OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pérola

Pérola és una possessió de Llucmajor, Mallorca, situada al nord del terme municipal, a la zona muntanyosa, prop de la carretera que uneix Llucmajor amb Porreres. Confronta amb Míner, Son Frígola i el terme municipal de Porreres.
El topònim Pérola significa probablement pedreta i prové del llatí petrula, que és el diminutiu de petra.
Pérola té una terra que permet el cultiu d'hortalisses i arbres fruiters. En el repartiment, després de la conquesta de Mallorca, les seves terres, probablement l'anomenada alqueria Pilura de 12 jovades, foren donades a l'orde del Temple. El 1307 apareix Pérola en un document que fa referència a la poca aigua que tenia la seva font. El 1396 n'era propietari Huguet Roig. En el segle xvi era propietat de la família Frígola, que també era propietària de les possessions veïnes de Son Frígola i Son Samà.

## Construccions

Les cases velles de Pérola són unes cases de pagès constituïdes per diversos bucs adossats en forma d'"U". Una part, amb dues altures està destinat a l'habitatge humà. La façana principal, que s'orienta al nord-est, presenta una sèrie d'obertures disposades de forma asimètrica. A la planta baixa hi ha el portal d'entrada d'arc de mig punt amb dovelles i llindar, flanquejat per l'empremta d'una finestra allindanada que fou cegada i per un finestró atrompetat. El porxo presenta només una finestra allindanada amb ampit. En destaca la teula canalera que travessa la façana horitzontalment sobre la finestra del porxo. A altres bucs hi ha dependències agropecuàries, com són solls, pallissa, estables, forn, vaqueria, portasses, galliner, colomer i graner. Sobre una d'aquestes dependències hi ha una creu de pedra. Quant a instal·lacions hidràuliques hi ha una cisterna adossada a l'habitatge i un pou aïllat.

## Referències

* ↑ Veny, J. Onomàstica i dialectologia. L'Abadia de Montserrat, 1996. ISBN 8478267425.
* ↑ Font, B. Història de Llucmajor. Volum I. Palma: Ajuntament de Llucmajor, 1973, p. 198-199. ISBN 84-500-5970-4.
* ↑ Font, B. Història de Llucmajor. Volum III. Palma: Ajuntament de Llucmajor, 1978, p. 145-146. ISBN 84-500-2761-6.
* ↑ de Luna, J; i col «Arquitectura de Fora Vila Tom II» (pdf). Catàleg de béns immobles [Llucmajor], 2000, pàg. 10. Arxivat de l'original el 2 de gener 2014 [Consulta: 1r gener 2014]. Arxivat 2 de gener 2014 a Wayback Machine.
# Il ferroviere

Il ferroviere és una pel·lícula italiana de 1956 dirigida i interpretada per Pietro Germi, presentada en competició al 9è Festival Internacional de Cinema de Canes.
Tot i ser acusada pels crítics autodefinits com d'esquerres d'indulgir-se a les línies narratives deamicisianes (vegeu Morandini op.cit.), segons altres crítics la pel·lícula segons evita les acusacions d'un moralisme populista fàcil, gràcies al guió de Giannetti que centra l'atenció en el costat humà dels personatges i el tall neorealista-íntim que segueix sent la millor habilitat estilística de Germi, tant com a director com a actor.
La pel·lícula va néixer d'un esbós autobiogràfic titulat Il treno d'Alfredo Giannetti que va adaptar per a la pel·lícula junt amb Luciano Vincenzoni i Pietro Germi.
La producció de Il ferroviere va ser inicialment de Ponti-De Laurentiis, però la pel·lícula va ser realitzada per Carlo Ponti en solitari que "no va creure en el projecte" i -també per alentir la seva realització-, per la part del protagonista va proposar noms impossibles com els de Spencer Tracy i Broderick Crawford. Va ser Giannetti qui es va adonar que Germi volia i podia interpretar el paper principal i va ser ell qui el va dirigir en les audicions que van convèncer Ponti.

## Argument

El maquinista del tren Andrea Marcocci ha estat testimoni del suïcidi d'un home desesperat que salta davant del seu tren. Sota la influència d'aquest xoc, comença a equivocar-se. Una revisió d'un metge revela que està prop de convertir-se en un alcohòlic. A causa d'aquesta avaluació és degradat i ha d'acceptar una retallada salarial.

