OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Persèpolis (pel·lícula)

Persèpolis (títol original: Persepolis) és una pel·lícula francesa d'animació basada en la novel·la gràfica homònima de Marjane Satrapi dirigida per Vincent Paronnaud i produïda per Xavier Rigault i Marc-Antoine Robert. El film, amb música d'Olivier Bernet, va ser candidat a la Palma d'Or i va guanyar el Premi del Jurat del 60è Festival Internacional de Cinema de Canes. També va aconseguir el Premi Especial del Jurat al Festival Internacional de Cinema Cinemanila i va ser seleccionada per a ser la pel·lícula inaugural de la Setmana Internacional de Cinema de Valladolid. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Argument

Marjane és una nena vivint al Teheran de finals de la dècada del 1970, al si d'una família liberal. Durant aquesta època primerenca, malgrat el règim del Xa i els abusos de poder, Marjane té contacte amb idees polítiques progressistes. Posteriorment a la caiguda de Mohammad Reza Pahlavi, arriba la revolució islàmica que fa que aparegui una altra història i un altre canvi a la vida tant de Marjane com de l'Iran sencer. Quan els fonamentalistes prenen el poder de manera autoritària, obliguen les dones a portar vel i empresonen milers de persones. Marjane imagina els avantatges del món occidental mentre pateix el terror de la persecució al seu país. Quan arriba a l'adolescència, és enviada a un liceu francès a Viena mentre augmenta el fonamentalisme al seu país, devastat per la guerra entre l'Iraq i l'Iran (1980-1988).

## Referències

* ↑ Títol en català a ésAdir
* ↑ «Reseña i resum de la pel·lícula Persépolis (2008)». Que de Sèries, 11-06-2021. [Consulta: 26 gener 2022].
* ↑ «Persèpolis». Goita què fan, ara!. [Consulta: 30 juny 2023].
* ↑ Vidal, Núria. «Persépolis» (en espanyol europeu). Fotogramas, 29-05-2008. [Consulta: 26 gener 2022].

## Enllaços externs

* Persèpolis a Goita què fan, ara!
# Departament de San Javier (Misiones)

San Javier és un dels disset departaments en els quals es divideix la província de Misiones, a l'Argentina. Limita amb els departaments de Concepción, Leandro N. Alem, Oberá i amb la República Federativa del Brasil.
El departament té 640 km², equivalent a 2,1% del total de la província.
La seva població és de 19.187 hab. (cens 2001 INDEC).
Segons estimacions de l'INDEC l'any 2005 tenia 21.846 habitants.

## Referències

* ↑ «Censo Nacional de Población, Hogares y Viviendas 2022. Provincia de Misiones». [Consulta: 14 març 2024].
# Tractat de Kanghwa

El Tractat de Kanghwa va ser un tractat polític entre el Japó i Corea signat el febrer de 1876 i que rep el nom de l'illa Kanghwa, les costes de la qual van ser testimoni de l'incident naval entre els dos països que forçaria aquest tractat.

## Antecedents

Després de dos segles, la política japonesa de reclusió sota els shōguns del període Edo va acabar quan el país va ser obert al comerç per la Convenció de Kanagawa el 1854.
El gener de 1864, el rei Cheoljong va morir sense hereu masculí, i mitjançant els protocols de successió coreà el rei Gojong va pujar al tron als 12 anys. Tanmateix, com que el rei Gojong era massa jove per governar, el pare del nou rei, Yi Ha-ŭng, es va convertir en el Daewongun, o senyor de la gran cort, i va governar Corea en nom del seu fill com a regent. El Japó, acabada la Guerra Boshin i immers en la Restauració Meiji de 1868 i la caiguda del shogunat, el recentment format govern de Meiji es va embarcar en reformes per centralitzar i modernitzar el Japó. Els japonesos havien enviat delegacions i estudiants arreu del món per aprendre i assimilar les arts i les ciències occidentals, amb la intenció de fer del Japó igual a les potències occidentals. Aquestes reformes van transformar el Japó d'un país feudal societat en un estat industrial modern. Durant el mateix període, la dinastia Qing també va començar a experimentar reformes tant en la doctrina militar com en la política, però va tenir molt menys èxit.L'estratègia japonesa era aconseguir penetrar en el mercat coreà i robar aquesta àrea d'influència a la dinastia Qing xinesa.
El 1873, el mateix Gojong va prendre el poder. Debilitats políticament, econòmicament i militarment, el país i la monarquia van caure cada vegada més sota la influència de la Xina i el Japó.

