OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Amenthes Planum

Amenthes Planum és una formació geològica de tipus planum a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 9.2 latitud N i 111.93 ° longitud E, que fa 953 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 2006 i fa referència a una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Amenthes Planum". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Construccions de pedra seca V (el Vilosell)

Construccions de pedra seca V és una obra del Vilosell (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una cabana de pedra seca feta a base de carreus de mida mitjana. La peculiaritat d'aquesta construcció és que està feta a dues aigües, a diferència de la resta amb cobertes de volta. La llinda i els muntants de l'entrada són grans lloses treballades. El sostre de la cabana està cobert de vegetació.
Pel que fa al seu interior, hi ha una menjadora per animals, un lloc per fer foc a terra, un armari i un altell fet de canyís on s'hi guarda palla pels animals que també ho feia servir el pagès per dormir-hi.

## Referències

* 1 2 «Construccions de pedra seca V». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2016].
# Cyrano Fernández

Cyrano Fernández és una pel·lícula veneçolana del 2008, basada en Cyrano de Bergerac.
La trama de la pel·lícula parla de Cyrano Fernández, que és el líder d'un grup denominat "els Tupamaros", que tracta de defensar el seu barri dels narcotraficants.

## Argument

Està basat en Cyrano de Bergerac, d'Edmond Rostand. Cyrano Fernández és una versió lliure i crua d'un dels relats més sensuals i violents de la literatura universal. La història d'un triangle amorós entre Cyrano Fernández, Roxana Padilla i Cristian Santana, té lloc en aquesta versió, en un barri, aquest laberíntic i poderós escenari urbà que adquireix en el drama la importància d'un quart protagonista. La història de Cyrano Fernández és d'alguna manera la història de tots els homes o la de qualsevol de nosaltres, és a dir: l'abisme insalvable que hi ha entre allò que realment som i allò que somiem ser.

## Repartiment

* David Duchovny: Fox Mulder
* Gillian Anderson: Dana Scully
* Amanda Peet: ASAC Dakota Whitney
* Billy Connolly: Pare Joseph Crissman
* Xzibit: Agent Mosley Drummy
* Mitch Pileggi: Walter Skinner
* Callum Keith Rennie: 2n Abductor - Janke Dacyshyn
* Adam Godley: Pare Ybarra
* Alex Diakun: Gaunt Man
* Nicki Aycox: 2a Victim - Cheryl Cunningham
* Fagin Woodcock: 1r Abductor - Franz Tomczeszyn
* Marco Niccoli: Christian Fearon
* Carrie Ruscheinsky: Margaret Fearon
* Spencer Maybee: Blair Fearon
* Veronika Hadrava : ajudanta

## Referències

* ↑ «Cyrano Fernández». The New York Times.
# 696
## Esdeveniments

* Cartago: Els àrabs ocupen la ciutat per primera vegada.
* Hopei (Xina): Els khitan ataquen la regió fins a la plana de Pequín.
* Iraq (Califat de Damasc): El general Al-Hajjaj ibn Yússuf al front de les forces omeies derrota els rebels kharigites.

## Necrològiques

* Xampanya (Austràsia): Sant Bercari de Der, abat, assassinat.
# Bosporos Planum

Bosporos Planum és una formació geològica de tipus planum a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -29.06 latitud N i 301.98 ° longitud E, que fa 729.58 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1979 i fa referència a una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Bosporos Planum". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# El Coll (la Vall de Bianya)

La Casa del Coll és una obra de la Vall de Bianya (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un conjunt format per l'església dedicada a Santa Magdalena, la casa pairal i un gran nombre de corrals i pallisses. La masia pròpiament dita és de planta rectangular amb molts afegits a diferents nivells. El teulat és a dues aigües amb les vessants vers les façanes principals. Disposa de baixos, planta noble i golfes. Va ser bastida amb carreus molt ben tallats en els cantons i la resta amb pedra grollera. A la façana sud hi ha una porta dovellada amb la data de 1696, possible data d'edificació de l'edifici.
El corral és de planta rectangular i teulada a dues aigües fet de bigues, cabirons, llates i teules col·locades a salt de garsa. La porta d'accés és a migdia, emmarcada per quatre finestres de punt rodó. A la façana nord havia tingut dues portes més petites. A l'interior hi ha sis pilastres de pedra que sostenen les bigues principals de la teulada. El Coll és deshabitat des de l'any 1973 i aquest corral, actualment, no l'utilitza ningú.

