OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llengua de bou rogenca

La llengua de bou rogenca (Hydnum rufescens, del grec hydon: un tipus de tubercle; del llatí rufescens: que es torna rogenca) és una llengua de bou comestible de l'ordre dels cantarel·lals.

## Descripció

És un bolet molt trencadís, difícil de collir sencer. El capell de 3 a 8 cm, passa de ser hemisfèric a aplanat. És molt irregular i presenta el marge lobulat. La superfície és ondulada, seca i finament vellutada, de color vermell o groc ataronjat. Himeni format per agulletes molt fràgils, trencadisses, decurrents, i de color molt semblants o una mica més clares que el barret. Esporada de color daurat. Peu fràgil, prim i cilíndric. Carn blanc-crema, compacta, inodora i el seu gust és lleugerament amargant.

## Hàbitat

Fong micorrizogen que viu en boscos de latifol·lis o coníferes. És gregari i se'l pot trobar en corrioles a finals d'estiu i tardor.

## Gastronomia

És comestible però abans requereix que es bulli una bona estona, ja que així perd l'amargantor de la carn. Pot conservar-se en vinagre.

## Perill de confusió

En els mateixos llocs, surt la llengua de bou (Hydnum repandum), de major mida i de color blanquinós groguenc, bon comestible. A les pinedes de pi blanc, als mateixos llocs on surt la llenega (Hygrophorus latitabundus), surt la llengua de bou blanca (Hydnum albidum), totalment blanca, un bon comestible i menys amargant.
# Fred Halliday

Fred Halliday (Dublín, 22 de febrer del 1946 - Barcelona, 26 d'abril del 2010) fou un historiador expert en relacions internacionals i amic de Barcelona. Acadèmic d'origen irlandès i resident a Barcelona, fou Catedràtic de relacions d'internacionals a la London School of Economics, especialitzat en temes d'orient mitjà i guerra freda. Es va educar a la universitat d'Oxford, a l'escola d'estudis orientals i afircans (SOAS) de Londres i a la London School of Economics. Professor de l'IBEI va col·laborar amb la LSE Catalan Alumni la Catalan Society. Va estar casat amb la Professora Maxine Molyneux i van tenir un fill, Alex.

## Llibres

* Arabia without Sultans, Penguin 1974,
* Iran: Dictatorship and Development, Penguin 1978,
* Mercenaries in the Persian Gulf, Russell Press, 1979. Persian translation.
* Soviet Policy in the Arc of Crisis, Institute for Policy Studies, Washington, 1981: issued as Threat from the East? Penguin 1982; Japanese, French, Arabic translations.
* The Ethiopian Revolution, with Maxine Molyneux, Verso, London 1982.
* The Making of the Second Cold War, Verso, London 1983, reprinted 1984, 1986, 1988. German, Persian, Spanish, Japanese translations.
* State and Ideology in the Middle East and Pakistan, edited by Fred Halliday and Hamza Alavi, Macmillan, 1988.
* Cold War, Third World, Radius/Hutchinson, 1989.
* Revolution and Foreign Policy: the Case of South Yemen, 1967 1987, Cambridge University Press, 1990.
* Arabs in Exile, The Yemeni Community in Britain, I.B. Tauris, 1992.
* Rethinking International Relations, Macmillan, 1994.
* From Potsdam to Perestroika, Conversations with Cold Warriors, (BBC News and Current Affairs Publications, 1995.
* Islam and the Myth of Confrontation, I.B. Tauris, 1996.
* Revolution and World Politics: The Rise and Fall of the Sixth Great Power, Macmillan,1999.
* Nation and Religion in the Middle East, London: Saqi Books, 2000.
* The World at 2000: Perils and Promises, Palgrave, 2001.
* Two Hours That Shook the World. September 11 2001, Causes and Consequences, London: Saqi, 2001.
* The Middle East in International Relations. Power, Politics and Ideology. Cambridge: Cambridge University Press, 2005. Italian, Polish translation.
* 100 Myths About the Middle East. London: Saqi Books, 2005.

