OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Puigsabró

El Puigsabró és una muntanya de 504 metres que es troba al municipi de Les Masies de Roda, a la comarca d'Osona.
Al cim s'hi pot trobar un vèrtex geodèsic (referència 292097001).

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Turó d'en Bessa

El Turó d'en Bessa és una muntanya de 1.393 metres que es troba entre els municipis del Brull i de Viladrau, a la comarca d'Osona.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Turó Gros del Pujol

El Turó Gros del Pujol és una muntanya de 1.552 metres que es troba al municipi de Viladrau, a la comarca d'Osona.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serrat de Guiau

El Serrat de Guiau és una muntanya de 846 metres que es troba al municipi de Lluçà, a la comarca d'Osona.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Turó de la Soleia

El Turó de la Soleia és una muntanya de 888 metres que es troba al municipi de Viladrau, a la comarca d'Osona.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Molí de l'Andreu

El Molí de l'Andreu és una obra de Pontils (Conca de Barberà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Molí fariner totalment derruït envoltat de vegetació, situat al peu del camí Vell que va de Santa Perpètua a Seguer, dins de la propietat de l'Andreu. Només es conserva una nau de volta apuntada, que es troba parcialment ensorrada. Els elements de construcció conservats estan elaborats a base de carreus ben escairats i homogenis.

## Història

Es troba al peu del camí Vell que va de Santa Perpètua a Seguer i dins de la propietat de l'Andreu. Era de dimensions molt petites.

## Referències

* 1 2 «Molí de l'Andreu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 febrer 2019].

## Enllaços externs

* «Molí de l'Andreu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Consell Comarcal Conca de Barberà.
# Oreoneta

Oreoneta és un gènere d'aranyes araneomorfes de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae. Es pot trobar a la zona holàrtica.
Fou descrit per primera vegada per C. Chyzer i Władysław Kulczyński l'any 1894.

## Llista d'espècies

Segons The World Spider Catalog 12.0:.
* Oreoneta alpina (Eskov, 1987) – Rússia
* Oreoneta arctica (Holm, 1960) – Rússia, USA (Alaska)
* Oreoneta banffkluane Saaristo & Marusik, 2004 – Canadà
* Oreoneta beringiana Saaristo & Marusik, 2004 – Rússia (Kurile Is.), USA (Alaska), Canadà
* Oreoneta brunnea (Emerton, 1882) – USA, Canadà
* Oreoneta eskimopoint Saaristo & Marusik, 2004 – USA, Canadà, Groenlàndia
* Oreoneta eskovi Saaristo & Marusik, 2004 – Rússia, Kazakhstan
* Oreoneta fennica Saaristo & Marusik, 2004 – Finlàndia
* Oreoneta fortyukon Saaristo & Marusik, 2004 – USA (Alaska), Canadà
* Oreoneta frigida (Thorell, 1872) (Espècie tipus) – Groenlàndia, Noruega
* Oreoneta garrina (Chamberlin, 1949) – USA, Canadà
* Oreoneta herschel Saaristo & Marusik, 2004 – Canadà
* Oreoneta intercepta (O. Pickard-Cambridge, 1873) – Rússia
* Oreoneta kurile Saaristo & Marusik, 2004 – Rússia (Kurile Is.)
* Oreoneta leviceps (L. Koch, 1879) – Rússia (Europa, Sibèria), USA (Alaska), Canadà
* Oreoneta logunovi Saaristo & Marusik, 2004 – Rússia
* Oreoneta magaputo Saaristo & Marusik, 2004 – Rússia, Canadà
* Oreoneta mineevi Saaristo & Marusik, 2004 – Rússia
* Oreoneta mongolica (Wunderlich, 1995) – Mongòlia
* Oreoneta montigena (L. Koch, 1872) – Alemanya, Suïssa, Itàlia, Eslovàquia, Bulgària
* Oreoneta punctata (Tullgren, 1955) – Suècia, Finlàndia, Rússia
* Oreoneta repeater Saaristo & Marusik, 2004 – Canadà
* Oreoneta sepe Saaristo & Marusik, 2004 – Canadà
* Oreoneta sinuosa (Tullgren, 1955) – Noruega, Suècia, Finlàndia, Rússia
* Oreoneta tatrica (Kulczyński, 1915) – Central Europe
* Oreoneta tienshangensis Saaristo & Marusik, 2004 – Kazakhstan, Xina
* Oreoneta tuva Saaristo & Marusik, 2004 – Rússia
* Oreoneta uralensis Saaristo & Marusik, 2004 – Rússia (Sibèria)
* Oreoneta vogelae Saaristo & Marusik, 2004 – USA
* Oreoneta wyomingia Saaristo & Marusik, 2004 – USA, Canadà

