OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Construcció de pedra seca VI (la Pobla de Cérvoles)

Construcció de pedra seca VI és una obra de la Pobla de Cérvoles (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una cabana de vinya orientada cap al sud feta de pedres sense desbastar; està coberta amb una volta apuntada. A la façana destaca el llindar, únic element fet amb grans carreus ben escairats; a més hi ha gravada la data de 1862. Al seu interior hi ha una estança pel bestiar amb una menjadora, una llar de foc a terra separada per una petita paret de l'anterior dependència. També hi ha un altell fet amb bigues de fusta i canyís; es feia servir per a posar la palla i com a habitacle per al pagès. Actualment a la paret esquerra hi ha una esllavissada de la pedra.

## Referències

* ↑ «Construcció de pedra seca VI». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2016].
# Construccions de pedra seca I (el Vilosell)

Construccions de pedra seca I és una obra del Vilosell (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una cabana de pedra seca orientada cap a sud-est feta a base de grans carreus de pedra units sense cap tipus d'argamassa. L'entrada és allindada i al centre hi figura la data de 1921. La coberta és una volta feta per aproximació de filades. A l'interior tan sols hi ha una menjadora pels animals.

## Referències

* ↑ «Construccions de pedra seca I». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2016].
# Construccions de pedra seca III (el Vilosell)

Construccions de pedra seca III és una obra del Vilosell (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una cabana feta de carreus de pedra units sense cap tipus d'argamassa. Està ubicada a d'esquena un coster i encarada al sud-est. La porta, al costat esquerre, és allindada, feta amb carreus ben escairats de dimensions molt superiors a la de la resta del parament. A l'interior hi ha una menjadora per animals i en un racó, una llar de foc i un armari. La coberta està feta de pedra, una volta feta per aproximació de filades.

## Història

L'últim en llaurar les terres amb mula va ser Josep Gallofré l'any 1964 i el propietari fins 1930 era Francisco Cornadó Moragues. Des d'aleshores el bosc ha anat guanyant terreny. Després de la seva mort passà a Carme Cornadó Prenafeta i el 1979, al morir na Carme Cornadó, passà al seu fill Josep Gallofré i Cornadó, propietari actual. Actualment la cabana es troba en molt mal estat, algunes pedres han començat a caure, debilitant així l'estructura.

## Referències

* 1 2 3 «Construccions de pedra seca III». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2016].
# Copa Interamericana

La Copa Interamericana va ser una competició americana que enfrontava el campió de la Copa Libertadores de América de la CONMEBOL i el vencedor de la Copa de Campions de la CONCACAF. La competició anà perdent interès i això provocà que molts anys no es disputés, o que alguns anys es disputés amb molt de retard (l'edició de 1995 es disputà el 1997). Finalment la competició fou abandonada.

## Campions

Font:
| Any | Campió | Finalista | Notes |
| 1968 | Estudiantes de La Plata | Deportivo Toluca | es disputà el 1969 |
| 1971 | Nacional | Cruz Azul | es disputà el 1972 |
| 1972 | Independiente | CD Olimpia | es disputà el 1973 |
| 1974 | Independiente | Municipal | es disputà el 1974 |
| 1975 | Independiente | Atlético Español | es disputà el 1976 |
| 1977 | Club América | Boca Juniors | es disputà el 1978 |
| 1979 | Olimpia Asunción | Deportivo FAS | es disputà el 1980 |
| 1980 | UNAM | Nacional | es disputà el 1981 |
| 1983 | Grêmio FBPA | Club América | es disputà el 1983 |
| 1985 | Argentinos Juniors | Defence Force | es disputà el 1986 |
| 1986 | River Plate | LD Alajuelense | es disputà el 1987 |
| 1988 | Nacional | CD Olimpia | es disputà el 1989 |
| 1989 | Atlético Nacional | UNAM | es disputà el 1990 |
| 1990 | Club América | Olimpia Asunción | es disputà el 1991 |
| 1991 | Colo-Colo | Puebla FC | es disputà el 1992 |
| 1993 | Universidad Católica | CD Saprissa | es disputà el 1994 |
| 1994 | Vélez Sarsfield | CS Cartaginés | es disputà el 1996 |
| 1995 | Atlético Nacional | CD Saprissa | es disputà el 1997 |
| 1998 | DC United | Vasco da Gama | es disputà el 1998 |

## Referències

* ↑ «Copa Interamericana». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2024].
# La Plana (Sant Aniol de Finestres)