## Referències

* ↑ http://www.lse.ac.uk/collections/humanRights/fredHalliday.htm

## Enllaços externs

* http://www.angelfire.com/dc/mbooks/mythofconfrontation.html
* http://www.marxsite.com/HallidayNLR.htm Arxivat 2012-04-02 a Wayback Machine.
* http://justworldnews.org/archives/000227.html Arxivat 2013-01-18 a Wayback Machine.
# Les Roqueteres (Santa Coloma de Farners)

Les Roqueteres és una muntanya de 564 metres que es troba al municipi de Santa Coloma de Farners, a la comarca de la Selva.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Etelwald de Deira

Etelwald (també escrit Œthelwald) va ser el rei de Deira, potser col·locat pel seu oncle, Oswiu de Northúmbia, després de l'assassinat d'Oswine de Deira
Era fill d'Osvald de Northúmbria, que va morir en la batalla de Maserfield l'any 642.
Després que Oswine de Deira fos assassinat per Oswiu el 651, Etelwald va esdevenir rei. No és clar si el seu oncle Oswiu el va col·locar o si Etelwald va assumir el poder per oposar-se a Oswiu, però més tard es va aliar a Penda de Mèrcia, que era enemic d'Oswiu, i va prometre suport al rei merci en la seva campanya d'invasió de Northúmbria l'any 655. Això no obstant, quan els exèrcits d'Oswiu i Penda es van trobar el 15 de novembre a la batalla de Winwaed, Etelwald es va retirar. Penda va ser derrotat i va morir, potser en part a causa de la retirada d'Etelwald. Poc després d'aquests esdeveniments Oswiu va col·locar el seu fill Alchfrith en el tron de Deira.
Cap llibre explica què va ser d'Etelwald després de la batalla, però la llegenda explica que es va fer ermità a Kirkdale, North Yorkshire.
Etelwald va ser un cristià pietós i se'l recorda per la seva generositat envers sant Cedd, al qual va concedir terres per fer un monestir.

## Referències

* ↑ Kirby, 1992, p. 78.
* ↑ Beda, Historia ecclesiastica gentis Anglorum, llibre III, capítol 24
* ↑ Kirby, 1992, p. 81.
* ↑ Price, 1915, p. 61.
* ↑ Stephens i Hunt, 1907, p. 99.

## Bibliografia

* Kirby, D.P.. The Earliest English Kings. Londres: Routledge, 1992. ISBN 0-415-09086-5.
* Price, A C. The County of the White Rose: An Introduction to the History and Antiquities of Yorkshire. Brown, 1915.
* Stephens, W R; Hunt, W. A History of the English Church: Hunt, W. The English church from its foundation to the Norman conquest (597-1066). Macmillan and Company, Limited, 1907.
# Front Democràtic per l'Alliberament de Somàlia

El Front Democràtic per l'Alliberament de Somàlia (FDAS) fou l'organització de l'antic Partit Comunista Somali, quan es va separar del règim de Siad Barre el 1978. Fou fundat l'abril de 1978 amb dissidents del Partit Socialista Revolucionari Somali, la majoria procedents de l'antic Partit Comunista Somali. El seu cap fou Hassan Ali Mireh, antic ministre d'educació de Barre.
Es va fundar a Aden, al Iemen del Sud. L'octubre de 1981 es va fusionar amb el Partit dels Treballadors Somalis i el Front de Salvació de Somàlia per formar el Front Democràtic de Salvació de Somàlia (FDSS). Quan els ex militars majeerteens van prendre el control de l'organització el 1984, i van començar les purgues el Front va rebre l'ajut soviètic i etíop i el líder del grup, Abdullahi Yusuf Ahmed, i altres dirigents foren arrestats (1984) i finalment el 1986 Mireh va assolir la direcció de l'organització, però no aconseguí el seu control i va dimitir el 1988.
El 9 de gener de 1991 Mireh encara parlava en nom de l'organització FDSS. El 2 d'abril de 1991 estava exiliat a Aràbia Saudita i parlava en nom de la seva antiga organització que sembla que devia recuperar la seva independència organitzativa però en tot cas com un grup minoritari sense cap incidència real fora d'un grup d'exiliats.