## Repartiment

* Pietro Germi - Andrea Marcocci
* Luisa Della Noce - Sara Marcocci
* Sylva Koscina - Giulia Marcocci
* Saro Urzì - Gigi Liverani
* Carlo Giuffrè - Renato Borghi
* Renato Speziali - Marcello Marcocci
* Edoardo Nevola - Sandro Marcocci

## Reconeixements

* Nastro d'argento
** Millor director a Pietro Germi
* Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1956
** Conquilla d'Or a la millor pel·lícula estrangera
** Conquilla de Plata al millor director, Pietro Germi
** Conquilla de Plata a la millor actriu, Luisa Della Noce

## Referències

* ↑ Error: hi ha arxiuurl o arxiudata, però calen tots dos paràmetres.«Official Selection 1956». festival-cannes.fr.
* ↑ «Uno dei migliori film di Germi, per la notevole ricchezza psicologica con cui è ritratto il protagonista, e definita la sua mentalità piccolo borghese» (Gian Piero dell'Acqua)
* ↑ In questo film - il che non accadrà più nelle successive opere - Germi si fece doppiare da Gualtiero De Angelis, voce italiana di Cary Grant, Dean Martin e James Stewart.
* ↑ Gian Luca Farinelli, Enciclopedia del Cinema (2004) alla voce corrispondente
# Sant Jaume del Canós

Sant Jaume del Canós és l'església parroquial del Canós, al municipi dels Plans de Sió (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església parroquial situada fora del recinte de la vila closa, formada per una nau central i dues de laterals, amb coberta a dues aigües, absis recte i construïda amb carreus i paredat, tot i que la façana principal presenta un arrebossat. A la façana principal hi trobem la porta d'accés formada per un arc de mig punt adovellat, per damunt de la qual s'obra un òcul que proporciona llum a l'interior de l'edifici, on al costat esquerre s'adossa la torre-campanar. També cal destacar la placa commemorativa de marbre i en forma de creu, situada al costat esquerre de la porta d'accés, que fa referència a la Santa Missió que es va dur a terme al nucli l'any 1945. Pel que fa a la torre-campanar, de planta quadrada, és d'època posterior a la construcció de la resta de l'edifici, concretament del segle xix, i s'hi pot distingir tres cossos separats per motllures, amb obertures al tercer pis per ubicar-hi les campanes, i amb la presència d'una balustrada superior.

## Història

La construcció de l'església és del segle xvii, però el campanar és del segle xix.

## Referències

* 1 2 «Església parroquial de Sant Jaume del Canós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2016].
# Daniela Terol Méndez

Daniela Terol Méndez (Barcelona, 26 d'octubre de 2008) és una patinadora de monopatí catalana que va competir als Jocs Olímpics d'Estiu de 2024 en la modalitat de carrer, convertint-se en la primera esportista en la història de la Federació Catalana de Patinatge a participar en uns Jocs Olímpics.
Terol va començar a patinar quan tenia sis anys i actualment entrena al Centre d'Alt Rendiment de Sant Cugat del Vallès.

## Referències

* ↑ «Zona UFEC - L'skater Daniela Terol i el Campionat de Catalunya de Bàdminton - 3Cat». CCMA, 16-04-2024. [Consulta: 26 juliol 2024].
* ↑ Bertasio, Germán. «Conocemos a la talentosa niña skater española @daniela_terol y su familia», 10-07-2020. [Consulta: 26 juliol 2024].
* ↑ Agustí, X. «Daniela Terol podrà competir en els Jocs en la modalitat de ‘street'». L'Esportiu. [Consulta: 26 juliol 2024].
* ↑ https://olympics.com/es/noticias/olimpica-ultima-hora-skater-espanola-daniela-terol-estara-paris-2024
* ↑ «Daniela Terol, l'skater que no abaixa els braços per poder anar als Jocs Olímpics». Esport3, 20-06-2024. [Consulta: 26 juliol 2024].
# El balcón de la luna

El balcón de la luna és una pel·lícula musical espanyola de 1962, dirigida per Luis Saslavsky i escrita per Jorge Feliu i José María Font. El seu fracàs crític i comercial va il·lustrar la popularitat decreixent del musical andalús, un dels gèneres espanyols més populars dels anys cinquanta.

## Intèrprets principals

* Carmen Sevilla: Charo Ríos.
* Lola Flores: Cora Benamejí.
* Paquita Rico: Pilar Moreno.
* Leo Anchóriz
* Paloma Valdés
* María Asquerino: Amparo
* Manuel Monroy
* Manuel Zarzo

## Argument

Charo, Cora i Pili són tres noies que canten en un local de varietats anomenat El balcó de la lluna. La pel·lícula ens conta els tres diferents destins que sofreixen les tres al llarg dels quals seran els seus últims mesos en el local.

