions escultòriques (escuts) i els fanals d'època. Malgrat les remodelacions (bombers, colla Jove dels Xiquets de Tarragona) en general l'edifici presenta un bon estat de conservació, a l'interior les columnes de ferro colat formen un quadrat pensat per col·locar les taules de venda.
Tot l'interès de la construcció rau en el caràcter singular i extraordinari de l'obra, en la disposició acadèmica dels buits i en la perfecta integració amb el paisatge de la part alta. Des d'un bon començament es tractà d'un local singular.
L'ordenació i distribució dels baixos han estat transformats i s'ha prescindit dels elements mobles interiors.

## Referències

* 1 2 3 4 «Seu de la Colla Jove Xiquets de Tarragona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2018].