## El tractat

El 1876, el Japó imposà per la força el tractat de Khanghwa a la dinastia Joseon de Corea, pel qual Corea obre el seu mercat al Japó en condicions molt favorables als japonesos. Per aquest tractat, Corea deixava d'estar en l'esfera Xina com tributari i obria tres ports als japonesos. A més, els japonesos a Corea es regirien per la llei japonesa i no per la coreana.

## Referències

* ↑ Kim, 2012, p. 279.
* ↑ Conroy, Hilary. The Japanese Seizure of Korea, 1868-1910: A Study of Realism and Idealism in International Relations (en anglès). University of Pennsylvania Press, 2016, p. 17-18. ISBN 1512801313.
* ↑ Jansen, 2002, p. 343.
* ↑ Jansen, 2002, p. 335.
* ↑ Maull, Hanns W.; Maull, Ivo M. Im Brennpunkt: Korea (en alemany). Múnic: C.H. Beck, 2004, p. 60-61. ISBN 9783406507168.

## Bibliografia

* Jansen, Marius B. The Making of Modern Japan (en anglès). Harvard University Press, 2002. ISBN 978-0-674-00334-7.
* Kim, Jinwung. A History of Korea: From "Land of the Morning Calm" to States in Conflict (en anglès). Nova York: Indiana University Press, 2012. ISBN 978-0-253-00024-8.

## Enllaços externs

* La ascensión de Japón (castellà)
# Alessandro Baricco

Alessandro Baricco (Torí, 25 de gener de 1958) és un escriptor italià que col·labora habitualment amb els mitjans de comunicació fent crítica musical. Ha impartit classes d'escriptura creativa i ha guanyat el Prix Médicis, entre altres guardons. És un dels exponents de la narrativa italiana contemporània, traduït arreu del món. El seu llibre Seda, publicat amb Anagrama, ha venut gairebé mig milió de còpies en espanyol.
Dins el món del cinema, el 1995 va interpretar la pel·lícula Il cielo è sempre più blu, d'Antonello Grimaldi. L'any 2008 va dirigir el seu primer film, Lezione ventuno.

## Obres

Aquestes són algunes de les obres de Baricco. Entre parèntesis s'esmenta la primera edició de la traducció al català, quan n'hi ha.
* 1988: Il genio in fuga: Due saggi sul teatro musicale di Gioachino Rossini.
* 1991: Castelli di rabbia (traducció de Mercè Canela: Terres de vidre. Barcelona: La Magrana, 1998).
* 1992: L'anima di Hegel e le mucche del Wisconsin.
* 1993: Oceano mare (traducció de Mercè Canela: “Oceà”. Barcelona: La Magrana, 1997).
* 1994: Novecento: un monologo (traducció de Mercè Canela: “Novecento: un monòleg”. Barcelona: La Magrana, 2000).
* 1996: Seta (traducció de Mercè Canela: Seda. Barcelona: La Magrana, 1997).
* 1999: City (traducció d'Albert Mestres: “City”. Barcelona: La Magrana, 2000).
* 2002: Next: Piccolo libro sulla globalizzazione e sul mondo che verrà (traducció d'Anna Casassas: “Next: Petit llibre sobre la globalització i el món que es prepara”. Barcelona: La Magrana, 2002).
* 2002: Senza sangue (traducció d'Anna Casassas: “Sense sang”. Barcelona: La Magrana, 2003).
* 2004: Omero: Iliade (traducció d'Anna Casassas: “Homer: Ilíada”. Barcelona: La Magrana, 2005).
* 2005: Questa storia (traducció de Josep Alemany: “Aquesta història”. Barcelona: La Magrana, 2007).
* 2006: I Barbari: Saggio sulla mutazione.
* 2009: Emmaus (traducció de Laia Fons i Mateu: Emmaús. Barcelona: La Magrana, 2011).
* 2011: Mr Gwyn (traducció d'Helena Aguilà: Mr. Gwin. Barcelona: La Magrana, 2012).
* 2012: Tre volte all'alba (traducció d'Helena Aguilà: Tres vegades a l'alba. Barcelona: La Magrana i Anagrama, 2013).
* 2018: The Game.
* 2021: Quel che stavamo cercando - 33 Frammenti. Publicat en castellà per Anagrama com Lo que estábamos buscando.
* 2022: La Via della Narrazione.

