# Solomonar

El Solomonar o Șolomonar és un mag que, segons el folklore romanès, podia muntar un drac (zmeu o un balaur) i controlar el temps, provocant pluges, trons o tempesta de pedregada. Són reclutats per la gent comuna i se'ls ensenya la màgia Solomonărie o Şolomanţă (fonetització alemanya: Scholomance).

## Descripció general

Es diu que els solomonar eren alts, pèl-rojos, vestien llargues túniques blanques de camperols, vegades de llana, o vestides amb vestits desiguals fets amb taques, i sovint es veien demanant almoina. El contingut de la seva bossa màgica són instruments com una destral de ferro, les regnes d'escorça de bedoll o la brida, un llibre de saviesa. En algunes llistes s'inclou una branca que ha matat una serp. [5] Un cop són disfressats de captaires (sovint captaires paralitzats o amb els ulls embenats), es barregen amb la població de manera que no es poden distingir com a bruixots. Tanmateix, aparentment tenen el coneixement i la memòria de quina granja de pagès mereix la seva retribució quan actua com un genet de dracs que fa caure la seva pedregada.

### Escolarització

Els solomonar, segons alguns comptes, són reclutats de la gent. Se'ls ensenya la seva màgia i la parla dels animals a l'escola (Scholomance), i són capaços de muntar els dracs. La tradició diu que es van convertir en els estudiants del Diable, ja sigui sent instruït per ell o convertint-se en un servidor dels seus manaments.
Una creença addicional va ser que els estudiants van ser ensenyats a l'escola del diable, que estava situada sota terra, i que els estudiants van evitar els raigs del sol durant els 7 anys de durada del seu estudi. De fet, eren un tipus de strigoi o vampir, segons SF Marian, que recollia el folklore del camp.

### Pilots de dracs i el temps

Es considerava que els solomonar eren genets de dracs que controlaven el temps, provocant la caiguda de trons o pluja o calamarsa.
Una manera en què es va articular aquesta creença va ser que un alumne concret de la classe de deu graduats seria seleccionat pel Diable per convertir-se en el fabricant del temps designat (alemany: Wettermacher) que cavalcava el drac "Ismeju" (fonetització alemanya de zmeu dragon). O es va convertir en l'"ajudant de camp del diable" que va muntar el zmeu per fer tronades. O en tercer lloc, el solomonaru volaria cap al cel i, sempre que el seu drac mirava els núvols, arribarien les precipitacions. Però Déu va intervenir per evitar que el drac es cansés massa, no fos cas que caigués en picat i devorés una gran part de la terra.
Una presentació bastant diferent és que solomonar, que normalment vivia com a captaire entre la població, de tant en tant es comprometia a cobrar-se per pagar un drac-genet i portador de calamarsa. Va escollir quins camps havien de danyar, sabent quins camperols es comportaven malament amb ells. Un camperol pot contractar un "contra-solomonar" (en romanès: contrasolomonar; pl. Contra-Solomonarĭ) per llançar encanteris per desviar el Solmomonari muntat amb dracs.
En aquesta versió, el tipus de drac que muntaven eren els balauri (sing. Balaur). Aquest drac es pot treure d'un llac profund sense fons utilitzant "regues daurades" o brida (en alemany: ein goldene Zaum"; romanès: un frâu de aur), i el mag i el drac crearien tempestes o faria caure calamarsa.

## Fonts del segle xix

"Scholomance" i "Scholomonariu" va aparèixer a la premsa a la revista austríaca Österreichische Revue en 1865, escrit per Wilhelm Schmidt (1817-1901) La peça es discuteix com una creença present al central romanès Fogarasch (Făgăraş) de districte i més enllà, amb coneixements addicionals d'Hermannstadt.
Emily Gerard va escriure més tard sobre el tema de "Scholomance", tot i que només es referia als seus assistents com a "erudits" i no feia servir específicament el terme Solomanar ni l'equivalent alemany.
L'etnobotànic romanès Simion Florea Marian va parlar dels Solmonars en el seu article sobre "Mitologia daco-romanesa" al 1879. Marian va recollir oralment aquest folklore de la gent de Siebenbürgen (Transsilvània) i la regió contigua de Bucovina - Moldàvia.

