OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Merulaxis

Merulaxis és un gènere d'ocells de la família dels rinocríptids (Rhinocryptidae). Agrupa espècies endèmiques de la Mata Atlàntica de la costa sud-est del Brasil, on es distribueixen des de Badia fins a Paraná. Als seus membres se'ls coneix pel nom comú de tapacul emplomallat.

## Etimologia

El nom genèric Merulaxis és una combinació dels gèneres Merula (Leach, 1816): “ocell negre”; i Synallaxis (Vieillot, 1816): “cua espinosa”.

## Característiques

Les espècies d'aquest gènere són de grandària mitjana, mesuren entre 18,5 i 19,5 cm de longitud, i en tots dos sexes es caracteritzen per les rígides truges estarrufades que emergeixen del front i bec, i llargues cues. Els mascles són majorment de color pissarra, mentre les femelles són més brunenques. Solen estar en el sòl o a prop, a l'interior de boscos humits, on caminen solitaris o, amb més freqüència en parelles, caminant i furgant, generalment en la vegetació densa o al voltant de pedres; no mostren afinitat amb bambusòides. Són més sentits que vists, el cant encantador i poderós és una sèrie en cascada de riques notes musicals.

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per dues espècies:
* Merulaxis ater - tapacul emplomallat meridional
* Merulaxis stresemanni - tapacul emplomallat de Stresemann

## Referències

* ↑ «2024 Citation & Downloadable Checklists – Clements Checklist». [Consulta: 24 desembre 2024].
* ↑ «Merulaxis». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 24 desembre 2024].(català)
* ↑ Jobling, James A. «The Key to Scientific Names: Merulaxis» (en anglès). Birds of the World. [Consulta: 24 desembre 2024].
* ↑ Ridgely, Robert S.; Tudor, Guy. Field guide to the songbirds of South America: the passerines. 1. ed. Austin, TX: Univ. of Texas Press, 2009, p. 394, làmina 39(7). ISBN 978-0-292-71748-0.
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Antthrushes, antpittas, gnateaters, tapaculos, crescentchests – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2, 17-08-2024. [Consulta: 24 desembre 2024].
# Ptilinop carunculat

El ptilinop carunculat (Ptilinopus granulifrons) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) endèmic de l'illa Obi, a les Moluques centrals.

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 112. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Ptilinop de Negros

El ptilinop de Negros (Ptilinopus arcanus) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita (o habitava) els boscos de l'illa de Negros, a les Filipines. No s'ha detectat la seua presència des de 1953.

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 111. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Colom blau de les Seychelles

El colom blau de les Seychelles (Alectroenas pulcherrimus) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita els boscos de les illes Seychelles.
# Colom imperial d'ulleres

El colom imperial d'ulleres (Ducula perspicillata) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita boscos de les illes Moluques.

## Referències

* ↑ Gill, F.; Donsker, D. (Eds.) (2015). Pigeons. IOC World Bird List (v.5.1).
* ↑ «Dúcula de Anteojos (Ducula perspicillata) (Temminck, 1824)». Avibase. [Consulta: 8 febrer 2015].
# Colom imperial del Pacífic

El colom imperial del Pacífic (Ducula pacifica) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita zones boscoses des d'algunes illes properes al nord de Nova Guinea, cap a l'est, a través dels arxipèlags Bismarck, Louisiade, Salomó, Vanuatu, Phoenix, Cook, Samoa, Tonga i Niue.

## Referències

* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
* ↑ Gmelin, Johann Friedrich. Systema naturae per regna tria naturae : secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis (en latin). 1, Part 2. 13th. Lipsiae [Leipzig]: Georg. Emanuel. Beer, 1789, p. 777.
* ↑ Latham, John. A General Synopsis of Birds. 2, Part 1. London: Printed for Leigh and Sotheby, 1783, p. 633.
* ↑ Baptista, L.F.; Trail, P.W.; Horblit, H.M.. «Pacific Imperial-pigeon». A: del Hoyo, J.. Handbook of the Birds of the World. 4: Sandgrouse to Cuckoos. Barcelona, Spain: Lynx Edicions, 1997, p. 230. ISBN 978-84-87334-22-1.
# Colom imperial de les Marqueses