## Referències

* ↑ Piquer, Eva. «Jordi Herralde: «El mercat editorial s'ha encongit de forma irreversible»». Catorze.cat. [Consulta: 13 juliol 2014].
* ↑ «Alessandro Baricco». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 13 abril 2016].
* ↑ Monedero, Marta «Esbudellar fantasmes a l'alba». Cultura (El Punt Avui), 14-02-2014, p. 11.
# Saint-George Ashe

Saint-George Ashe (Malta, 23 de maig de 1871 - St Leonards-on-Sea, East Sussex, 24 de juliol de 1922) va ser un remer britànic que va competir a cavall del segle xix i el segle xx. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà una medalla de bronze en la prova de scull individual, en ser superat per Hermann Barrelet i André Gaudin.

## Referències

* ↑ «St George Ashe Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 7 de febrer 2013. [Consulta: 20 setembre 2015].
# Gilbert Agius

Gilbert Agius (21 de febrer de 1974) és un exfutbolista maltès de la dècada de 2000. Fou 120 cops internacional amb la selecció maltesa. Pel que fa a clubs, defensà els colors de Valletta FC i Pisa Calcio.

## Referències

* ↑ Gilbert Agius a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «Gilbert Agius at MaltaFootball.com». Arxivat de l'original el 2009-01-08. [Consulta: 30 setembre 2018].
* ↑ Gilbert Agius a soccerbase
# Autoestrada A8

L' Autoestrada A8 o Autopista Occidental és una autopista portuguesa que travessa Extremadura i connecta la regió de l'Àrea Metropolitana de Lisboa amb les regions de l'Oest i la Regió de Leiria al centre de Portugal, amb una longitud total de 135,8 km.
Discorre en orientació sud-nord i forma part de la segona connexió d'autopista entre Lisboa i Porto. No obstant això, mentre que l'A1 segueix un recorregut per l'interior, primer pel riu Tajo i després a l'est de les serres d'Aire i Candeeiros, l'A8 es desenvolupa per la comarca occidental, travessant diverses ciutats i pobles en una zona de gran desenvolupament i servint d'eix estructural i connexió amb les capitals de districte.
L'A8 es va construir en diverses fases; alguns trams d'aquesta autopista van ser construïts com a part de l'IC1, una autopista semblant a una autopista, i van ser rebatejats com a A8 a finals de la dècada de 1990. El primer tram de la carretera de l'Oest es va inaugurar el 1984, entre Olival Basto i Frielas, i el traçat original de l'EN8 va ser desclassificat a favor d'aquest. El 1991, ja amb una numeració separada (A8), l'autopista es va estendre fins a Venda do Pinheiro/Malveira i el 1996 va arribar a Torres Vedras. No obstant això, el 1993 es va obrir una circumval·lació a Bombarral, integrada a l'IC1, evitant el pas d'aquest poble. El 1995 es van inaugurar els trams Torres Vedras (sud)-Torres Vedras (nord) i Bombarral (nord)-Caldas da Rainha-Tornada, i aquests també van assumir la classificació de l'Itinerari Complementari en el qual s'insereix la major part de l'A8, l'IC1. El 1997 la variant de Torres Vedras va passar a anomenar-se A8 i amb la finalització del tram entre Torres Vedras i Bombarral, Aquesta designació es va assumir per a tota la ruta construïda fins llavors. L'autopista va arribar a Leiria el 2002 i l'últim tram (la connexió amb l'A1) es va obrir el 2011.
Aquesta autopista està actualment cedida a dues empreses: la gran majoria de l'A8 (132 km), entre Lisboa i Leiria (IC2), està concessionada a l'empresa Auto-estradas do Atlântico. El tram final de 6 km, entre Leiria (IC2) i Leiria (A1), està en concessió a l'empresa Auto-estradas do Litoral Oeste. La major part de l'A8 és de peatge, però hi ha dos trams sense impostos: entre Lisboa i Loures (7 km) i entre Bombarral i Caldas da Rainha (zona industrial) (21 km). Als trams Torres Vedras Sul–Torres Vedras Norte (6 km) i Caldas da Rainha (polígon industrial)–Tornada (4 km), el trànsit local no paga peatges.