## Referències

* ↑ No va existir un Partit Comunista de Somàlia, només un partit comunista somali o dels somalis, amb ambit de actuació a la Gran Somàlia
* ↑ http://www.biyokulule.com/Jan_%201991_%203.htm
* ↑ , http://www.biyokulule.com/April_%201991_%201.htm
# Giacomo Ciarrapico

Giacomo Ciarrapico (Roma, 19 de setembre de 1971) és un director i guionista italià.

## Biografia

El 1992 es va diplomar al Centro sperimentale di cinematografia. Del 1994 al 2000 va dirigir el teatre d'humor Io non c'entro, Tutto a posto, Piccole anime i L'ufficio anmb la col·laboració de Mattia Torre i Luca Vendruscolo. L'any 2001 va escriure i dirigir el curtmetratge Dentro e fuori que va guanyar el Sacher d'or per Nanni Moretti.
El seu llargmetratge Piccole anime (1998) basat en la seva comèdia teatral i Eccomi qua (2002) van participar al Festival de Cinema de Torí. El 1996 també va començar a treballar a la televisió com a guionista i director.
El 2006 va signar un episodi de I Cesaroni. El mateix any, de la col·laboració amb Luca Vendruscolo i Mattia Torre, neix la sèrie de televisió Butafuori amb Valerio Mastandrea i Marco Giallini.
Del 2007 al 2010 va participar en la creació de les tres temporades de la sèrie de televisió Boris produïda per FoxItalia i el 2010 del llargmetratge Boris - Il film de la qual és el director i també l'autor.
El 2014, amb Vendruscolo i Torre, va escriure i dirigir la pel·lícula Ogni maledetto Natale . El 2014 i el 2015 va escriure les comèdies teatrals È andata così amb Francesco Pannofino i Stare meglio oggi amb Carlo de Ruggeri.
El 2016 va escriure el llargmetratge Troppa grazia dirigit per Gianni Zanasi, rodat el novembre del mateix any i estrenat el 2018, i el llargmetratge È il tuo momento d'Alessandro Lunardelli. El mateix any va ser professor al Centre Experimental de Cinematografia, i va començar a ensenyar a la Universitat de Belles Arts de Roma.
El 2022 va escriure la pel·lícula Vicini di casa dirigida per Paolo Costella i va escriure i dirigir amb Luca Vendruscolo la quarta temporada de Boris, emesa a la plataforma de streaming Disney+.

## Filmografia
### Director

* Piccole anime (1998)
* Dentro e fuori (2001)
* Eccomi qua (2002)
* Buttafuori (2006)
* Boris (2022)
* Boris - Il film (2011)
* Ogni maledetto Natale (2014)
* Liberi tutti - serie TV (2019)

### Guionista

* Piccolo anime (1998)
* Dentro e fuori (2001)
* Eccomi qua (2002)
* Buttafuori (2006)
* Boris (2007-2010 e 2022)
* Boris - Il film (2011)
* Ogni maledetto Natale (2014)
* Troppa grazia (2018)
* Domani è un altro giorno, de Simone Spada (2019)
* Liberi tutti - serie TV (2019)
* Vicini di casa, de Paolo Costella (2022)

### Actor

* Il grande cocomero, dirigida per Francesca Archibugi (1993)
* Nella mischia, dirigida per Gianni Zanasi (1995)
* Piccole anime, dirigida per Giacomo Ciarrapico (1998)
* Buttafuori (2006)
* Boris - serie TV (2007)
* Il legionario, dirigida per Hleb Papou (2022)

## Notes

* ↑ Roberto Poppi: Dizionario del cinema italiano, I registi, Gremese 2002, S. 109
* ↑ Biografia a MyMovies
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-06-13. [Consulta: 3 maig 2024].