## Temes musicals

* Ay, qué calor: interpretada per Paquita Rico, Lola Flores i Carmen Sevilla
* A tu vera: interpretada per Lola Flores
* El beso: interpretada per Paquita Rico
* Con el carambí: interpretada por Paquita Rico, Lola Flores i Carmen Sevilla
* Otra vez: interpretada per Carmen Sevilla
* Doña Carlota: interpretada per Lola Flores
* Adiós marinero: interpretada per Paquita Rico
* Guitarras en la noche: interpretada per Carmen Sevilla

## Curiositats

* Les tres protagonistes eren les tres estrelles més importants del moment, i els productors no sabien a qui col·locar en primer lloc en els títols de crèdit. La solució va ser col·locar els seus noms girant en forma d'aspes de molí.
* Segons la premissa anterior, es va equilibrar al màxim la quantitat de números musicals per a les protagonistes, cadascuna va interpretar dues cançons en solitari, més dues cançons interpretades per les tres.
* Un dels majors èxits de Lola Flores, A tu vera va ser interpretat per primera vegada per la cantant en aquesta pel·lícula..

## Referències

* ↑ Mira, Alberto. The A to Z of Spanish Cinema. Rowman & Littlefield, 2010. p. 280
* ↑ Cuando Lola Flores vino a Ourense a estrenar “El balcón de la Luna”, La Región, 31 de gener de 2023
* ↑ https://www.musixmatch.com/de/songtext/Lola-Flores/A-Tu-Vera-De-El-Balc%C3%B3n-de-la-Luna
* ↑ Lola Flores - A tu vera (de la película "El balcón de la luna")
* ↑ http://lyricstranslate.com/de/tu-vera-your-side.html

## Enllaços externs

* Presentació d'El balcón de la Luna a Cine de barrio, rtve.es
# El hombre del traje gris

El hombre del traje gris és el vuitè disc de Joaquín Sabina. Totes les cançons d'aquest disc i totes les posteriors van ser registrades a l'editora musical Ripio, S.A. fundada pel mateix Sabina, Pancho Varona i una germana d'aquest.
El disc va ser gravat i editat als Estudis Eurosonic de Madrid.

## Llista de cançons

* "Eva tomando el sol" - 5:48
* "Besos en la frente" - 4:12
* "¿Quién me ha robado el mes de abril?" - 5:02
* "Una de romanos" - 4:50
* "Juegos de azar" - 3:25
* "Locos de atar" - 4:00
* "Nacidos para perder" - 3:50
* "Peligro de incendio" - 3:56
* "¡Al ladrón, al ladrón!" - 3:38
* "Cuando aprieta el frío" - 5:45
* "Los perros del amanecer" - 4:19
* "Rap del optimista" - 4:28

## Referències

* ↑ "Joaquín Sabina.Perdonen la tristeza". Javier Menéndez Flores. ISBN 84-01-37701-3
* ↑ http://www.jsabina.com Pàgina oficial de Joaquín Sabina
# Embrafilme

Embrafilme (nom sencer: Empresa Brasileira de Filmes S.A.) va ser una empresa estatal brasilera creada el 12 de setembre de 1969 per a la producció, finançament i distribució de pel·lícules brasileres. La companyia va ser dissolta el 16 de març de 1990 pel Programa Nacional de Privatització, impulsat pel govern del president Fernando Collor de Mello.
Actualment, les funcions reguladores i de finançament del sector audiovisual brasiler són mantingudes per Ancine, una agència federal creada l'any 2001. L'àrea de distribució és ara responsabilitat del sector privat.

## Vegeu també

* Cinema del Brasil

## Referències

* ↑ http://www2.camara.leg.br/camaranoticias/radio/materias/REPORTAGEM-ESPECIAL/348420-ESPECIAL-CINEMA-3--CRISE-COM-O-FIM-DA-EMBRAFILME-E-RETOMADA-A-PARTIR-DE-1995(08'12
* ↑ «A partir de 2002, Ancine ocupou espaço vago com o fim da Embrafilme», 23-10-2016. Arxivat de l'original el 7 July 2020. [Consulta: 7 juliol 2020].