## Referències

* ↑ «A1 e A8 ligadas por auto-estrada em 2012» (en portuguès). [Consulta: 1r gener 2025].
# DS Automòbils

DS Automobiles és una marca francesa d'automòbils de luxe creada inicialment el 2009 com una divisió de Citroën i promoguda el 2014 com a marca independet. Quan es va crear era propietat del grup PSA, però després de la fusió de PSA amb Fiat Chrysler Aubomobiles, va passar a ser propietat del grup Stellantis.

## Referències

* ↑ «DriveDS – Legal information - DS». Arxivat de l'original el 2024-01-22. [Consulta: 27 octubre 2023].
* ↑ «Stellantis N.V. Annual Report and Form 20-F for the year ended December 31, 2022».
* ↑ Nace DS, una nueva marca que se independiza de Citroën. El Confidencial - 15-10-2014

## Enllaços externs

* DS Automòbils - Lloc web oficial
# Conquesta almohade de Mallorca

La Conquesta de Mallorca per part de les tropes musulmanes de la dinastia almohade es va produir l'any 591 de l'hègira (1203 de l'era cristiana) i va enfrontar les tropes almohades amb les tropes almoràvits d''Abd Allāh ibn Ishāq ibn Ġānīya que restaven a l'illa de Mayūrqa.

## Antecedents

Els almohades havien estat frenats al nord d'Àfrica pels mercenaris catalans de Reverter I fins a la seva mort i la de Taixfín ibn Alí en combat, van acabar deposant els almoràvits amb la caiguda de Marrakech en 1145, i els musulmans de la península es van revoltar contra els almoràvits, que només van conservar Gharnata, que va caure en mans almohades en 1155, i les illes Balears, des d'on es feien atacs constants a les costes del nord d'Àfrica.

## Conseqüències

Després de la derrota almoràvit, la Taifa de Mayūrqa fou incorporada als dominis dels almohades que nomenaren a 'Abd Allāh ibn Tā'Allāh al-Kumī com a valí.

## Referències

* ↑ McKitterick, Rosamond. The New Cambridge Medieval History: pts. 1-2. c. 1024-c. 1198 (en anglès). Cambridge University Press, 1995, p. 610. ISBN 0521414105.
* ↑ MANZANO, Miguel Ángel; EL HOUR, Rachid. Política, sociedad e identidades en el Occidente islámico (siglos XI-XIV) (en castellà). Ediciones Universidad de Salamanca, 2016, p. 13. ISBN 8490127336.
* ↑ «'Abd Allah ibn Ta'Allah al-Kumi». Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera. Arxivat de l'original el 2016-07-01. [Consulta: 19 agost 2008].
# Abd-Al·lah ibn Muhàmmad ibn Ghàniya

Abd-Al·lah ibn Muhàmmad ibn Ghàniya (àrab: عبد الله بن محمد بن غانية, ʿAbd Allāh b. Muḥammad b. Ḡāniya), fill del valí almoràvit de Mayurqa Muhàmmad ibn Alí ibn Yússuf ibn Ghàniya, fou governador de Granada i de València abans de ser designat pel seu pare hereu del govern de MallorcaMayurqa; llavors fou assassinat juntament amb el seu pare, el 1155, pel seu germà, Ishaq ibn Muhàmmad ibn Ghàniya, que prengué el poder.

## Referències

* ↑ «Abd-Al·lah ibn Muhàmmad ibn Ghàniya». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Ramon Maria Rosell i Candàliga

Ramon Maria Rosell i Candàliga (Puig-reig, 16 de juny de 1963) és un músic de Puig-reig, implicat en diverses entitats culturals i mitjans de comunicació.