## Referències

* 1 2 «Gen. Oreoneta Kulczyński, 1894». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Chyzer, C.; Kulczyński, W. Araneae Hungariae. Tomus II, 1894.
* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog (American Museum of Natural History).

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Macro

Una macro curt per a macroinstrucció, és un conjunt d'ordres destinades a fer tasques repetitives en el menor temps possible. Aquestes estan escrites en llenguatges de programació senzills aptes per a usuaris sense excessius coneixements tècnics.
Sovint podem trobar-les als paquets ofimàtics (processador de textos, fulls de càlcul, gestors de bases de dades…), programari de disseny gràfic, retocament fotogràfic,...
Llenguatges que sovint s'utilitzen per programar macros són:
* Visual Basic Script (S'utilitza per automatitzar tasques dins la suite ofimàtica MS Office).
* Visual Basic (Té les mateixes aplicacions que l'anterior, que, de fet, és un subconjunt d'aquest).
* Python (S'utilitza per fer scripts d'automatització en la gestió de sistemes, entre altres usos).
* Perl (Té una llarga tradició com a llenguatge de maneig de cadenes de text, s'utilitza molt per manipular i validar dades).
* Ruby (Té usos similars a Python, tot i que la seva base d'usuaris està creixent ràpidament i cada cop s'estén a més ambits).
* C (Encara que de vegades s'utilitzi com a llenguatge per programar macros, no es pot considerar que sigui útil en aquest tipus d'aplicacions).
* Java (Algunes suites ofimàtiques utilitzen macros escrites en Java, però el seu ús està més enfocat a la programació d'aplicacions web o programes d'escriptori complexos).

## Referències

* ↑ «Macro». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Dextre (braç robòtic)

El Dextre, també conegut com el Special Purpose Dexterous Manipulator (SPDM), és un robot de dos braços, o telemanipulador, que és part del Mobile Servicing System de l'Estació Espacial Internacional (ISS), i estén la funció d'aquest sistema per a reemplaçar algunes de les activitats que requereixen passeigs espacials. Va ser llançat l'11 de març de 2008 en la missió STS-123.
El Dextre és part de la contribució canadenca a l'ISS i és nomenat per representar la seva naturalesa destra. A vegades també és referit com el Canada Hand (Mà del Canadà), per analogia amb el Canadarm i el Canadarm2. El Dextre va ser dissenyat i fabricat per MacDonald Dettwiler (MDA).
D'hora al matí del 4 de febrer de 2011, el Dextre va completar la seva primera assignació que consistia a desempaquetar dos peces del Kounotori 2 mentre que la tripulació de bord estava dormint.

## Referències

* 1 2 3 CanWest News Service, '"Canada Hand" successfully installed', 15 March 2006
* ↑ Dextre Successfully Completes Its First Official Job Arxivat 2011-06-29 a Wayback Machine., NASA, 2011-02-04

## Vegeu també

* Mobile Servicing System (MSS), també conegut pel seu component principal del Canadarm2, utilitzat en l'ISS
* Braç Robòtic Europeu, un segon braç robòtic per instal·lar en la ISS
* El Remote Manipulator System, utilitzat en el mòdul Kibo de l'ISS
* Strela, una grua utilitzada en la ISS per fer tasques similars a les del Mobile Servicing System