## Enllaços externs

* Embrafilme a IMDb
* Llei de creació d'Embrafilme
* Pàgina d'Ancine
# Espina-xoca

L'espina-xoca (Xanthium spinosum) és una mala herba classificada a la família de les asteràcies i al gènere Xanthium el qual té una quinzena d'espècies, si bé Xanthium spinosum n'és l'única que té espines. És una herba anual, de 30 a 100 cm d'alçada, ramificada amb fulles enteres o lobades i floreix de juliol a octubre. Té espines per tota la planta. Els fruits, tenen espines en forma de ganxo, cosa que fa que puguin ser dispersats moltes vegades agafades als pèls dels animals (vegeu, també, velcro).
Introduïda d'Amèrica del Sud a Europa i en general a gran part del món. Està limitada al centre i sud d'Europa per qüestions climàtiques. Als Països Catalans és present a tot el territori fins als 1.300 metres d'altitud, en general en sòls secs.

## Noms populars

Aquesta planta té molts noms vernacles, alguns dels quals (caparres, catxurros) es refereixen tan sols al fruit, petit, semblant a un pinyol d'oliva però molt lleuger i carregat d'agullons, fàcilment enganxós a la roba, que a molts indrets era usat per a penjar les llufes del dia dels Innocents: aferracabells, aferragós, arrencamonyos, baconets, blanquiella, cadells, cadiretes, caparrera, card estelat, cardassina, cardigassa borda, cardigassos, catxurrera, catxurros, enganxadones, enganxagossos, enganxamonyos, enganxavelles, escardot bord, escorpins, espinacal, espina-xoca, (a)ferragossos, floravia, gafet, gafets petits, garrinets, gossets, gossos, gutxets}, herba catxurrera, herba de l'hepatitis, herba de les espines, herba de les punxes, herba de tres claus, herba espitllera, herba fetgera, herba pollosa, herba xoca, llagasta, llagastes, llapassa menuda, llapassa petita, llufes, narriola, obriülls, punxera, rastellera, rialla, rialles (espinoses), te de garrot, te de punxes.

## Danys i control

Aquesta espècie invasora és una planta ruderal i una mala herba dispersa a gran part del món des del seu lloc d'origen, Xile. Un cop instal·lada costa molt d'erradicar, ja que en tenir punxes vulnerants no s'arrenca a mà. Els herbicides aconsegueixen matar-la però no eliminen la viabilitat dels fruits. Causa un gran perjudici en les ovelles, en primer lloc perquè és una planta verinosa i després perquè s'enreden els seus fruits en la llana.

## Referències

* ↑ https://dlc.iec.cat/Results?IdE=0103152&DecEntradaText=gutxets&AllInfoMorf=False&OperEntrada=0&OperDef=0&OperEx=0&OperSubEntrada=0&OperAreaTematica=0&InfoMorfType=0&OperCatGram=False&AccentSen=False&CurrentPage=0&refineSearch=0&Actualitzacions=False
* ↑ «Termcat - Noms de plantes». Arxivat de l'original el 2013-09-21. [Consulta: 11 juliol 2009].

## Enllaços externs

* http://botanicavirtual.udl.cat/fam/asteracies/xanthium_arv.htm
* http://ucjeps.berkeley.edu/cgi-bin/get_JM_treatment.pl?609,1979,1980
* http://www.hear.org/pier/species/xanthium_spinosum.htm Pacific
* http://calphotos.berkeley.edu/cgi/img_query?query_src=photos_index&where-taxon=Xanthium+spinosum
# Bad Radkersburg

Bad Radkersburg (en eslovè Radgona, en hongarés Redege) es troba a Estíria i és la seu de la Cort del Districte, el Tribunal de Bad Radkersburg.
La ciutat es troba a 208 metres sobre el riu Mura, frontera amb la República d'Eslovènia des de 1919 quan l'antic ducat d'Estíria va ser dividit.

## Història

La primera menció escrita de Radkersburg és de 1182 i el 1299 es menciona com Ratkerspurch.
En l'Edat Mitja, Radkersburg es trobava encerclat per una muralla i un fossar. Una part essencial de la seva fortificació eren les quatre torres de defensa, que avui en dia es mantenen més o menys intactes. A l'altre riba del Mura, ara a Eslovènia, es troba el castell Oberradkersburg (Gornja Radgona) que protegia la ciutat.
El 2 de juny de 1978, Bad Radkersburg va ser premiada amb la Medalla Europea d'Or per la Preservació dels Monuments Històrics; a més a més de la forma dels «Petits Centres Històrics» d'Àustria i és membre de la «Ruta dels Castells» austríaca.
El pont de Radkersburg a través del Mura, tancat des de l'acabament de la Segona Guerra Mundial es va reobrir el 12 d'octubre de 1969 i va provocar un primer apropament entre Àustria i Iugoslàvia. El 1975 la ciutat va assolir l'estatus de balneari, es va fer accessible una altra font termal el 1978, seguida aviat per una ampliació del lloc de bany. Des que el 2007 Eslovènia es va incorporar a l'Espai de Schengen, s'han suprimit els controls fronterers entre Radkersburg i Gornja Radgona.