El colom imperial de les Marqueses (Ducula galeata) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) endèmic dels boscos de l'illa de Nuku Hiva, a les Marqueses.
# Colom imperial ceranegre

El colom imperial ceranegre (Ducula myristicivora) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita els boscos d'algunes illes properes a l'oest de Nova Guinea.
# Colom imperial dorsibrú

El colom imperial dorsibrú (Ducula badia) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita boscos al nord i sud-oest de l'Índia i Nepal, cap a l'est, per Bangladesh, Assam, Nagaland i el sud de la Xina i Hainan, fins al Sud-est Asiàtic, Sumatra, Borneo i Java.
# Colom de les Ryukyu

El colom de les Ryukyu (Columba jouyi) és un ocell extint de la família dels colúmbids (Columbidae) que habitava els boscos de les illes Okinawa i Daito.
# Colom faisà de clatell negre

El colom faisà de clatell negre (Otidiphaps nobilis insularis; syn: Otidiphaps insularis) és un tàxon d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) considerat per diversos autors una subespècie d'Otidiphaps nobilis. Habita l'illa Fergusson, a l'arxipèlag d'Entrecasteaux, a l'est de Papua Nova Guinea. El seu estat de conservació es considera en perill d'extinció.

## Taxonomia

Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon tindria la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.2, gener 2020), el consideren encara una subespècie del colom faisà.

## Redescobriment

El setembre del 2022 una expedició ornitològica a l'illa Fergusson que pretenia comprovar la pervivència de l'espècie, aconseguí gravar i fotografiar mitjançant càmeres trampa dos exemplars de colom faisà de clatell negre. Són els primers documents científics de l'espècie des de que aquesta fou descrita, 140 anys enrere. El redescobriment fou possible gràcies al guiatge de caçadors locals, que orientaren els investigadors en base a albiraments anteriors. L'expedició comptà amb el finançament de BirdLife International i les ONGs Re:wild i American Bird Conservancy.

## Referències

* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 100. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ Gill, F & D Donsker (Eds). 2017. IOC World Bird List (v 7.2). doi : 10.14344/IOC.ML.7.2.
* ↑ BirdLife International. «Black-naped Pheasant-pigeon. Otidiphaps insularis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Pigeons» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ «‘Like Finding a Unicorn’: Researchers Rediscover the Black-Naped Pheasant-Pigeon, a Bird Lost to Science for 140 Years» (en anglès). Audubon, 17-11-2022. [Consulta: 19 novembre 2022].
# Ptilinop encaputxat oriental

El ptilinop encaputxat oriental (Ptilinopus gestroi) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids.

## Hàbitat i distribució

Habita en boscos tropicals i subtropicals humits de terres baixes i de muntanya del centre i est de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 112. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ «Ornate Fruit Doves (Ptilinopus ornatus)» (en anglès). Beauty of Birds. Avian web.. [Consulta: 26 agost 2014].
# Colom tacat occidental

El colom tacat occidental (Patagioenas albipennis) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita els boscos des del centre del Perú fins l'oest de Bolívia i el nord-oest de l'Argentina.
# Colom bru pitgrís

El colom bru pitgrís (Phapitreron maculipectus) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) considerada per diversos autors una subespècie de Phapitreron amethystinus. Habita la selva humida de l'illa de Negros, a les Filipines.
# Asaphus kowalewskii

Asaphus kowalewskii és una espècie extinta de trilobit asàfide de la família dels asàfids que visqué al continent de Bàltica durant l'Ordovicià mitjà, fa entre 460,9 i 463,5 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Estònia i Rússia. Els fòssils d'aquesta espècie són preuats pels col·leccionistes pels seus ulls pedunculats.