## Història

La Casa del Coll formava part de la feligresia de Sant Feliu del Bac. L'any 1703 es va començar un manuscrit titulat "Relacions de dècimes", referent a l'església i per ell sabem que era important la casa anomenada Les Serres, els delmes de la qual anaven a parar a diferents administracions del monestir de Sant Pere de Camprodon. Del Mas del coll se'n quedava els delmes el mateix amo, i tota la resta del delme del poblet anava a l'arxiprest de Vilabertran.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa del Coll». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
# Guillermo León Valencia

Guillermo León Valencia Muñoz (1909-1971), advocat, periodista i polític, que va exercir com a President de Colòmbia entre els anys 1962 i 1966.
# Pont d'Ademús

El pont d'Ademús o pont de les Glòries Valencianes és un pont de la ciutat de València que creua el riu Túria i connecta els barris del Botànic i de la Petxina amb els de Tendetes i de Campanar. El projecte del pont va fer-se el 1957, quan el riu Túria encara discorria per la seva llera original i és obra de l'enginyer Carlos Fernández Casado. Les seves coordenades geomètriques són: 39º28'41,5''N / 0º23'26,3''.
Uneix l'avinguda de Ferran el Catòlic amb l'avinguda del Papa Pius XII, la qual és l'eixida principal de la ciutat en direcció nord-oest i condueix cap a l'autovia d'Ademús. Per aquest motiu malgrat l'existència del nom Glòries Valencianes, el nom més habitual, tant entre els ciutadans com als plànols de la ciutat, és el pont d'Ademús.
Aquest pont és un dels més amplis, i es dedica quasi exclusivament a la circulació de trànsit motoritzat. Està construït sobre pilars cilíndrics de formigó, dos grups de sis a cada tram. Els vianants hi poden creuar, tanmateix existeix una passarel·la dedicada només als que van a peu a pocs metres més a l'est. El pont d'Ademús forma part d'una de les rondes concèntriques de la ciutat i, per tant, pateix una càrrega intensiva de vehicles. Es recolza sobre una sèrie de columnes primes i no gaire altes fetes de formigó, on el seu nombre és més significant que el pes que carrega cada una. Davall del pont, hi ha una gran bassa amb fonts que forma un semicercle. Té quatre carrils en cada direcció. A cada banda hi ha una línia de fanalets.
El pont disposa a cada cap d'una entrada a l'estació de metro de Túria, la qual se situa directament davall del pont i sota terra

## Referències

* 1 2 «FC-033. Puente de las Glorias Valencianas sobre el río Turia en Valencia» (en castellà). Ministerio de Fomento. Arxivat de l'original el 2022-06-28. [Consulta: 28 novembre 2021].
* ↑ «FC-033-001. Puente de las Glorias valencianas sobre el río Turia en Valencia» (en castellà). Ministerio de Fomento. Arxivat de l'original el 2022-06-28. [Consulta: 28 novembre 2021].
* ↑ «Ficha 83 - Puente de Ademuz o de las Glorias Valencianas en Valencia sobre el antiguo cauce del río Turia». A: Inmaculada Aguilar, Miguel Aguiló (coord.). Guía de puentes de la provincia de Valencia (en castellà). València: Generalitat Valenciana, Càtedra Demetrio Ribes, Universitat de València, p. 240-241.
* ↑ Pérez, Ricardo Moreno. «Puentes urbanos de Valencia · Valencia Actua» (en castellà), 13-03-2019. [Consulta: 28 novembre 2021].
* ↑ «La ruta dels ponts de l'antic llit del riu Túria de València | Jardins de València». Ajuntament de València, 15-10-2018. [Consulta: 28 novembre 2021].
Geografia urbana de la ciutat de València :
# 728
## Esdeveniments

* Sutrium (Laci): El rei llombard Liutprand cedeix la ciutat i unes quantes places més del Latium al papa Gregori II. Aquesta donació és considerada com l'embrió dels futurs Estats Pontificis més enllà dels murs de la ciutat de Roma.
* Àndalus: Cessant Yahyà ibn Salama al-Kalbí del càrrec de valí, és substituït per Hudhayfa ibn al-Ahwas al-Qaysí durant sis mesos i aquest per Uthman ibn Abi-Nissa al-Khathamí.