La Plana és una obra de Sant Aniol de Finestres (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La Plana, a diferència de les masies del país, va ser edificada a l'obaga. És de planta rectangular, amb un cos central, més antic, amb teulada a dues vessants, i el carener paral·lel a la façana principal.
Te ampliacions a cada costat. La de ponent disposa de baixos i dos pisos, teulada a una sola vessant. El cos de migdia és una galeria porxada doble, amb tres arcades a cada pis, més una arcada per la façana de llevant, que igualment es reparteix en els dos pisos.
La Plana va ser bastida amb pedra menuda, llevat dels carreus que s'empraren per fer els cantoners i emmarcar algunes de les obertures. La porta d'accés a l'edifici és a la façana de ponent i porta la data 1830. Damunt d'aquesta, una finestra conserva sis signes.
Completen el conjunt dues pallises molt àmplies, la de tramuntana amb doble badiu, porta la data de 1920.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «La Plana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
# Torre de la Vall del Bac

La Torre és una antiga casa forta en un promontori a la Vall del Bac, al terme municipal de la Vall de Bianya, en una situació immillorable per a vigilar la ruta cap al Ripollès, enfront l'església de Sant Miquel. Com una munió de fortificacions fou declarada bé cultural d'interès nacional.

## Arquitectura

És una construcció medieval amb l'aparell romànic a les façanes de ponent i de migdia, amb restes de fortificació. La resta són afegits posteriors. Disposava d'una part d'habitatge format per un cos rectangular amb teulat a dues aigües i tenia planta baixa i un pis. En destaca, a la planta inferior, una espaiosa sala del període del romànic, que fa 15,5 m. de longitud per 5,3 m. d'amplada i que té cinc grans arcades que travessen la nau de nord a sud, sobre les quals descansa la coberta. Hi havia nu altre cos, integrat per la torre de defensa, de tres pisos, avui escapçada, on encara es poden veure restes dels matacans i les espieres. La construcció de la torre és més antiga que la resta de l'edifici. Va ser bastida amb pedra petita i pedra volcànica, i amb grans carreus als cantoners.

## Història

Segons els documents antics, a la Vall del Bac hi havia dos castells. Un va ser la Torre, on visqué la família Bac. L'altre apareix esmentat amb el nom de Doscastells i es desconeix la seva ubicació. La història de la Torre de la Vall del Bac ha estat relacionada amb els Bac o Desbac, família de cavallers que residí i tingué propietats a la zona. Aquesta família, sobre la qual es tenen notícies des del segle xv, posseïdora del castell de Rocabruna, moment en què s'abandonà la casa pairal que tenien a la vall del Bac.

## Referències

* 1 2 3 «LA TORRE DE LA VALL DEL BAC». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 abril 2020].
# Rectoria de Sant Pere Despuig

La Rectoria de Sant Pere Despuig és una casa del veïnat de Sant Pere Despuig, al municipi de la Vall de Bianya (Garrotxa), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situada dalt d'un pujolet al costat de l'església parroquial de Sant Pere Despuig i del mas "La Sala". És de planta rectangular i teulat a dues aigües amb els vessants vers les façanes principals. Està unida a l'església pel costat de llevant. Disposa de planta (amb porta central i una finestra a cada costat, emmarcada per grans carreus ben tallats), pis i golfes. Va ser bastida amb carreus ben escairats pels cantoners i les obertures.

## Història

Cal destacar l'ampliació que es va efectuar a la façana de migdia amb tres grans arcades als baixos i dos badius a la part superior. Davant la casa rectoral hi ha l'era que conserva els cairons originals. Igualment com la majoria de cases rectorals de la vall de Bianya, la de Sant Pere del Puig va ser bastida en el decurs del segle xviii o principis del XIX, coincidint amb les obres de remodelació i ampliació del temple.

## Referències

* 1 2 «Rectoria de Sant Pere Despuig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
# Sant Pere de Falgars

Sant Pere de Falgars és una església romànica situada en el petit nucli de Falgars d'en Bas, dins el terme municipal de la Vall d'en Bas (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici molt transformat que conserva l'estructura original: una sola nau, absis semicircular i campanar de torre. La part superior del temple sembla refeta. A la part baixa de l'absis es conserva la decoració de lesenes que es devia completar amb un fris d'arcuacions. La nau va ser ampliada amb capelles laterals i el campanar, que originalment estava separat de l'església, va quedar integrat. El campanar presenta finestres quadrades que no semblen originals i per sota d'aquestes hi ha un fris de quatre arcuacions llombardes. El parament està format per petits carreus allargassats, escairats senzillament en filades uniformes i irregulars travades amb morter. L'església està situada a l'altiplà del Cabrerès, sota el castell de Sant Miquel de Castelló.