## Nascuts a Bad Radkesburg

* Andreas Walsperger (nascut ca. 1415-?), cartògraf
* Marie Egner (1850-1940), pintora
* Leopold Vietoris (1891-2002), matemàtic
* Aribert Ferdinand Heim (1914-1992), metge de les SS
* Peter Luttenberger (1972-), ciclista

## Referències

* ↑ Geschichte. Anfänge Arxivat 2014-05-18 a Wayback Machine. (en alemany) Stadt & Region. Tourismusregion Bad Radkersburg, 6 de maig de 2009.
* ↑ Historia (anglès) Bad Radkersburg. Consulta: 11 d'agost de 2013.
* ↑ The city of Bad Radkersburg Arxivat 2014-09-26 a Wayback Machine. (anglès) Bad Radkersburg. Consulta: 11 d'agost de 2013.
# Denís Hàrmaix

Denís Hàrmaix (català: Денис Вікторович Гармаш, Denys Viktorovych Harmash, nascut el 19 d'abril de 1990 a Milove, òblast de Luhansk, Ucraïna SSR, Unió Soviètica) és un jugador ucraïnès de futbol. És migcampista i juga pel FC Dinamo de Kíiv a la Lliga ucraïnesa de futbol.
El 7 d'octubre de 2011, Hàrmaix va fer el seu debut amb la selecció del seu país en la victòria per 3 a 0 contra la selecció de futbol de Bulgària en un partit amistós.

## Internacional

Ha estat internacional amb la selecció de futbol d'Ucraïna, ha jugat 12 partits internacionals.

## Clubs

| Club | País | Any |
| FC Dinamo Kíiv | Ucraïna | 2007 - |

## Palmarès

FC Dinamo Kíiv
* Lliga Premier d'Ucraïna: 2008-09
* Supercopa d'Ucraïna: 2011

## Referències

* ↑ Fitxa del jugador (anglès) a la pàgina del club.

## Enllaços externs

* Entrada en footballdatabase.eu
# Festuca de prat

La festuca de prat (Festuca pratensis), (sin. Bromus pratensis (Huds.) Spreng., Bucetum pratense (Huds.) Parn., Festuca fluitans L. var. pratensis (Huds.) Huds., Festuca elatior L. subsp. pratensis (Huds.) Hack., Lolium pratense (Huds.) Darbysh., Tragus pratensis (Huds.) Panz. ex B.D.Jacks., i Schedonorus pratensis (Huds.) P.Beauv.) és una gramínia perenne que es fa servir com farratge i com planta ornamental en jardins.
De manera natural es troba en, prats, vores de camins, principalment en sòls pesants (els que tenen alta proporció d'argila i/o llim)

## Descripció

Fa de 30 a 120 cm d'alçada. A l'hemisferi nord floreix de juny a agost. La seva panícula és de verdra porpra. L'espícula presenta de 5 a 14 flors. La seva lígula fa 1 mm de llarg i és curta comparada amb altres gramínies. Les fulles són de color verd brillant.

## Ús

Fins a la meitat del segle XX es feia servir molt com planta farratgera, però va ser en part substituïda per altres espècies dels gènere Festuca i del gènere Lolium (margall). A principi del segle XXI es va tornar a utilitzar a gran escala en agricultura per alimentació animal j que té més digestibilitat que les altres festuques com la festuca alta (Festuca arundinacea) cosa que compensaria el seu rendiment més baix. A l'interior de la festuca de prat hi ha uns fongs endòfits que explicarien la seva major resistència a la secada.

## Fotoss

* Festuca pratensis Huds. foto per Kristian Peters
* basis of the leaf, foto per Kristian Peters
* Festuca pratensis Huds.
* Festuca pratensis Huds.