## Necrològiques

* Damasc: Abd al-Aziz ben al-Walid, príncep omeia, fill del califa Al-Walid I.
# Mastodont americà

El mastodont americà era una espècie de proboscidi més primitiu que els actuals elefants que visqué a Nord-amèrica entre el Miocè superior i el Plistocè.

## Fisiologia

Els mastodonts feien entre 2,4 i 3 metres d'altura, i uns 4,5 metres de llargada. Pesaven entre 3600 i 5500 kg. Els mastodonts encara que semblants als elefants eren més baixos i robustos amb un pèl llarg de color marró fosc. Igualment que els elefants actuals tenien dos ullals en forma d'espiral. Una de les característiques principals dels mastodonts era que tenien les dents en parells de cusps còniques, això fa que els mastodonts siguin considerats primitius i que siguin parents distants dels elefants i dels mamuts.

## Hàbitat i distribució

La distribució del mastodont americà anava des d'Alaska al nord fins a Florida i Califòrnia al sud, tot i que eren més comuns era la zona sud dels Grans Llacs de Nord-amèrica i la costa est. Normalment l'hàbitat dels mastodonts eren les zones amb arbres i arbustos, i vivien en boscos oberts o pantanosos.

## Comportament

El comportament social dels mastodons és molt polèmic, ja que moltes de les restes són d'animals solitaris, això fa pensar que no viven en grups o no tan grans com els dels elefants actuals. Com que les cries de mastodont arribaven a la maduresa sexual als 10 anys, fet que feia necessari un llarg període de protecció per part de la mare. Per tant, seria molt probable que visquessin en grups dirigits per una matriarca i, com que era una inversió a llarg termini, viure en grup era una bona estratègia per la seva supervivència.

## Aparició i extinció

Els mastodonts americans aparegueren a finals del Miocè, i van sobreviure fins fa 10.000 anys juntament amb gran part de la megafauna del Plistocè probablement pels canvis climàtics del final de l'última edat de gel, la caça pels humans i les malalties com la tuberculosi, que van tenir un gran impacte en les poblacions d'aquests animals.

## Referències

* 1 2 Zazula, Grant D.; MacPhee, Ross D. E.; Metcalfe, Jessica Z.; Reyes, Alberto V.; Brock, Fiona; Druckenmiller, Patrick S.; Groves, Pamela; Harington, C. Richard; Hodgins, Gregory W. L.; Kunz, Michael L.; Longstaffe, Fred J.; Mann, Daniel H.; McDonald, H. Gregory; Nalawade-Chavan, Shweta; Southon, John R. «American mastodon extirpation in the Arctic and Subarctic predates human colonization and terminal Pleistocene climate change» (en anglès). Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America, 111, 52, 30-12-2014, pp. 18460-18465. Arxivat de l'original el 30 juliol 2018. DOI: https://doi.org/10.1073/pnas.1416072111 [Consulta: 8 febrer 2023].
* ↑ Waters, M. R.; Keene, J. L.; Forman, S. L.; Prewitt, E. R.; Carlson, D. L.; Wiederhold, J. E. «Pre-Clovis projectile points at the Debra L. Friedkin site, Texas—Implications for the late Pleistocene peopling of the Americas» (en anglès). Science, 334, 6054, 21-10-2011, pp. 551-353. DOI: 10.1126/science.1207663 [Consulta: 8 febrer 2023].
# Bürg (cràter)