## Història

Apareix documentada com a parròquia als segles xi i xii, en la documentació del bisbat de Vic, al qual pertany. Del segle xiii no hi ha notícies, però al segle xiv, el rei Pere III donà a Ramon d'Empúries tots els drets que li pertanyien del castell de Castelló d'en Bas i de la parròquia de "Sancti Petri de Falgars". A finals del segle xiv el castell de Bas i la parròquia de Sant Pere s'escripturen com a propietat del Marquès d'Aitona. Aquest temple patí els efectes dels terratrèmols de 1428 però fou ampliat i modificat en èpoques posteriors. El 1536 es va renovar el presbiteri i es col·locà un retaule de Joan Ribó que posteriorment fou substituït per un altre del barroc que desaparegué el 1936. Una restauració posterior reportà unes pintures murals a l'absis, originals del vigatà Lluís costa. El 1583 es reformà la façana, segons consta al portal dovellat. Deixà de tenir culte l'any 1974.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Pere de Falgars». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 novembre 2016].
# Sant Genís de Cervià

Sant Genís és l'església parroquial de Cervià de Ter (Gironès) datada del XI apareix citada en l'acta de fundació del monestir de Cervià de Ter. Té una inscripció gravada en el frontó de la porta que revela el seu origen reculat i que diu així: "Esta parroquial iglesia es tant antiga que no se ha trobat nota alguna de la fundació, si sols se troba era ja edificada en lo dilluns St. del any 1750 y la pressent posada, die 1 juny de 1764". De la construcció primitiva hi ha restes en el sector meridional de l'edifici. L'actual correspon al segle xviii. L'any 1936 fou incendiada i s'esfondrà la volta. Les gestions per a la seva restauració començaren l'any 1940. Hi havia hagut un altar barroc del 1776.
És un edifici de grans dimensions cobert amb teulada a doble vessant coberta amb teula. La façana és amb portalada rectangular amb un ampli guardapols sobre el timpà. Al timpà trobem una base per a col·locar-hi una petita escultura, actualment no hi ha res. Més a munt s'inscriu un rosetó. La façana és rematada per una creu. Té una construcció adossada amb un campanar de cadireta. Les obertures laterals són rectangulars acabades en mig punt. En un dels costats té dos contraforts. Gran part de l'edifici es troba arrebossat, tot i que hi ha zones (parts baixes, portalada i construcció adossada) on es conserven els carreus. La façana està decorada amb un esgrafiat.

## Referències

* 1 2 «Sant Genís de Cervià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 novembre 2016].
# Barranc de Caraita

El barranc de Caraita és un barranc situat a la comarca del Comtat, al sud del País Valencià. Travessa els termes municipals de Benillup, Millena, Benimarfull, Cocentaina i l'Alqueria d'Asnar.
Es forma al vessant occidental de la Serra d'Almudaina, entre els termes municipals de Benillup i Millena, i davalla cap al nord-oest entre els termes de Cocentaina al sud, Benimarfull al nord i l'Alqueria d'Asnar a l'oest. Fent nombrosos retombs a causa de l'orografia del lloc, en el vessant oriental està situat el poble de Benillup, que és l'únic que fita amb el barranc i provoca problemes pel risc d'erosió i solsides. El riu que discorre pel sòl del barranc és afluent del Riu Serpis.
# Can Falgueres (Sant Joan de Mollet)

Can Falgueres és una obra de Sant Joan de Mollet (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular inicialment de tres crugies amb accés central que fou ampliat posteriorment. Parets de pedra morterada parcialment arrebossades i coberta de teula a dues vessants amb ràfecs de filera doble i teula girada. Les obertures de la façana principal són emmarcades amb carreus de pedra. La porta d'accés està formada per grans dovelles de pedra, i les finestres tenen l'ampit amb trencaaigües emmotllura: una d'elles, de factura medieval, disposa d'impostes corbades permetent lentrada de més llum. A la banda dreta de la façana hi ha un cos afegit, formant un terrat sobre una volta de canó. A la façana sud s'han fet modificacions amb fusteries inadequades i a la façana nord es conserva un contrafort.
A la barana de sobre la volta del cos annexa a l'edifici principal hi ha una pedra amb la data de 1722.