## Enllaços externs

* Canadian Space Agency page on Dextre
* Dextre: STS Mission 123 Arxivat 2012-03-10 a Wayback Machine. CTV News animation series showing Dextre in operation
# Repartimiento

El Repartimiento és la institució que regulava la quantitat d'indígenes (i més tard, d'esclaus) que rebia cada espanyol per a ser utilitzats en les feines agrícoles i mineres. La forta disminució del nombre d'indis a Amèrica del Sud (degut als treballs infrahumans que realitzaven, al desarrelament familiar, i a les malalties, entre altres causes), va fer que se substituís el Repartimiento per l'Encomienda. Tot i que van coexistir en algunes etapes, aquesta segona institució obligava als senyors a oferir protecció i adoctrinament a la població indígena que els servia.
Després de l'intent fallit de la Corona Espanyola per suprimir l'Encomienda (1542, Lleis d'Índies), i degut a la falta de mà d'obra indígena, es va tornar a implantar el Repartimiento, però amb un funcionament diferent. En aquesta nova versió, els indígenes propers a una població espanyola havien d'oferir un nombre mínim de treballadors (entre el 2% i el 4%) per a fer tasques agrícoles i urbanes, depenent del que decidís l'Alcalde Major de la ciutat.
# Can Fontdevila (Aiguafreda)

Can Fontdevila és un edifici del municipi d'Aiguafreda (Vallès Oriental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici aïllat de tipologia ciutat-jardí. Consta de planta baixa i un pis. La façana està coronada per un capcer de perfil sinuós limitat pels dos vessants de la teulada. Tota la casa està envoltada per un balcó que s'aguanta a la planta baixa amb columnes helicoidals de rajola. En un lateral sobresurt una torre mirador coberta amb teulada a quatre vessants. Casa senyorial del primer quart del segle xx. Va ser construïda pel sr. Fontdevila. És una de les cases de més relleu arquitectònic de la zona.

## Referències

* 1 2 «Can Fontdevila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].
# USS Eldridge (DE-173)

El USS Eldridge (DE-173) va ser un destructor d'escorta nord-americà de la Classe Cannon, conegut principalment per ser usat en l'Experiment Filadèlfia.

## Historial

Va entrar en servei a la Drassana Naval de Nova York el 27 d'agost de 1943. Entre el 4 de gener de 1944 i el 9 de maig de 1945 l'Eldridge va participar en tasques d'escorta al Mediterrani de transport d'homes i materials de suport en les operacions aliades al nord d'Àfrica i sud d'Europa. En total va realitzar nou viatges d'escorta entre Casablanca, Bizerta i Orà.
El 28 de maig de 1945 va salpar de Nova York per prestar servei al Pacífic. Quan es anava cap a Saipan, al juliol, va contactar amb un objecte subaquàtic, al qual va atacar immediatament, tot i que no es van observar resultats. Va arribar a Okinawa el 7 d'agost per fer tasques d'escorta i patrulla local, i amb el final de les hostilitats, una setmana després, va continuar realitzant tasques d'escorta entre Saipan-Ulithi-Okinawa fins al novembre. L'Eldridge va passar a la reserva el 17 de juny de 1946.
El 15 de gener de 1951 va ser transferit sota el programa d'assistència a la defensa mútua a Grècia, on va servir amb el nom Leon (D-54). L'Eldridge va ser donat de baixa per l'Armada grega el 5 de novembre de 1992 i l'11 de novembre de 1999 va ser venut per al seu desballestament a V & J Scrapmetal Trading Ltd

## Experiment Filadèlfia

L'Experiment Filadèlfia era un suposat experiment militar naval en la Drassana Naval de Filadèlfia, Pennsilvània, pel qual en algun moment al voltant del 28 d'octubre de 1943 l'Eldridge passava a ser invisible, mitjançant un dispositiu de camuflatge, als observadors humans per un breu període. També es coneix com a Projecte Rainbow.
La història és considerada majoritàriament com un engany. La US Navy manté que no hi va haver tal experiment, i els detalls de la història contradiuen fets ben contrastats sobre l'Eldridge.