## Biografia i formació

Va rebre les primeres nocions de llenguatge musical de mans de Josep Pons, que en aquella època era un jove acabat de sortir de l'Escolania de Montserrat. Va estudiar al Conservatori de Música de Manresa i després al Conservatori Superior de Música de Terrassa, on va cursar piano, harmonia i contrabaix.
Les formacions musicals on ha participat comencen amb la Coral Infantil Cors Alegres, des dels 8 anys, on es va iniciar a tocar el baix, la Societat Coral la Unió, la Polifònica de Puig-reig. D'altra banda, en l'àmbit de la música de ball, va començar amb el Grup Estel, l'Orquestra Atanaga, el Duet Fermí i Raimon, i des del 1989 amb l'Orquestra Rosaleda, en la qual a més de tocar el contrabaix també feia de presentador en els concerts. En l’actualitat fa actuacions com a músic solista amb el nom artístic de Raimon, Orquestrina Calidae, Cobla Principal de Berga.
Va ser un dels fundadors de l'emissora municipal Ràdio Puig-reig FM, el 1981, al costat de Josep Genescà, Jaume Serra i Bartomeu Segura, on encara està al capdavant de dos programes matinals de cap de setmana: Les sardanes a Ràdio Puig-reig, i Bon dia Catalunya.

## Referències

* 1 2 Casals, Queralt «La conversa. "La música dona sentit a la meva vida"». Regió 7, 30-10-1999, pàg. 13.
* ↑ «Programació». Ràdio Puig-reig. [Consulta: 10 gener 2021].
# Cesare Beccaria

Cesare Bonesana, Marquès de Beccaria, més conegut com a Cesare Beccaria, (Milà, 15 de març de 1738 - 28 de novembre de 1794) va ser un escriptor, filòsof, jurista i economista italià, i pare de Giulia Beccaria, que al seu torn era la mare d'Alessandro Manzoni.
Relacionat amb l'ambient del Milà il·lustrat, va formar part del cercle dels germans Pietro i Alessandro Verri, col·laborador de la revista Caffè i va ajudar a fundar l'Accademia dei Pugni. Influenciat per Alessandro Verri, militant de la defensa de les persones empresonades, es va interessar per la situació de la justícia. Les seves influències principals foren John Locke, Montesquieu, Claude Adrien Helvétius i Étienne Bonnot de Condillac.

## Referències

* ↑ «La reforma carcelaria en el pensamiento ilustrado y su plasmación en modelos arquitectónicos» (en castellà). Universidad Nacional de Educación a Distáncia, 2002. [Consulta: 9 octubre 2012].
# Plaza Catedral

Plaza Catedral és una pel·lícula dramàtica panamenya de 2021 dirigida per Abner Benaim. Va ser seleccionada com l'entrada panamenya a Millor Pel·lícula Internacional als Premis Oscar de 2021. La pel·lícula va aparèixer en la llista de finalistes de Millor Pel·lícula Internacional al desembre de 2021.
El jove actor Fernando Xavier de Casta va rebre el Premi Mezcal a Millor Actor del Festival Internacional de Cinema a Guadalajara, però va ser assassinat a trets a Panamà abans que la pel·lícula s'estrenés internacionalment.

## Repartiment

* Manolo Cardona com Diego
* Ilse Salas com Alicia
* Fernando Xavier De Casta com Chief

## Premis

| Any | Premi | Categoria | Nominat | Resultat |
| 2022 | Premis Platino | Millor interpretació femenina | Ilse Salas | Nominat |
| 2022 | Premis Platino | Millor guió | Abner Benaim | Nominat |
| 2022 | Premis Platino | Millor direcció de so | Carlos García | Nominat |