## Referències

* 1 2 «Can Falgueres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 novembre 2016].
# Can Moixac (Vilablareix)

Can Moixac és una masia de Vilablareix (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia catalana amb façana gòtica de gran valor artístic. Paret semi arrebossada amb carreus de pedra a les cantonades. Coberta reformada l'any 1905 sobre crugies paral·leles a la façana. Interessant porta dovellada remarcada amb una finestra gòtica d'arcs conopials amb arquets i impostes decorades amb figures d'animals, així com ampits de pedra motllurats. La façana principal presenta contraforts. El bigam és de fusta. Moltes portes interiors, de marc de pedra, romanen tapiades i emblanquinades.
El mas avui està molt abandonat, servint només com a residència de caps de setmana. La façana principal està cada cop més degradada i les petites reformes que s'hi fan no són gens respectuoses.

## Referències

* 1 2 3 «Can Moixac». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 novembre 2016].
# La Massana (Vilablareix)

La Massana és una masia de Vilablareix (Gironès), el centre neuràlgic de la City Football Academy Girona, que es convertirà en la seu institucional del Girona FC. És una construcció inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Inicialment la masia era de tipus tradicional però segurament a principis del segle xviii s'amplià l'edificació, fent que la crugia lateral esquerra augmentés considerablement d'amplitud i de profunditat, com es pot comprovar als carreus de les parets laterals. La planta baixa és lleugerament enfonsada i s'accedeix per una petita rampa. La porta és a dovelles amb arc de mig punt. La planta baixa és amb volta d'aresta. La planta superior està formada per quatre finestres de pedra amb ampit motllurat, una de les quals presenta balcó de reixa de ferro, característic de l'ampliació del segle xviii. Presenta contraforts laterals i un esvelt fumaral.
El mas és actualment una masoveria i està dedicat a la plantació d'arbres fruiters. A la porta hi ha esculpida la data de 1703, possible època de l'ampliació.

## Referències

* ↑ «Nace la City Football Academy Girona» (en castellà), 24-02-2023. [Consulta: 26 febrer 2023].
* 1 2 3 «La Massana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 novembre 2016].
# Frigil uniforme

El frigil uniforme (Xenospingus concolor) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae) i única espècie del gènere Xenospingus Cabanis, 1867.

## Hàbitat i distribució

Habita zones arbustives, terres de conreu i camps des de la costa fins al vessant occidental dels Andes, al centre i sud del Perú i nord de Xile.

## Referències

* ↑ «Frigil uniforme». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Rectoria de Bordils

La Rectoria de Bordils és una obra de Bordils (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular, estructurant en tres crugies paral·leles, perpendiculars a la façana del carrer. La casa es desenvolupa en planta baixa, pis i golfes. Les parets estructurals són de maçoneria, arrebossades i pintada a les façanes, deixant a la vista els carreus de les cantonades i de les obertures. La coberta és de teula àrab a dues vessants, acabada amb un ràfec format per una filera de teula i doble filera de rajols plans.
L'actual accés a l'interior es realitza per una crugia lateral, connectant directament amb l'escala de pedra d'accés al pis superior. La planta baixa és coberta amb volta de canó (crugia central) i voltes de quatre punts (sales laterals), totes de rajola enguixada. A la façana sud hi ha un porxo en planta baixa, amb pilars i senzills capitells de base quadrada, de pedra, que suporten els arcs de mig punt construïts amb rajola col·locada a plec de llibre. El sostre del porxo és fet amb cairats i rajols.

## Història

L'accés a l'interior es realitzava, originàriament, per la crugia central, però degut a unes reformes fetes després de la Guerra, aquesta ha estat tapiada, deixant a la vista els brancals i la llinda de pedra. A la llinda hi ha la inscripció següent: "RECTOR LUDOVICO GIBERT/HOC VESTIBU FACTUS FUIT DE BONIS EIUS/1680" (El rector Ludovico Gibert va fer la porta amb els seus diners).
A la llinda d'una finestra de la façana sud es pot llegir: "IVLIOLI HIS 1600/XPOPHORVS PALOL RECTO/QUI DE BONIS SVIS HORTUM/EMIT PVTEVM QUE CONSTRUXI" (el juliol de 1600 el rector Palol va comprar l'hort i va construir el pou amb els seus diners). En una llinda de la façana lateral (ponent) hi ha un any cisellat, sembla el 1681.