## Nomenclatura

Solomonar és la forma singular i la variant Șolomonar també s'empra. El Scholomonar fonetització alemany, que està més a prop de l'última forma va ser donada per Gaster.
La forma plural del diccionari actual en romanès és solomonar, i "solomonars" en plural s'ha utilitzat en la traducció a l'anglès.
Una forma antiga de diccionari en plural Șolomonariu apareix en un lèxic publicat el 1825, on el terme es glossa com a llatí: imbriciter, hongarès: garabantzás deák, i alemany: der Wettermacher, Wettertreiber, Lumpenmann. Andrei Oișteanu va remarcar que aquesta forma és més aviat datada.
Scholomonáriu es defineix com Zauberer o "bruixots" en una font fins i tot anterior, un glossari adjunt a un llibre que data del 1781.

## Etimologies

L'explicació per defecte és que la paraula està connectada amb el rei Salomó mitjançant l'addició del sufix ocupacional "-ar ", tot i que pot ser una etimologia popular. Un relat folklòric testimonia l'associació amb el rei bíblic. En un relat donat per Friedrich von Müller, el "Kaiser Salomo" té la capacitat de controlar el clima i els hereus del seu art es diuen "Scholomonar".
Gaster, més complicat, va suggerir un híbrid de la paraula per a l'escola de màgia Scholomantze (ortografia romanesa: Şolomanţă) associada a Salamanca i Solomonie (de Solomon). I. Vulcan atribueix una derivació alternativa de l'alemany Schulmänner ("erudits"), en referència a la creença popular que els solomonars assistien a una escola.

### Hipòtesi de Zeus

El rei Salomó, com a creador del temps, pot derivar del mite grec de Zeus, el rei dels déus que controlen el clima, una teoria proposada per A. Oișteanu Salomó i Morcolf .

### Hipòtesi dels jueus vermells

Com els solomonar han estat descrits com a gegants de pèl-roig (romanès: uriaşi) s'ha suggerit una connexió amb els llegendaris jueus vermells (evreilor roşii). Aquesta hipòtesi es basa en la teoria de Lazăr Șăineanu segons la qual els gegants / jueus del folklore romanès derivaven dels khazars històrics, i Arthur Koestler va portar la noció dels "jueus vermells" a aquesta formulació (La tretzena tribu de Koestler, la font última és AN Poliak's llibre sobre els khazars en hebreu).

### Hipòtesi ascètica dàcia

La semblança amb els ascetes geto-dacis anomenats ktistai descrits per Estrabó va ser assenyalada per Traian Herseni (d. 1980) que va plantejar la hipòtesi que eren els solomonar originals. Herseni va plantejar que els ktisai eren més adequadament anomenats " skistai " que significaven "aquells que s'abstenen dels plaers mundans", i que el nom críptic que Estrabó els va donar Kapnobatai (que literalment significa "treaders") volia dir realment "viatgers a els núvols". La teoria ha trobat el seu fort defensor a Eugen Agrigoroaiei, que va pronunciar que els orígens dels solomonar havien estat establerts i que els viatgers del núvol daci havien de ser autèntics solomonar. Andrei Oișteanu adverteix que, tot i que "sedueix", la "hipòtesi només queda tan plausible". Assenyala que una tradició mantinguda viva des de l'època de Cèsar fins al segle xix presenta una qüestió de credibilitat, ja que hi ha un buit complet sobre qualsevol d'ella durant els 1900 anys provisionals. ro és un altre escèptic que es va referir a la idea com "especulació per Herseni".

## Paral·lels i sinònims

Paral·lels amb la llegenda del serbocroat garabancijaš dijak (hongarès: garabonciás diák) s'havia buscat un "erudit necromàntic" en el document de Moses Gaster, que és una de les fonts principals per a la folklorística solomanari. La versió croata va ser descrita per Vatroslav Jagić i la versió hongaresa per Oszkár Asbóth.
Es poden trobar diversos sinònims en romanès, inclòs "zgrimințeș", i es considera sinònim o estretament relacionat amb la llegenda balcànica generalitzada coneguda en serbocroat (per exemple) com grabancijaš dijak ("l'estudiant de la nigromància").