## Referències

* ↑ Leon D-54 (1951-1992).
* ↑ Carroll, Robert Todd. «Philadelphia experiment», 03-12-2007. [Consulta: 5 febrer 2008].
* ↑ Adams, Cecil. «Did the U.S. Navy teleport ships in the Philadelphia Experiment?», 23-10-1987. Arxivat de l'original el 6 de gener 2009. [Consulta: 20 febrer 2007].
* ↑ «The "Philadelphia Experiment"». Naval Historical Center of the United States Navy, 28-11-2000. Arxivat de l'original el 20 de febrer 2007. [Consulta: 20 febrer 2007].
* Aquest text inclou material del domini públic procedent del Diccionari de vaixells de guerra nord-americans (Dictionary of American Naval Fighting Ships, DANFS), que poden ser consultats aquí Arxivat 2006-03-01 a Wayback Machine. i aquí
# Staehelina

Staehelina és un gènere de plantes angiospermes de la família de les asteràcies (Asteraceae). Són plantes natives de l'Europa mediterrània i del Magrib.

## Descripció

Són petits arbusts, les fulles són enteres o pinnatífides, de forma que varia entre linears i obovades i coriàcies, l'anvers verd fosc i el revers blanquinós. Les flors es troben agrupades en capítols, habitualment agrupats en cimes corimboses terminals. L'involucre és cilíndric amb bràctees imbricades desiguals i mucronades. Les flors són totes hermafrodites i tubulars amb cinc lòbuls. El fruit és un aqueni amb papus.

## Taxonomia

Aquest gènere va ser publicat per primer cop l'any 1753 al segon volum de l'obra Species Plantarum del botànic suec Carl von Linné (1707-1778).

### Espècies

Dins del gènere Staehelina es reconeixen les quatre espècies següents:
* Staehelina baetica DC.
* Staehelina dubia L.
* Staehelina petiolata (L.) Hilliard & B.L.Burtt
* Staehelina uniflosculosa Sm.

### Sinònims

Els següents noms científics són sinònims heterotípics de Staehelina:
* Aplina Raf.
* Barbellina Cass.
* Roccardia Neck. ex Guill.

## Referències

* 1 2 3 «Staehelina L.» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 2 gener 2025].
* ↑ Tutin et alii, 1976, p. 217.
* ↑ Schaefer i Anderberg, Baldwin, Bayer et alii, 2007, p. 130.
* ↑ «Staehelina L.» (en anglès). International Plant Names Index, The Royal Botanic Gardens, Kew, Harvard University Herbaria & Libraries and Australian National Botanic Gardens. [Consulta: 2 gener 2025].
* ↑ Linné, 1753, p. 840.

## Bibliografia

* Tutin, T.G.; Heywood, V.H.; Burges, N.A.; Moore, D.M.; Valentine, D.H.; Walters, S.M.; Webb, D.A.. Flora Europaea. Alismataceae to Orchidaceae (en anglès). vol. 4. Cambridge University Press, 1976. ISBN 0 521 08717 1.
* Anderberg, P.O.; Baldwin, B.G.; Bayer, R.G.; Breitwieser, J.; Jeffrey, C.; Dillon, M.O.; Eldenäs, P.; Funk, V.; Garcia-Jacas, N.; Hind, D.J.N.; Karis; Lack, H.W.; Nesom, G.; Nordenstam, B.; Oberprieler, Ch.; Panero, J.L.; Puttock, C. «Compositae». A: K. Kubitzki. The Families and Genera of Vascular Plants (en anglès). vol. VIII. Springer, 2007, p. 57-588. ISBN 978-3-540-31050-1.
* von Linné, Carl. Species plantarum, exhibentes plantas rite cognitas ad genera relatas, cum differentiis specificis, nominibus trivialibus, synonymis selectis, locis natalibus, secundum systema sexuale digestas (en llatí). vol. 2. Estocolm: Laurentius Salvius, 1753.
# Direcció General de Seguretat (Síria)