## Referències

* 1 2 Entrada «Asaphus (Neoasaphus) kowalewskii» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 28 desembre 2024].
# Portada/article gener 6
## Trilobits

Els trilobits (Trilobita, «tres lòbuls» en llatí) són una classe d'artròpodes extints que aparegueren al període Cambrià inferior i prosperaren durant tot el Paleozoic inferior abans de començar un llarg declivi vers l'extinció quan, durant l'extinció del Devonià superior, s'extingiren tots els ordres de trilobits excepte els proètides. Els últims trilobits desaparegueren a l'extinció massiva que es produí a finals del Permià, fa aproximadament 250 milions d'anys.
# Pannòcia

Pannòcia és un supercontinent que es creu que va existir des de fa uns 600 milions d'anys fins a finals del període Precambrià, aproximadament uns 540 milions d'anys. Abans de Pannòcia, l'anterior supercontinent s'anomena Rodínia i va ser succeït per Pangea, el darrer supercontinent que ha existit. Va ser descrit per primera vegada per Ian W. SR. Dalziel el 1997.
Al començament del Cambrià, les terres emergides (Laurentia, Bàltica, Sibèria i la gran massa de Gondwana) serien els fragments d'un supercontinent, Pannòcia, que hauria existit fa 650 milions d'anys. Els organismes marins d'Ediacara, amb una antiguitat d'uns 600 milions d'anys, serien una prova de l'existència d'aquest supercontinent. S'han trobat fòssils d'aquesta fauna en regions actualment molt allunyades unes de les altres, com Austràlia o Namíbia, amb un tipus d'animals que no podien recórrer grans distàncies i que, per tant, deurien haver viscut als marges continentals d'un mateix continent.
# Crisi de Danzig

La crisi de Danzig va ser una crisi diplomàtica que precedí immediatament a la Segona Guerra Mundial. Era l'última reivindicació irredemptista que Adolf Hitler exigí (i l'única a la qual França i Anglaterra es van oposar amb decisió) després d'haver aconseguit la remilitarització de Renània i l'annexió d'Àustria i els Sudetenland. A més, la Guerra Civil Espanyola (1936-1939) va provar amb èxit elements claus per a la política expansionista hitleriana: tant l'eficàcia de les unitats d'elit de la seva aviació (Legió Còndor), com la ineficàcia dels mecanismes de manteniment de la legalitat internacional (en aquest conflicte el principi de no-intervenció, només respectat per les democràcies occidentals), una nova demostració de la inoperància de la política de pacificació.
La crisi començà als pocs dies del ban de la victòria de Franco, el seu aliat: el 28 d'abril de 1939, moment triat per Hitler per a llançar un discurs al Reichstag on s'exigeix la restitució de Danzig, així com un ferrocarril i una carretera extraterritorials que travessessin el passadís polonès (que separava Prússia Oriental de la resta del territori alemany des del final de la Primera Guerra Mundial a conseqüència del Tractat de Versalles).
Polònia va acceptar la construcció de la carretera, però es va negar a qualsevol cessió de sobirania o clàusula d'extraterritorialitat. Simultàniament al suport diplomàtic francès i britànic, l'URSS oferí a Polònia el seu suport militar (com havia fet abans amb Txecoslovàquia en la crisi dels Sudets), que Polònia rebutjà (com havia fet abans Txecoslovàquia). La fi sense fruit d'aquestes converses el 21 d'agost va dur a Stalin a acceptar un radical canvi d'aliances: Viatxeslav Mólotov i Joachim von Ribbentrop (l'Alemanya nazi i l'URSS comunista) signaren el Pacte Germano-Soviètic de no-agressió de 23 d'agost de 1939, que en la pràctica (i en la lletra de la part secreta del pacte) suposà un nou repartiment de Polònia com els dels segles xviii i xix, que a més lliurava a l'URSS els territoris abans tsaristes perduts el 1918: les nacions bàltiques (Finlàndia, Estònia, Letònia i Lituània) i part de Romania (regió de Bessaràbia).
Hitler havia aconseguit evitar la guerra en dos fronts que des de Bismarck era la por més gran dels estrategs alemanys, com va demostrar la Primera Guerra Mundial. Les últimes negociacions britàniques no podien donar cap fruit: era impossible apaivagar Hitler donant-li més de la meitat de Polònia que ja li havia donat Stalin. La guerra va començar amb el bombardeig de Danzig i la invasió de Polònia l'1 de setembre de 1939. El 3 de setembre, França i Gran Bretanya responien amb la declaració de guerra a Alemanya.
# Romola