## Bibliografia

* Enrico Terrone, Boris 2: il ritorno, Roma, Feltrinelli le nuvole, 2011. ISBN 978-88-077-3042-9.
* ↑ https://books.google.it/books/about/Boris_2_il_ritorno.html?id=LXH5tgAACAAJ&redir_esc=y
# Guglielmo Arnone

Guglielmo Arnone (Milà, 1570 - Idem, 1630), va ser un organista i compositor de música sacra italià del Renaixement

## Biografia

Compositor i organista a Milà. Estudiant de Claudio Merulo entre 1584 i 1586.{nota, 1} Va ser nomenat organista de la catedral de Milà el 12 de desembre de 1591, amb un sou de 400 lires imperials i probablement va ocupar aquest càrrec fins al 1626, o va mantenir el càrrec fins a la seva mort.

## Llista d'obres corals

* De ore prudentis
* Exurgat Deus a 6
* Judica me Domine a 6

## Publicacions

* "Magnificat" da 4 a 8 voci con basso continuo" (Milà, 1595)
* Partitura del secondo libro delli motetti à cinque, & otto voci (Milan: Tini, 1599)
* Il primo libro de madrigali a sei voci (Venice: Amadino, 1600)
* Sacrarum modulationum, quae vulgo motecta vocantur. Sex vocibus. Liber tertius (Venice: Amadino, 1602)
* Missa una, motecta, Magnificat, Litaniae B. Mariae Virginis, falsis bordonis et Gloria Patri qui octonis vocibus concinentur cum basso ad organum, Op. 6 (Venice: Gardano, 1625)

## Notes

| « | "Per la dedicatòria de la seva "Partitura del 2° libro delli motetti" (1599) sabem que va ser milanès i alumne de Claudio Merulo, amb qui probablement va estudiar entre 1584 i 1586 va estudiar a Màntua." | » |

## Referències

* ↑ https://www.cpdl.org/wiki/index.php/Guglielmo_Arnone
* 1 2 3 4 5 https://www.musicalion.com/de/scores/noten/250208/guglielmo-arnone
* ↑ una col·lecció de "Madrigali a 6 voci, llibre I", publicada a Venècia el 1600, va ser dedicada al duc Vincenzo de Màntua.
# Sharmila Rege

Sharmila Rege (Pune, 7 d'octubre de 1964 - 13 de juliol de 2013) va ser una sociòloga índia, acadèmica feminista i autora de Writing Caste, Writing Gender. Va dirigir el Krantijyoti Savitribai Phule Women's Studies Centre (el departament d'Estudis de Gènere) a la Universitat de Pune, càrrec que ocupava des de 1991. Va rebre el premi Malcolm Adiseshiah per la seva contribució als estudis de desenvolupament de l'Institut d'Estudis de Desenvolupament de Madrás (MIDS) el 2006.
Rege era una de les principals estudioses feministes a l'Índia. La seva feina en el desenvolupament d'una perspectiva des del punt de vista dalit ha estat crucial per a l'obertura dels debats feministes a l'Índia, a les preguntes de la classe, la casta, la religió i la sexualitat. La feina de Rege dins de l'acadèmia, de lluitar pel dret dels drets de l'estudiant dalit, ha estat un testimoniatge del seu compromís amb la reforma educativa crítica en l'Índia.
Després d'una breu lluita amb el càncer de còlon, va morir el 2013.

## Referències

* ↑ Trivedi, Divya «Sociologist who studied intersection of gender, caste». , 13-07-2013 [Consulta: 14 juliol 2013].
* ↑ . Zubaan. ISBN 978-81-89013-01-1.
* ↑ Rege, Sharmila «Dalit studies must move across disciplines: Sharmila Rege Arxivat 2007-08-23 a Wayback Machine.». , 22-11-2006 [Consulta: 26 setembre 2011].
# Anselm von Rothschild

Anselm Salomon von Rothschild, amb el títol de baró, (1803 – 1874) va ser un banquer austríac que va fundar Creditanstalt, i era un membre de la família de banquers Rothschild.