## Referències

* Pink, A.. Gardening for the Million. Project Gutenberg Literary Archive Foundation, 2004.
* ↑ Clause 5.3.2.2.3 BS 7370-5
* ↑ Grasses by C E Hubbard, 1978, published by Penguin books
* ↑ http://www.agrodigital.com/PlArtStd.asp?CodArt=76702
# Lennart Carleson

Lennart Carleson (suec: Lennart Axel Edvard Carleson) (Estocolm, 18 de març de 1928) és un matemàtic suec, cabdal en el camp de l'anàlisi harmònica. Una de les seves aportacions més famoses és la demostració de la conjectura de Luzin (avui teorema de Carleson).

## Vida

Va ser deixeble d'Arne Beurling a la Universitat d'Uppsala, on va obtenir el doctorat en investigació el 1950. És professor emèrit a la Universitat d'Uppsala, a l'Institut Reial de Tecnologia (KTH) d'Estocolm i a la Universitat de Califòrnia a Los Angeles, i va ser director de l'Institut Mittag-Leffler de Djursholm als afores d'Estocolm (1968–1984). Entre el 1978 i el 1982 va ser president de la Unió Matemàtica Internacional.
Carleson es va casar amb Butte Jonsson el 1953 i van tenir dos fills: Caspar (nascut el 1955) i Beatrice (nascuda el 1958).

## Obra

Entre la seva obra hi ha la solució d'alguns problemes destacats fent servir tècniques de combinatòria i de teoria de la probabilitat (especialment de temps d'espera). En la teoria dels espais de Hardy, Carleson demostrà el teorema de la corona (1962) i establí la convergència quasi arreu de les sèries de Fourier de funcions de quadrat integrable (ara conegut com a teorema de Carleson). També és conegut per la teoria de la mesura de Carleson.
En la teoria de sistemes dinàmics, Carleson ha treballat en dinàmica complexa.
A més d'escriure articles transcendentals, Carleson també va publicar dos llibres: primer, un llibre influent sobre teoria del potencial, "Selected Problems on Exceptional Sets" (Van Nostrand, 1967), i segon, un llibre sobre la iteració de funcions analítiques, Complex Dynamics (Springer, 1993, en col·laboració amb T. W. Gamelin).

## Premis

Va rebre el Premi Wolf en Matemàtiques el 1992, la Medalla d'Or Lomonóssov el 2002, la Medalla Sylvester el 2003 i el Premi Abel el 2006, per la seva contribució profunda i fonamental a l'anàlisi harmònica i a la teoria de sistemes dinàmics diferenciables.
És membre de l'Acadèmia Noruega de Ciències i Lletres. El 2012 esdevingué membre de la Societat Matemàtica Americana.

## Referències

* ↑ «Gruppe 1: Matematiske fag» (en noruec). Acadèmia Noruega de Ciències i Lletres. Arxivat de l'original el 2013-11-10. [Consulta: 7 octubre 2010].
* ↑ Llista de membres de la Societat Matemàtica Americana, consultat el 10 de novembre del 2012.

## Bibliografia

* Duistermaat, Hans «Abel Prize Winner 2006: Lennart Carleson» (en anglès). Nieuw Archief voor Wiskunde, Vol. 8, Num. 3, 2007, pàg. 175-177. ISSN: 0028-9825.
* Raussen, Martin; Skau, Christian «Interview with Abel Prize Recipient Lennart Carleson» (PDF) (en anglès). Notices of the American Mathematical Society, 54, 2, febrer 2007, pp.223–229. ISSN: 0002-9920 [Consulta: 16 gener 2008].

## Enllaços externs

* Lennart Carleson (en anglès) al Mathematics Genealogy Project
* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Lennart Carleson» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# Física y química

Física y química és el desè disc de Joaquín Sabina.
El disc va ser produït per Antonio García de Diego, Pancho Varona i Joaquín Sabina.

## Llista de cançons

* "Y nos dieron las diez" - 5:04
* "Conductores suicidas" - 5:02
* "Yo quiero ser una chica Almodovar" - 4:11
* "A la orilla de la chimenea" - 4:09
* "Todos menos tu" - 4:25
* "La del pirata cojo" - 4:39
* "La canción de las noches perdidas" - 3:54
* "Los cuentos que yo cuento" - 3:27
* "Peor para el sol" - 4:55
* "Amor se llama el juego" - 4:33
* "Pastillas para no soñar" - 3:58

## Referències

* ↑ "Joaquín Sabina.Perdonen la tristeza". Javier Menéndez Flores. ISBN 84-01-37701-3
* ↑ http://www.jsabina.com Pàgina oficial de Joaquín Sabina