## Detalls Addicionals

Algunes fonts es refereixen als dracs que els solomonar munten com a "dracs de tempesta". Els pilots poden viatjar junts amb Moroi.
Tement la seva ira, la gent sol demanar consell a un mestre picapedrer. El mestre picapedrer sol ser un antic Solomonar que va deixar l'ofici a favor de tornar a estar entre la gent; el seu coneixement és molt apreciat perquè coneix els secrets de Solomonars.
Els salomonars no eren criatures sobrenaturals, sinó més aviat humans que van aprendre habilitats especials. Es diu que els nens que es converteixen en solomonar neixen amb un tipus de membrana determinat al cap o a la totalitat del cos. Més tard, com diu la llegenda, aquests nens havien de ser seleccionats com a aprenents per Solomonars experimentats, portats a boscos o en coves que normalment estarien marcats amb inscripcions codificades. Aquests nens aprendrien l'art i l'ofici de la bruixeria, que utilitzarien per lluitar contra les forces fosques de la natura i de l'esperit humà. Sovint es diu que són molt secrets i, si mentien o incomplien les regles de la casta, eren castigats severament i cruelment. Alguns relats afirmen que Salomonars té un llibre especial on es recull tot el seu coneixement i poder. Aquest és el llibre que utilitzen durant el seu aprenentatge i només un de cada set aprenents es converteix en solomonar.
Els salomonars vivien com a ascetes, allunyats del món civilitzat, i de vegades es diu que viuen realment a "l'altre regne", encara que se sap que tornen a la civilització i demanen almoina tot i que no necessiten res i allà on no els rebin bé, anomenarien una pedregada com a mitjà de càstig.
En els primers temps, els solomonars es consideraven benvolents, però a mesura que el cristianisme va començar a complementar les primeres creences, els "solomonars" van començar a ser percebuts com a malvats i les creences populars fins i tot van inventar un tipus d'heroi "anti-solomonar". Afortunadament, com vam veure, la creença en els "solomonars" no s'ha esvaït; havia disminuït amb el pas del temps, però encara es manté en llocs remots de Romania. Els salomonars sovint són vistos com a persones astutes i intel·ligents. Tanmateix, en termes generals, la gent els tractava com a bruixots malvats.

## Anècdotes

La tradició romanesa no dubta de la seva existència. Fins i tot hi ha testimonis a Transsilvània i Moldàvia sobre l'existència de solomonars vius.
Friedrich von Müller (1857) va informar d'una història de Schäßburg (Sighișoara a Transsilvània) en què un romanès confonia un estudiant vestit amb un solomonar.

## Notes

* ↑ Ismeju țe la fonetització alemanya de zmeu.
* ↑ Folklore a càrrec de la versió de Wilhelm Schmidt i Emily Gerard.
* ↑ En aquesta versió, s’escriu com si només l'estudiant designat retingut pel diable obtingués el nom de "Solomonariu".
* ↑ »Gegen-Solomonarĭ« (pl.).
* ↑ A més d’alternar la consonant inicial entre s / s / i ş / ʃ /, els reflexos anteriors de la paraula en romanès poden afegir "-i" i el "-u" regular que es trobava anteriorment al declinació substantiva.
* ↑ llatí: imber, "pluja".
* ↑ No és clar si "evreilor roşii" és un terme estàndard o àmpliament difós a Romania, però és el terme utilitzat per Majuru per traduir "jueus vermells" al llibre de Koestler.
* ↑ Romanès: "ipoteza este spectaculoasă şi ispititoare"; "această ipoteză să rămână doar plauzibilă".