«Romola» té aquests significats:
* Romola (novel·la), novel·la de 1862 escrita per George Eliot
* Romola (pel·lícula de 1911), pel·lícula de 1911 dirigida per Mario Caserini
* Romola (pel·lícula de 1924), pel·lícula de 1924 dirigida per Henry King
* Romola (Florència), vila italiana a la província de Florència
* Romola (Piacenza), vila italiana a la província de Piacenza
* Romola (cràter), cràter d'impacte a Venus
# Vanadat d'amoni

El vanadat d'amoni o metavanadat d'amoni, en anglès: Ammonium metavanadate, amb la fórmula química NH₄VO₃, és un sòlid cristal·lí i soluble en aigua. És un àcid inorgànic que actua mimetitzant la insulina. Funciona com un catalitzador en certes reaccions i se sap que té efectes tòxics en algunes espècies. Es pot trobar en cendres volàtils i pot causar problemes respiratòries. El metavanadat d'amoni pertany a la família química dels vanadats la qual conté molts estats d'oxidació diferents que depenen del pH. Ammonium metavanadate is the most common laboratory vanadate reagent, along with potassium metavanadate, KVO₃.

## Estructura cristal·lina

El metavanadat d'amoni cristal·lí conté cadenes infinitament llargues de VO que comparteix les cantonades₄ tetrahedres.
| model de boles i pals | model en polihedres | [(VO₃)$_n$]$^{n−}$ |

## Farmacologia

S'ha estudiat el metavanadat d'amoni en l'espècie Piearactus mesopotamicus, rates Wistar, bovins,i en Samonella typhimurium.
L'administració de metavanadat d'amoni en rates se sap que té efectes negatius en la fertilitat i en la progènie.
El metavanadat d'amoni actua com a sensor per a l'activitat de la N-Acetiltransferasa en els hepatòcits humans. La N-Acetiltransferasa és important perquè actua com un enzim important en el metabolisme de les drogues.

## Referències

* 1 2 Vladimír Syneček and František Hanic «The crystal structure of ammonium metavanadate». Czechoslovak Journal of Physics, 4, 2, 1954, pàg. 120–129. DOI: 10.1007/BF01687750.
* 1 2 3 Morgan, Ashraf M; Osama S. El-Tawil «Effects of ammonium metavanadate on fertility and reproductive performance of adult male and female rats». Pharmacological Research, 47, 2003, pàg. 75–85. DOI: 10.1016/s1043-6618(02)00241-4.
* 1 2 Takahashi, Leonardo Susumu; Ana Paula Baldan; Elisabeth Crisuolo «Growth performance and energetic metabolism of pacu, Piaractus mesopotamicus (Holmberg, 1887), fed diets supplemented with ammonium metavanadate». Aquaculture Research, 37, 2006, pàg. 1372–1377. DOI: 10.1111/j.1365-2109.2006.01577.x.
* ↑ Sonar, Swapnil S.; Amol H. Kategaonkar; Madhav N. Ware; Charansingh H. Gill; Bapurao B. Shingate «Ammonium metavanadate: an effective catalyst for synthesis of α-hydroxyphosphonates». ARKIVOC, 2, 2009, pàg. 138–148.
* 1 2 Soussi, Ahlem; Francoise Croute, Jean-Pierre Soleihavoup, Abdelaziz, Abdelfattah El-Feki «Impact of green tea on oxidative stress induced by ammonium metavanadate exposure in male rats». Comptes rendus biologies, 2006, pàg. 775–84.
* ↑ Vaddi, Krishna; Cheng-i Wei «Journal of Toxicology and Environmental Health». Journal of Toxicology and Environmental Health, 1996, pàg. 4190425.
* 1 2 Garmonov, S. Yu; N. S. Shilova, A. V. Yakoleva and R. A. Yusupov «Indirect determination of N-acetyltransferase activity using ammonium metavanadate for evaluating isoniazide excretion with human urine». Pharmaceutical Chemistry Journal, 2008, pàg. 488–492.
# Us he de dir una cosa

Us he de dir una cosa (títol original en italià Mine vaganti) és una pel·lícula de 2010 dirigida per Ferzan Özpetek, interpretada per Riccardo Scamarcio, Alessandro Preziosi, Nicole Grimaudo, Lunetta Savino i Ennio Fantastichini. Ha estat doblada al català.