Bürg és un prominent cràter d'impacte situat a la part nord-est de la Lluna, dins de la formació de les restes del cràter inundat de lava designat Lacus Mortis. Al sud i al sud-est es troben els cràters Plana i Mason. A l'oest, més enllà de la vora del Lacus Mortis, apareix el destacat cràter Eudoxus.
* Localització de Bürg
* Cràters satèl·lit
La vora de Bürg és gairebé circular, relativament poc desgasda. L'interior té forma de bol, amb una gran muntanya central en el seu punt mig. Al llarg de la cresta de la muntanya alguns observadors han detectat un petit forat, en forma de cràter. El cràter té un sistema de marques radials i, per tant, se li classifica com a part del Període Copernicà.
* Fotografia de la missió LRO
* Detall del cràter Bürg (LRO 4)
A l'oest es troba un sistema d'esquerdes anomenades Rimae Bürg, que s'estén al llarg d'una distància d'uns 100 quilòmetres.
Bürg rep el seu nom de Johann Tobias Bürg, un professor que va descobrir l'estrella companya d'Antares (Antares B) durant un esdeveniment d'ocultació en 1819.

## Cràters satèl·lit

Per convenció aquests elements són identificats en els mapes lunars posant la lletra en el costat del punt central del cràter que està més proper a Bürg.
| Bürg | Coordenades | Diàmetre |
| A | 46° 48′ N, 33° 06′ E﻿ / ﻿46.8°N,33.1°E﻿ / 46.8; 33.1﻿ (Bürg A) | 12 km |
| B | 42° 36′ N, 23° 30′ E﻿ / ﻿42.6°N,23.5°E﻿ / 42.6; 23.5﻿ (Bürg B) | 6 km |

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Les quatre cròniques

Les quatre cròniques és una obra de l'artista català Antoni Tàpies que presideix la Sala Tarradellas, una sala de reunions del Palau de la Generalitat de Catalunya. Al voltant de la taula es feien les trobades del govern de Josep Tarradellas.

## Descripció

L'obra que presideix la Sala Tarradellas del Palau de la Generalitat és un enorme fris de dos metres i mig d'alçada per sis de llarg, obra d'Antoni Tàpies, que porta per títol Les quatre cròniques. El plafó es divideix en quatre parts, cada una dedicada a una crònica. A cada plafó hi ha indicacions simbòliques sobre el text al qual es refereix, i en recull una cita en forma de frase breu.
Començant per l'esquerra, el primer està dedicat a la Crònica del rei Jaume I, conqueridor de les Illes Balears i València. «J1» al·ludeix a Jaume I i el text «fe sense obres morta és» prové de l'epístola de Sant Jaume que apareix a l'inici d'aquesta obra.
El segon plafó correspon a la Crònica de Bernat Desclot, dedicada al rei Pere el Gran. La referència al rei és la pota de cavall, ja que Pere el Gran es va caracteritzar pel seu afany expedicionari. El text és «dels grans fets e de les conquestes», del pròleg de l'obra. La tercera Crònica és la de Ramon Muntaner, noble català que va participar en diverses expedicions mediterrànies. La imatge de les quatre barres recorda una frase de l'almirall Corral Llança, quan va dir que ni els peixos s'atrevirien a nedar pel mar sense mostrar la divisa dels reis catalans. El text és «què us diré», una expressió que utilitza sovint Muntaner al llarg del llibre. El darrer plató està dedicat a la Crònica de Pere III el Cerimoniós (PIII), amb un text alegòric del llibre bíblic dels Reis: «Em tragué de la gola del lleó e de la grapa de l'ós».

## Anàlisi

El gran quadre és, doncs, el record d'un passat gloriós fet amb la cal·ligrafia moderna d'un dels grans artistes dels nostres temps, caracteritzada per l'austeritat, els materials senzills, les textures naturals, i un humanisme ambiciós però conscient dels seus límits, reflexiu i profund. Sota el testimoni d'aquesta pintura s'hi fan les reunions del Consell Executiu de la Generalitat, l'òrgan de govern de la primera institució catalana.