## Família

Nasqué a la ciutat imperial de Frankfurt, essent fill del Freiherr Salomon Mayer von Rothschild (1774–1855), i de la seva esposa Caroline Stern (1782–1854). Tenia una germana anomenada Betty (1805–1874), que es va casar amb el seu oncle francès James Mayer de Rothschild.
D'acord amb el testament deixat al seu progenitor Mayer Amschel Rothschild, els infants de la família Rothschild estaven obligats a casar-se amb els seus primers cosins segons. Anselm Salomon ho va fer casant-se amb Charlotte Nathan Rothschild (1807–1859), filla del seu oncle Nathan Mayer Rothschild (1777–1836) dels Rothschild d'Anglaterra; van tenir vuit fills:
* Mayer Anselm Leon (1827–1828)
* Caroline Julie Anselm (1830–1907), "Julie", casada amb Adolph Carl von Rothschild (1823–1900), fill de Carl Mayer von Rothschild dels Rothschild de Nàpols
* Mathilde Hannah von Rothschild (1832–1924), casada amb Freiherr Wilhelm Carl von Rothschild (1828–1901), banquer de Frankfurt
* Sarah Luisa (1834–1924), casada amb el baró Raimondo Franchetti (1829–1905)
* Nathaniel Anselm (1836–1905), mecenes a Viena
* Ferdinand James (1839–1898), traslladat al Regne Unit
* Albert Salomon (1844–1911)
* Alice Charlotte (1847–1922)

## Biografia

L'any 1820 el pare d'Anselm Salomon, Salomon Mayer, va fundar una companyia bancària a Viena finançant la línia de ferrocarril Emperador Ferdinand en la dècada de 1830. Va ser confident del Canceller Príncep Klemens von Metternich. A la seva mort el 1855, el seu fill Anselm creà la k.k. privilegierte Österreichische Credit-Anstalt für Handel und Gewerbe, la qual va esdevenir el banc més gran de la monarquia austrohongaresa.
Anselm es va retirar gradualment del megoci bancari a la dècada de 1860. Va refusar la Guerra Àustro-Prussiana de 1866 i no va voler finançar cap dels dos bàndols. Com a filantrop, fundà l'Hospital Rothschild de Viena el 1869. També va ser un coleccionista important d'art i va pertànyer al Consell Imperial d'Àustria des de 1861. Morí a Viena.

## Referències

* The Rothschilds; a Family Portrait per Frederic Morton. Atheneum Publishers (1962) ISBN 156836220X (1998 reprint)
* The Rothschilds, a Family of Fortune per Virginia Cowles. Alfred A. Knopf (1973) ISBN 0394487737
* Rothschild: The Wealth and Power of a Dynasty per Derek Wilson. Scribner, London (1988) ISBN 0684190184
* House of Rothschild : Money's Prophets: 1798-1848 per Niall Ferguson. Viking Press (1998) ISBN 0670857688
* The House of Rothschild (vol. 2) : The World's Banker: 1849-1999 per Niall Ferguson. Diane Publishing Co. (1999) ISBN 0756753937
# Jeremy Saulnier

Jeremy Saulnier (nascut el 10 de juny de 1976) és un director de cinema, director de fotografia i guionista nord-americà.

## Carrera

El 2007, va estrenar el seu primer llargmetratge, Murder Party, que va escriure i va dirigir protagonitzat pel seu amic de la infància, Macon Blair.
El 2013, va llançar Blue Ruin, que va rebre el reconeixement de la crítica. Té un 96% a Rotten Tomatoes i un 77/100 a Metacritic. Va ser nominat al Independent Spirit John Cassavetes de 2015 i va participar a Cannes.
El 2015, Saulnier va dirigir el seu tercer llargmetratge, el thriller de terror Green Room, protagonitzat per Patrick Stewart, Anton Yelchin i Imogen Poots. La pel·lícula va ser distribuïda per A24 i té una puntuació del 90% a Rotten Tomatoes.
La següent pel·lícula de Saulnier va ser una adaptació de la novel·la de thriller de William Giraldi del 2014 Hold the Dark per a Netflix, a partir d'un guió de Macon Blair.