## Argument

Tommaso és el membre més jove de l'extensa i excèntrica família, amos d'una fàbrica de pasta: la seva mare Stefania és una dona encantadora però asfixiada per les convencions burgeses; el seu pare Vincenzo té unes expectatives desorbitades sobre els seus fills, la seva tia Luciana és una excèntrica, la seva germana Elena, una mestressa de casa frustrada, el seu germà Antonio treballa amb el seu pare a la fàbrica de pasta, i després està la seva rebel àvia, atrapada en el record d'un amor impossible. Tommaso, un aspirant a escriptor, torna a casa des de Roma per a un important sopar familiar en la qual el seu pare els lliurarà la direcció de la fàbrica al seu germà i a ell. Resolt a fer valer les seves tries personals, Tommaso planeja anunciar en el sopar que és gai. Però aquesta nit, quan es disposa a demanar silenci, se li avança el seu germà qui per a sorpresa de tots desvela el seu propi secret.

## Repartiment

* Riccardo Scamarcio: Tommaso Cantone
* Alessandro Preziosi: Antonio Cantone
* Nicole Grimaudo: Alba Brunetti
* Lunetta Savino: Stefania Cantone
* Ennio Fantastichini: Vincenzo Cantone
* Ilaria Occhini: Nonna
* Elena Sofia Ricci: zia Luciana
* Bianca Nappi: Elena Cantone
* Massimiliano Gallo: Salvatore
* Daniele Pecci: Andrea
* Carolina Crescentini: Nonna da giovane
* Carmine Recano: Marco
* Paola Minaccioni: Teresa
* Gianluca De Marchi: Davide
* Mauro Bonaffini: Massimiliano
* Gea Martire: Patrizia
* Giorgio Marchesi: Nicola

## Premis

* Premi especial del Jurat al Festival de Cinema de Tribeca.
* Premi David di Donatello a la millor actriu secundària (Ilaria Occhini) i premi David di Donatello al millor actor secundari (Ennio Fantastichini)

## Referències

* ↑ «Mine Vaganti». cinemaitaliano.info. Arxivat de l'original el 9 de febrer de 2010.
* ↑ Us he de dir una cosa a esadir.cat
* ↑ Gullotti, Antonella «"Mine Vaganti" di Ozpetek vince il premio giuria al Tribeca Film Festival» (en italian). Newnotizie, 30-04-2010 [Consulta: 16 març 2012].
* ↑ «Loose Cannons». Rotten Tomatoes.
# Isidro García García

Isidro García García (La Orotava, 29 de diciembre de 1966) es un exfutbolista canari, que ocupaba la posición de defensa.

## Trajectòria esportiva

Comença a destacar a l'equip de la seua ciutat natal, l'Orotava, d'on passa a les files del CD Tenerife. Amb els tinerfenys ascendeix a primera divisió el 1989. El defensa havia estat titular a la campanya 88/89, a Segona Divisió, amb 30 partits, xifra que repetiria a l'any següent, la temporada 89/90, ara a la màxima categoria. Els dos anys següents, l'aportació del canari minvaria fins a aparèixer en només dues ocasions la temporada 91/92. A l'inici de la temporada següent no compta per al tècnic del Tenerife, i recala al CD Mensajero, equip de les illes Canàries que militava a Segona B. La carrera del defensa prossegueix per equips modestos.
El 2013, quan estava entrenant el Puerto Cruz, equip de Preferent canària, fou fitxat per reforçar la secretaria esportiva del CD Tenerife.

## Referències

* 1 2 3 «Isidro García, fichaje para la secretaría deportiva» (en castellà). diariodeavisos.com, 31-12-2013. [Consulta: 24 febrer 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
* Fitxa del jugador Arxivat 2010-03-22 a Wayback Machine.
# Xavier de Salas Bosch

Xavier de Salas Bosch (Barcelona, 4 de juny de 1907 - Madrid, 3 de juny de 1982) fou un historiador de l'art. Llicenciat en filosofia per la Universitat de Barcelona i director del Museu del Prado de Madrid entre 1970 i 1978.