## Referències

* 1 2 3 4 «Rectoria de Bordils». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Llinda de l'habitatge al carrer Montserrat, 13 (Bordils)

La Llinda de l'habitatge al carrer Montserrat, 13 és una obra de Bordils (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una finestra geminada gòtica, amb arcs de mig punt, situada a la façana de la casa del carrer Montserrat número 3. Els brancals i l'ampit són de carreus ben tallats. Els arcs de mig punt arrenquen d'unes senzilles línies d'imposta sense cap ornamentació. El pilaret central descansa sobre un petit basament quadrangular, llis. En el capitell s'hi pot veure una rosa cisellada a cada cara enmig d'elements decoratius.

## Referències

* ↑ «Llinda de l'habitatge al carrer Montserrat, 13». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Mina de sal

Una mina de sal és un equipament miner per a l'extracció de sal de la roca de sal, un tipus de dipòsit evaporític Hi ha diverses zones força conegudes per les seves mines, com ara Khewra al Pakistan, Tuzla a Bòsnia, Wieliczka i Bochnia a Polònia, Hallstatt i Salzkammergut a Àustria, Rheinberg a Alemanya, Slănic a Romania, Provadiya a Bulgària, Avery Island a Louisiana, Estats Units, alguns pobles de Cheshire i Worcestershire a Anglaterra, i la Companyia de sal de Detroit, amb instal·lacions enormes.
A Catalunya les mines de sal de Cardona, tancades l'any 1990 i convertides en museu, foren unes de les més importants d'Europa.

## Història

Abans de la invenció del motor de combustió interna, l'extracció de sal era una de les operacions mineres més cares i perilloses de la mineria. Mentre que ara la sal és abundant, abans de la revolució industrial, la sal era molt difícil d'obtenir, i a les mines de sal hi treballaven esclaus o presos. A l'antiga Roma, la sal a la taula era un signe de riquesa. Els presoners romans eren els encarregats d'extreure la sal i l'esperança de vida entre aquests era més aviat baixa. L'historiador romà Plini el vell afirma a la seva Naturalis Historiæ: "A Roma [...] el sou del soldat es pagava amb sal, i el mot salari deriva d'aquest fet"
Fins a temps relativament recents, tan recents de fet com el segle xx, la mineria de sal va ser efectuada en alguns llocs com a càstig o per presos, per exemple a la Unió Soviètica i a l'Alemanya Nazi.
Avui en dia la majoria de mines de sal són gestionades per grans empreses multinacionals com Cargill i Compass Minerals.

## Vegeu també

* Llac salat

## Referències

* ↑ «Oilfield Glossary: Terme evaporita». Arxivat de l'original el 2012-01-31. [Consulta: 5 setembre 2009].
* ↑ «Indústries a Godrich». Arxivat de l'original el 2007-12-26. [Consulta: 5 setembre 2009].
* ↑ Plinius Naturalis Historiæ XXXI.

## Enllaços externs

* Mina de sal (anglès) Arxivat 2009-07-27 a Wayback Machine.
# Can Colom (Bordils)

Can Colom és una masia de Bordils (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia de planta rectangular, amb tres crugies paral·leles, perpendiculars a la façana principal. Les parets són de mortes amb restes d'arrebossat a les façanes exteriors. L'edifici es desenvolupa en planta baixa, pis i golfes. Les obertures exteriors són emmarcades amb carreus i l'accés és fet amb un arc rebaixat de carreus. La coberta és de teula a dues vessants i acabada a la façana principal amb un ràfec de tres fileres (en aquest s'hi combinen rajols i teula girada. A les cantonades de l'edificació també hi han carreus. La planta baixa és coberta amb voltes de rajol i la planta pis i les golfes amb cairats.

## Referències

* ↑ «Can Colom». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Manuel Antoni Condeminas Hughes

Manuel Antoni Condeminas Hughes (1937 – 2024) era un empresari i diplomàtic català. Ha estat secretari general del Cos Consular a Barcelona. Va ser cònsol general honorari de Malàisia a Barcelona des de 1987 fins a la seva mort i va organitzar diferents viatges promocionals d'empresaris catalans a aquell país del sud-est asiàtic. El 2015 li fou concedida la Creu de Sant Jordi "pel seu paper en la vida econòmica catalana i singularment per la seva trajectòria diplomàtica.

## Referències

* 1 2 «El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 27 personalitats i 15 entitats». Gencat, 14-04-2015 [Consulta: 15 abril 2015]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-04-14. [Consulta: 15 abril 2015].