## Filmografia

Curtmetratge
| Any | Títol | Director | Guionista | DoP |
| 1998 | Goldfarb | Sí | No | Sí |
| 2004 | Crabwalk | Sí | Sí | Sí |
Llargmetratge
| Any | Títol | Director | Guionista | Productor | Notes |
| 2007 | Murder Party | Sí | Sí | Executiu | També director de càsting, director de fotografia i operador de càmera |
| 2013 | Blue Ruin | Sí | Sí | No | També director de fotografia |
| 2015 | Green Room | Sí | Sí | No | |
| 2018 | Hold the Dark | Sí | No | No | |
| 2024 | Rebel Ridge | Sí | Sí | Sí | |
Televisió
| Any | Títol | Director | Productor executiu | Notes |
| 2013 | The Killer Speaks | Sí | No | Episodi "Mad Maks: Maksim Gelman" |
| 2019 | True Detective | Sí | Sí | Episodis "The Great War and Modern Memory" and "Kiss Tomorrow Goodbye" |
Només director de fotografia
* Hamilton (2006)
* 'Tis Autumn: The Search for Jackie Paris (2006) (Documental)
* Putty Hill (2010)
* Septien (2011)
* You Hurt My Feelings (2011)
* Rett: There is Hope (2011) (Documental)
* In Our Nature (2012)
* See Girl Run (2012)
* The Art of Boxing (2012) (curtmetratge documental)
* I Used to Be Darker (2013)

## Referències

* ↑ Murphy, Mekado «Anatomy of a Scene: 'Green Room'». The New York Times, 16-04-2016.
* ↑ Mead, Rebecca (April 28, 2014). «The Revengers». The New Yorker.
* ↑ «Nominations: John Cassavetes Award». spiritawards.com. Arxivat de l'original el December 31, 2015. [Consulta: 17 octubre 2015].
* ↑ «Blue Ruin director Jeremy Saulnier on going to extremes». The Dissolve.
* ↑ Eric Kohn. «Cannes: Why Jeremy Saulnier Didn't Make a Studio Movie Af – Indiewire». Indiewire, 29-05-2015.
* ↑ «Green Room». Rotten Tomatoes. [Consulta: 26 febrer 2019].
* ↑ Wampler, Scott. «GREEN ROOM Director Will HOLD THE DARK For Netflix | Birth.Movies.Death». Birthmoviesdeath.com, 23-01-2017. [Consulta: 11 abril 2017].
* ↑ https://www.hollywoodreporter.com%2Flive-feed%2Ftrue-detective-season-3-director-exits-2-episodes-1098793&usg=AOvVaw3OD8g2Liq4KBZ3G1ZVctIc
# Karl Ringel

Karl Ringel (Fürth, 30 de setembre de 1932 - Neunkirchen, 4 de maig de 2024) va ser un antic futbolista alemany que va jugar internacionalment tant amb la Selecció del Sarre com amb l'Alemanya Occidental.

## Referències

* ↑ https://saar-fv.de/sfv-trauert-um-karl-ringel/
* ↑ Kicker Fußball-Almanach 2011: Mit aktuellem Bundesliga-Spieler-ABC. Stiebner Verlag GmbH, August 2010, p. 115–. ISBN 978-3-7679-0914-4.
* ↑ «Karl Ringel». ludwigspark.de. [Consulta: 16 octubre 2012].
* ↑ «Players Appearing for Two or More Countries». RSSSF. Arxivat de l'original el 3 agost 2008. [Consulta: 28 juny 2014].
* ↑ Martin Neu. «Die Spieler der saarländischen Fußball-Nationalmannschaft» (en german). Saar Nostalgie. [Consulta: 7 maig 2017].
# Lascars (pel·lícula)

Lascars és una pel·lícula d'animació francos-alemanya dirigida per Albert Pereira-Lazaro i Emmanuel Klotz i estrenada el 2009, basat en la sèrie d'animació francesa del mateix nom creada per Boris Dolivet i sis dels seus companys i emesos a partir de l'any 2000 a Canal+.