La Direcció General de Seguretat (en àrab: إدارة الأمن العام) és el servei d'intel·ligència civil més important que existeix a Síria, conegut pel seu important paper en la repressió de la dissidència. Creada el 1971, els seus orígens es troben molt influenciats pel model establert durant el Mandat francès per Síria i el Líban. Orgànicament, es troba subordinada al Ministeri de l'Interior.
Es divideix en tres branques: La divisió de seguretat interna, la divisió de seguretat externa, i la divisió d'afers palestins. La divisió de seguretat interna s'encarrega de la vigilància de la població dins de les fronteres del país, la Divisió de Seguretat Externa és responsable de fer tasques d'intel·ligència a l'estranger i la divisió d'afers palestins controla l'activitat dels grups palestins tant a Síria com en el Líban.
Durant la guerra civil siriana, la direcció general de seguretat ha jugat un important paper en la repressió contra els anomenats rebels sirians i els grups islamistes. Des de juliol de 2012 l'organització és dirigida per Mohammed Dib Zaitoun, substituint a l'anterior director general després d'un important atemptat perpetrat a Damasc contra l'aparell estatal sirià.

## Referències

* ↑ «Bashar al-Assad's inner circle» (en anglès). BBC News, 30-07-2012.
* ↑ John Pike: "Syria Intelligence & Security Agencies", Globalsecurity.org

## Bibliografia

* Carmichael, Thomas (2006). Barnes & Noble.
* Ephraim, Kahana; Muhammad, Suwaed (2009).
* Commins, David; Lesch, David W. (2014). Scarecrow Press.
# Masada (Santa Bàrbara)

La Masada és una obra de Santa Bàrbara (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de grans dimensions amb teulada a dues vessants perpendicular a la façana. Va ser ampliada en un dels dos vessants, que ha resultat més llarga que l'altra. S'hi han anat afegint diversos cossos annexos.
La façana principal s'observen un total de 5 portes d'accés.
A l'estructura originària hi havia una primera planta amb 2 balcons i una planta superior amb dues finestres. Al cos que es va afegir en l'ampliació posterior, es va fer una porta més important, i dues finestres en la planta superior, que no coincideixen amb el nivell dels balcons del cos original.
La presència d'una torre de ginc, i els indicis que es poden observar a la part posterior, indueixen a pensar que hi ha hagut una llar de campana i que, com la resta dels edificis similars del municipi, comptava també amb un molí d'oli.

## Història

Les antigues masades que encara es conserven estan lligades al primer poblament de l'actual terme municipal per la gent de Tortosa a partir del 1745, els quals iniciaren una agricultura de secà, d'oliva i vinya.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Masada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 juny 2020].
# Porta el teu sistema operatiu

Bring your own operating system (BYOOS) es refereix la pràctica de proporcionar ordinadors, normalment sense discs interns instal·lats, de manera que els usuaris poden portar el seu propi sistema operatiu (normalment amb un USB) i utilitzar el maquinari subministrat amb el sistema operatiu que ells han escollit.
BYOOS ha estat possible gràcies a la capacitat de crear USB i altres dispositius d'emmagatzematge extern en “viu” que contenen tots els drives necessaris que permeten l'arrencada i el funcionament en qualsevol ordinador compatible.
Des de 1993 Linux té diferents versions de programes d'arrencada. Al 2012, Microsoft Windows 8 Enterprise Edition, va crear Windows to go que permet que el sistema operatiu d'arrencada i l'execusió de funcions es pugui realitzar des de dispositus d'emmagatgematge massiu com USSB, permeten així que BYOOS, de la familia Window sigui similar als CD/DVD de Linux.
El fet que els usuaris puguin portar el seu sistema operatiu, dona lloc a un estalvi significatiu de costos per les organitzacions que normalment tenen molts usuaris i es veuen obligats a proporcionar-los equips informàtics que els permetin fer tasques específiques, ja que gràcies a aquest projecte ja no existeix la necessitat d'instal·lar un disc dur a cada ordinador. L'actualització i el manteniment de molts ordinadors s'ha convertit en una tasca fàcil, ja que les empreses només han de subministrar als usuaris USB amb els drives d'arrencada de cada sistema operatiu, enlloc d'haver d'actualitzar cada ordinador amb l'última versió del sistema operatiu, així doncs s'eleminen els costos d'actualització.
A mesura que els usuaris poden agafar els USB amb els drives corresponennts a la versió del sistema operatiu amb el qual ells volen treballar, els permet treballar amb el seu ordinador on vulguin, ja sigui a casa o la seva oficina per exemple, ja que el llapis USB té exactament el mateix programari que l'ordinador de la seva oficina.
La introducció de l'emmagatzematge basat en la computació núvol, vol dir que els sistemes operatius portàtils estan lliure de la necessitat d'emmagatzemar dades localment. La desgregació de les dades de les aplicacions d'oficina i altres dades d'usuaris han estat la clau de la creació del mètode BYOOS.