## Biografia

Era fill de l'enginyer de camins (i president de l'Espanyol) Javier de Salas y de Milans i de Teresa Bosch i Tintorer, filla del diplomàtic Eduard Bosch i Barrau i neboda del financer i col·leccionista d'art Pau Bosch i Barrau. Estudià Filosofia i Lletras a la Universitat de Barcelona i a la Universitat Central de Madrid, on fou deixeble de Elías Tormo. S'hi doctorà el 1930 amb la tesi “Notas sobre algunas crónicas del siglo XV”.
Per la seva formació com a filòleg participà en els inicis de la col·lecció “Els Nostres Clàssics” de l'editorial Barcino, on edità “La Fi del comte d'Urgell”, l'any 1931.
El 1931 començà a exercir com a professor a Barcelona, i en acabar la Guerra Civil Espanyola, el 1939, continuà la seva formació a Viena. Fou convidat per la Universitat d'Oxford a participar en el seu cercle d'estudis hispànics com a professor, .
Dirigí els Museus d'Art de Barcelona en la postguerra, fins que se'n va fer càrrec Joan Ainaud de Lasarte el 1948. De 1946 a 1962 fou director de l'Instituto de España i de 1954 a 1962 agregat cultural a l'ambaixada espanyola a la Gran Bretanya.
El 1965 esdevingué membre corresponent de la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi. El 1967 va ingressar a la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Ferran i el 1943 a l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona.
Va ser nomenat director del Prado el 1970, per tant com a sots-director a Alfonso Emilio Pérez Sánchez. L'any següent el museu incorporà el Casón del Buen Retiro, on s'exposaran més tard moltes obres de pintura del segle xix. Entre les donacions per al Museu destaca Las tentaciones de san Antonio. Es reediten molts textos complementaris per al Museu i s'organitzen diverses exposicions. El 1978, ja conclosa la transició política, Salas Bosch decidí jubilar-se i fou succeït per José Manuel Pita Andrade.

## Obres

* La familia de Carlos IV (1944)
* Velázquez (1962)
* The Golden Age of Spanish Painting (1976, en col·laboració).

## Referències

* ↑ a l'Enciclopedia del Museo del Prado.
* ↑ Immaculada Socias Batet, "Eduard Bosch i Barrau", en: RCCAAC: Repertori de col·leccionistes i col·leccions d'art i d'arqueologia de Catalunya
* ↑ Immaculada Socias Batet, "Pau Bosch i Barrau", en: RCCAAC: Repertori de col·leccionistes i col·leccions d'art i d'arqueologia de Catalunya
* ↑ Xavier de Salas a la Gran Enciclopedia Catalana
* ↑ Xavier de Salas a mcnbiografias.com
# Lannion

Lannion (en bretó, Lannuon) és un municipi francès, situat al departament de Costes del Nord i a la regió de Bretanya, capital econòmica del Bro Dreger. El 1961 va aplegar les comunes de Lannion, Brélévenez, Buhulien, Loguivy-lès-Lannion i Servel. El consell municipal ha aprovat la carta Ya d'ar brezhoneg.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 9.479 | 12.535 | 16.867 | 16.641 | 16.958 | 18.368 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Llengua bretona

* El consell municipal va aprovar la carta Ya d'ar brezhoneg el 23 d'octubre de 2006.
* Al començament del curs escolar 2008-2009, uns 362 alumnes (5,32% dels escolaritzats) foren escolaritzats en sistema escolar bilingüe o en immersió. El 12,2% dels infants del municipi són inscrits en la primària bilingüe

## Agermanaments

* Viveiro
* Caerphilly
* Günzburg

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1929-1943 | Edgar de Kergariou | Radicals independents |
| 1971-1977 | Pierre Marzin | GD |
| 1977-1983 | Pierre Jagoret | PS |
| 1983-1989 | Yves Nedelec | RPR |
| 1989-2008 | Alain Gouriou | PS |
| 2008- | Christian Marquet | PS |

## Personatges il·lustres

* Fañch Broudig, president d'Emgleo Breiz
* Yann-Ber Piriou, escriptor i un dels fundadors de la Unió Democràtica Bretona

## Fotos de la vila

* Façana de casa bretona
* Centre de la vila
* Rellotge de sol a la paret de l'església
* Casa a l'antic estil bretó

## Referències

* ↑ (francès) Ofis ar Brezhoneg: Enseignement bilingue