## Argument

Cassel interpreta Tony, un petit lladre l'amic del qual Jose s'enamora de Clemence (Kruger), una dona rica, i vol deixar la vida del crim. ref>«Lascars - film 2009». Cinenews.be..</ref>

## Repartiment de veu

* Vincent Cassel : Tony Merguez
* Izm : José Frelate
* Diane Kruger : Clémence Santiépi
* Gilles Lellouche : Zoran
* Hafid F. Benamar : Momo Guignard
* Frédérique Bel : Manuella Lardu
* Franck Sinius : Casimir
* Omar Sy : Narbé
* Fred Testot : Sammy
* François Levantal : El jutge Santiépi, pare de Clémence
* Diam's : Jenny, la cosina de José
* François Desagnat : John Boolman
* Éric Judor : Comerciant asiàtic i duaner
* Katsuni : Brigitte, l'actriu X bruna
* Delfynn Delage : Cindy, l'actriu X rossa

## Producció

La pel·lícula, que comptava amb un pressupost de 10 milions d'euros, va ser coproduïda per Canal Plus i France 2 i distribuïda per Bac Films.

## Recepció crítica

La pel·lícula també va rebre una acollida crítica generalment positiva. Va obtenir una puntuació de 3,9/5 de 21 ressenyes de premsa i 3,6/5 de 458 ressenyes d'espectadors a AlloCiné.

## Distincions

* Setmana Internacional de la Crítica (62è Festival Internacional de Cinema de Canes): presentació fora de concurs el 17 de maig de 2009

## Notes i referències

* ↑ «- Lascars - Film d'animation d'Albert Pereira-Lazaro et Emmanuel Klotz (France/Allemagne, 2009)». Télérama, 28-01-2012..
* ↑ https://www.allocine.fr/film/fichefilm_gen_cfilm=27920.html

## Bibliografia

* Ricky «Les Lascars is holding its International Premiere at Fantasia!». Sound on Sight, 06-07-2009.
* DeMott, Rick «Les Lascars Making Its Way to Theaters». Animation World Network, 21-05-2007.
# Can Ros (Lliçà d'Amunt)

Can Ros és una masia de Lliçà d'Amunt inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Planta rectangular amb coberta a dues vessants i carener perpendicular a la façana. Façana simètrica de paredat arrebossat. Portal d'entrada de mig punt adovellat. Les finestres de la planta baixa i de la planta pis són allindanades, de pedra, amb una petita motllura a la llinda. Hi ha tres contraforts a la façana de l'est, dos a l'oest i una cara al nord. Està envoltada per un barri amb portalada de carreus.

## Referències

* ↑ «Can Ros». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r març 2013].
# Cantó d'Estissac

El cantó d'Estissac és un antic cantó francès del departament de l'Aube, situat al districte de Troyes. Té 10 municipis i el cap és Estissac. Va desaparèixer el 2015.

## Municipis

* Bercenay-en-Othe
* Bucey-en-Othe
* Chennegy
* Estissac
* Fontvannes
* Messon
* Neuville-sur-Vanne
* Prugny
* Vauchassis
* Villemaur-sur-Vanne

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1949 | Paul Vernier | SFIO |
| 1949-1955 | Georges Mollet | Divers droite |
| 1955-1967 | Georges Noël | SFIO |
| 1967-1973 | Gilbert Boudin | SFIO, després PS |
| 1973-1979 | Michel Baroin | Divers droite |
| 1979-1985 | Gilbert Boudin | PS |
| 1985-1998 | Guy Raphanaud | Divers droite |
| 1998-2004 | Lucien Bonenfant | RPR |
| 2004-2015 | Didier Leprince | Divers droite, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 4.080 | 4.359 | 4.373 | 4.890 | 5.125 | 5.264 | 6.047 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||