## Vegeu també

* BYOD
# Pelicà bru

El pelicà bru (Pelecanus occidentalis) és un ocell marí de la família dels pelecànids (Pelecanidae). Es troba a les costes del continent americà. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Morfologia

* Fa una llargària de 106–137 cm, un pes de 2.75 - 5.5 kg i una envergadura de 183 – 250 cm.
* Color general per sobre bru. Parts inferiors marró grisenc fosc.
* Cap blanc, amb capell groc brut. Una línia blanca s'estén cap a baix a cada costat del coll. Plomall a la part posterior del cap. A l'estiu la part posterior del cap i el coll són marró castany, mentre a l'hivern esdevenen groc blanquinós. Grup de plomes grogues a la part superior del pit.
* Primàries negres. Supracobertores alars i cua grisa.
* Pell de la cara blava. Bec groguenc amb bossa fosca. Potes negres.

## Hàbitat i distribució

Viu a costes, estuaris i badies. Cria als dos vessants d'Amèrica, des de Carolina del Sud fins al riu Orinoco, i des de Califòrnia fins a Equador, a més de les illes Galápagos. Hom el pot observar des de Carolina del Nord, per les Antilles fins al Brasil tropical, i per la costa del Pacífic des de Washington fins a Perú.

## Referències

* ↑ «Pelicà bru». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 18 febrer 2024 (català)
* ↑ «Ibis, spoonbills, herons, Hamerkop, Shoebill, pelicans» (en anglès). IOC World Bird List Version 14.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2024. [Consulta: 18 febrer 2024].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 212. ISBN 978-84-16728-37-4.
* 1 2 BirdLife International. «Brown Pelican. Pelecanus occidentalis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 18 febrer 2024].
# Can Carcana

Can Carcana és una obra de Torrelles de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Conjunt de tres cases que ocupen les terrasses al vessant sud de la Penya del Moro. Estan situades a l'esquerra del torrent de la Font de l'Alba, que aboca l'aigua a la riera de Torrelles, enmig de garrofers i pins i alguns conreus. S'hi accedeix passant per Torrelletes.

## Referències

* ↑ «Can Carcana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 gener 2019].
# Cuaespinós de Zimmer

El cuaespinós de Zimmer (Synallaxis zimmeri) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones d'estepes arbustives i boscos poc densos al vessant occidental dels Andes, al nord-est de Colòmbia.

## Referències

* ↑ «Cuaespinós de Zimmer». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/04/2021(català)
# Ehrwald

Ehrwald és un municipi del districte de Reutte, a l'estat del Tirol (Àustria).
Ehrwald està situat a la base sud del Zugspitze (2950 metres), que és la muntanya més alta d'Alemanya però que és fronterera amb Àustria. La ciutat es troba connectada al Zugspitze amb el telecabina Tiroler Zugspitzbahn.
La seva estació d'esquí està enllaçada amb la de Garmisch-Partenkirchen que es troba al vessant alemany de la muntanya.
* Església de Santa Maria.
* Ehrwald amb el Zugspitze al darrere.
* Ehrwald, a l'hivern.
* Centre del poble

## Personalitats

* Clemens Krauss, director d'orquestra austríac.
* Viorica Ursuleac, soprano.