## Referències

* 1 2 3 4 5 116 icones turístiques de Catalunya. Barcelona: Ara Llibres, s.c.c.l., 2011. ISBN B-46.2872010 [Consulta: 18 gener 2014].
# Malea Planum

Malea Planum és una formació geològica de tipus planum a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -58.54 latitud N i 78.59 ° longitud E, que fa 872.47 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1985 i fa referència a una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Malea Planum". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Can Bellvespre

Can Bellvespre és una masia de la Vall de Bianya (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia situada a poca distància de l'antiga masia de Socarrats. És de planta basilical, tipologia poc corrent en aquestes contrades. Disposa de baixos amb àmplia porta dovellada situada al centre de la façana, pis superior amb una bonica finestra central feta de carreus molt ben tallats, i golfes, ventilades gràcies a tres arcades de mig punt. Al costat de ponent hi ha una doble galeria porxada de cinc arcs de punt rodó a cada nivell. Actualment està emblanquinada.

## Història

Segons Josep Murlà: "Bellvespre, ja retornats al camí, és de l'estil modernista constructiu del nostre segle va deixar com a petja a la vall, qui sap si influenciat per la presència de l'arquitecte Rafael Masó i Valentí en les reformes portades a terme a la riba i a la parròquia de Sant Salvador de Bianya".

## Referències

* 1 2 3 4 «Masia de Bellvespre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
# Beer (cràter marcià)

Beer és un cràter situat dins la regió del quadrangle Sinus Margaritifer (MC-19) del planeta Mart, anomenat en honor de l'astrònom alemany Wilhelm Beer. S'hi troba amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -13.75 ° latitud N i 352.58 ° longitud E. Fa un diàmetre de 85.5 quilòmetres.
Beer s'hi troba al sud-oest del Meridiani Planum (centrat en les coordenades 14° 28′ 12″ S, 351° 49′ 48″ E. Així mateix, s'hi localitza uns 8° a l'oest del meridià zero; i al voltant de 10° també a l'oest del cràter Mädler. Comparteix aquesta mateixa zona amb el cràter Schiaparelli.

## Meridià zero de Mart

Quan Beer i el seu col·laborador Mädler van fer els primers mapes raonablement bons de Mart al començament de la dècada de 1830, van seleccionar com a meridià zero un element particular de la superfície del planeta d'albedo especialment fosc, posteriorment denominat Sinus Meridiani ("Badia del Meridià"). La seva elecció va quedar reforçada quan Giovanni Schiaparelli va utilitzar en 1877 el mateix sistema de referència per als seus famosos mapes de Mart.
Aquest sistema va perdurar fins a 1969, quan es va disposar de les fotografies de les missions Mariner 6 i 7, i va ser substituït per l'actual sistema de referència, molt més precís: el nou meridià zero de Mart triat va ser el meridià que passa pel centre del cràter Airy-0 (5° 06′ 00″ S, 0° 00′ 00″ E﻿ / ﻿5.1°S,0.000°E﻿ / -5.1; 0.000)
La designació Sinus Meridiani (que fa referència a una badia, reminiscència de les primeres observacions de Mart en les quals les zones fosques de la seva superfície es van identificar erròniament com a mars), ha estat substituïda en la nomenclatura oficial de la UAI per la denominació Meridiani Planum, eliminant del nom connotacions marines.
En ocasió de l'aterratge de la sonda de la NASA Opportunity en 2004 (en les coordenades 1° 56′ 46″ S, 354° 28′ 24″ E﻿ / ﻿1.9462°S,354.4734°E﻿ / -1.9462; 354.4734), el Meridiani Planum va adquirir una certa notorietat en els mitjans de comunicació.

## Referències

* ↑ "Beer (cràter marcià)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Debus, Allen G., Western Publishing Company Hannibal, Mo., 1968: New York. World Who's Who in Science.
* ↑ Sheehan,William. «5». A: University of Arizona Press. (en anglés), 01 setembre 1996, p. 270. ISBN 978-0816516414.
* ↑ «The Martian Prime Meridian». NASA. [Consulta: 30 maig 2021].
* ↑ «Destination: Meridiani Planum». NASA. Arxivat de l'original el 29 de gener 2019. [Consulta: 30 maig 2021].

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.