## Referències

* ↑ Șăineanu, Lazăr. Basmele Române. Bucuresci: Lito-tip. C. Göbl, 1895, p. 871.
* ↑ (Martin, Laplantine i Introvigne, 1994): "comme un mendiant".
* ↑ (Marian, 1878); German tr., (Gaster, 1884)
* 1 2 (Marian, 1878); German tr., (Gaster, 1884)
* 1 2 3 4 Gerard «Transylvanian Superstitions». The Nineteenth Century.
* 1 2 Marian (1879), pp. 54–56; German tr., (Gaster, 1884)
* ↑ Marian (1879), pp. 54–56; German tr., (Gaster, 1884): "Die Solomonari sind bösartige Leute, eine Art »Strigoi« (Vampyre)".
* ↑ Marian (1879): "Cînd voiesc Solomonarii să se suie în nori, iau friul cel de aur şi se duc la un lac fără de fund sau la o altă apă mare, unde ştiu ei că locuiesc balaurii", quoted in: Hasdeu, Bogdan Petriceicu; Brâncuș, Grigore (1976) edd., 3, p. 438.
* 1 2 Marian (1879), pp. 54–56, German (tr.), (Gaster, 1884): "Mit diesem Zaum zäumen die Solomonari die ihnen anstatt Pferde dienenden Drachen (Balauri)" or, "With this [golden] bridle, the Solomonari rein their dragons (balauri) that they use instead of horses".
* ↑ Ljiljana, Marks «Legends about the Grabancijaš Dijak in the 19th Century and in Contemporary Writings». Acta Ethnographica Hungarica, 1990, p. 327.
* ↑ Bucurescu, Adrian «Doar un mister de-al Solomonarilor». , 10-10-2012.
* ↑ Marian, Simeon Florea (1879), "Mitologia daco-română", Albina Carpaților III, pp. 54–56
* ↑ Sulzer, Franz Joseph. Geschichte des transalpinischen Daciens, b.2 (en alemany). Vienna: Rudolph Gräffer, 1781, p. 265.
* 1 2 Taloș, Ion. Petit dictionnaire de mythologie populaire roumaine (en francès). Grenoble, France: ELLUG, 2002, p. 187–188. ISBN 2843100364.
* ↑ Müller, Friedrich von. Siebenbürgische Sagen (en alemany). Kronstadt: J. Gött, 1857, p. 177–178.
* ↑ Pointed out by (Gaster, 1884)
* ↑ (Oișteanu, 2004): "În 1884, Moses Gaster a acordat apelativului în discuţie o etimologie combinată: „Şolomonar este rezultatul dintre şolomanţă [de la Salamanca – n. A.O.] + solomonie [de la Solomon – n. A.O.]"
* ↑ (Gaster, 1884): " »Scholomonari« (d. h. »Schulmänner« bemerkt .J. Vulcan)."
* ↑ Ljiljana, Marks «Legends about the Grabancijaš Dijak in the 19th Century and in Contemporary Writings». Acta Ethnographica Hungarica, 54, 1990, p. 327.
* ↑ Or derive from German Schule "school".
* ↑ Herseni, Traian Ethnologica, 1979, pàg. 13–22.
* ↑ Agrigoroaiei, Eugen. Ţara neuitatelor constelaţii: folclor arhaic românesc (en romanès). Junimea, 1981.
* ↑ Coman, 1983, p.123, cited by (Oișteanu, 2004)
* ↑ Gaster, 1884, p. 281–282.
* ↑ Müller, Friedrich von. Siebenbürgische Sagen (en alemany). Kronstadt: J. Gött, 1857, p. 177–178.

## Bibliografia

* Oișteanu, Andrei. Cosmos Vs. Chaos: Myth and Magic in Romanian Traditional Culture : a Comparative Approach. Romanian Cultural Foundation Publishing House, 1999. ISBN 9-789-7357-7198-0.
* Gaster, Moses «Scholomonar, d. i. er Grabancijaš dijak nach der Voksüberlieferung er Rumänen» (en alemany). Archiv für slavische Philologie, VII, 1884, p. 281–290.
* Gerard, Emily «Transylvanian Superstitions». The Nineteenth Century, 18, 1885, pàg. 130–150.
* Marian, Simion Florea «Mitologia daco-română» (en romanès). Albina Carpaților, III. Annul, 30-11-1878, pàg. 54–56.
* Martin, Jean-Baptiste; Laplantine, François; Introvigne, Massimo. Le Défi magique II: Satanisme, sorcellerie (en francès). Presses Universitaires Lyon, 1994, p. 142–147. ISBN 9782729704964.
* Olteanu, Antoaneta. Metamorfozele sacrului: dicționar de mitologie populară (en romanès). Paideia, 1998, p. https://books.google.cat/books?id=q2ERAQAAIAAJ.
* Schmidt, Wilhelm «Das Jahr und seine Tage in Meinung und Brauch der Romänen Siebenbürgens» (en alemany). Österreichische Revue, 3, 1865, pàg. 219–220.
* Schmidt, Wilhelm. Das Jahr und seine Tage in Meinung und Brauch der Romänen Siebenbürgens. revised. A. Schmiedicke, 1866, p. 16–17. }