## Referències

* ↑ «2021 Sundance Film Festival Predictions: Abner Benaim's Plaza Catedral». [Consulta: 27 octubre 2021].
* ↑ Kay2022-01-19T23:44:00+00:00. «Panama’s ‘Plaza Catedral’ becomes final 2022 Oscar shortlisted international film to land US deal» (en anglès). [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ «Oscars Race: Abner Benaim's 'Plaza Catedral' Selected as Panama's Submission», 26-10-2021. [Consulta: 27 octubre 2021].
* ↑ Davis. «Oscars Shortlists Include Beyoncé, 'Spider-Man' and Two Jonny Greenwood Scores as France's 'Titane' Is Snubbed», 21-12-2021. [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ «Review: Panamanian drama 'Plaza Catedral' is an insightful look at race and class» (en anglès americà), 27-01-2022. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ Dale, Martin «Real Life Tragedy Points Up the Relevance of Panama Oscar Contender ‘Plaza Catedral’» (en anglès). , 01-12-2021 [Consulta: 2 desembre 2021].
* ↑ «Actor Fernando Xavier de Casta dies before receiving an award at the Guadalajara Film Festival» (en anglès americà), 11-10-2021. [Consulta: 2 desembre 2021].
* ↑ Davidson. «‘Plaza Catedral’ director and writer Abner Benaim on Panama’s first shortlisted Oscar entry and the tragic death of its young star [EXCLUSIVE VIDEO INTERVIEW]» (en anglès americà), 24-01-2022. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ «"El buen patrón" y la serie argentina "El reino", los más nominados a los Premios Platino», 31-03-2022.

## Enllaços externs

* Tràiler oficial a YouTube
# Josep Marquès (lutier)

Josep Marquès i Casademunt (Mataró, 1701-1770) fou un lutier català.
Fill de Josep Marquès (fuster de Mataró) i Maria Teresa Casademunt, que es van casar l'any 1697, es dedicà a la construcció de guitarres, juntament amb els seus germans Tomàs i Salvador Marquès.
Josep Marquès va casar-se amb Maria Font l'any 1724 i, en segones núpcies l'any 1763, amb Madrona Torres. De la primera esposa havia tingut diversos fills, d'aquests fills dos mantingueren l'ofici del seu pare, Pere Anton i Josep Marquès. Com que pare i fill, amb el mateix nom, treballaven junts, per a diferenciar l'obra de l'un i de l'altre posaven "Joseph Marquès, major, Mataró 1759".
Un temps abans de morir, el 3 de febrer de 1770, Josep Marquès va decidir fer testament i deixar tots els seus béns als seus tres fills; Pere Anton, Josep i Francesc i, al cap d'uns mesos, Pere Anton va demanar de fer inventari dels béns del seu pare per evitar problemes i malentesos.
De Josep Marquès hi ha coneixença d'un violí construït l'any 1759 pertanyent a la col·lecció de Ramon Pinto. A l'etiqueta d'aquest podem llegir "Joseph Marquès, major, Mataró 1759".

## Bibliografia

* Guitarres i guitarrers d'escola catalana. Dels gremis al modernisme.. Barcelona: amalgama textos. ISBN 8476097883.
* Soler i Fontrodona, Rafael «Els Marquès, luthiers mataronins (segle xviii).». Fulls/57 del Museu Arxiu de Santa Maria, 1-1997, p. 46-50.
# Josep Pujol (músic)

Josep Pujol (segle xviii) fou un compositor català.
Mestre de capella de la catedral de Barcelona, succeí l'any 1738 a Josep Picanyol. Se'n conserven 11 oratoris, nadales i altres obres religioses.

## Referències

* ↑ Pérez Gutiérrez, Mariano. Diccionario de la Música y Los Músicos, Volum 3. Ediciones AKAL, 1985. ISBN 9788470901386.
# Can Pruna (Bigues)

Can Pruna és una masia del poble de Bigues, en el terme municipal de Bigues i Riells, a la comarca catalana del Vallès Oriental.
Està situada en el sector nord del Rieral de Bigues, però a prop ja de la zona central d'aquest nucli de població. És a l'esquerra del Tenes, ran mateix del riu, al nord del Pont Nou de la Fàbrica, a llevant del Molinet, però a l'altre costat del riu.
Can Pruna havia estat una petita indústria tèxtil, abandonada de fa temps.
# Ratpenat orellut alpí

El ratpenat orellut alpí (Plecotus macrobullaris) és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids que originalment fou descrit, el 1965, a Suïssa i Àustria com a espècie intermèdia entre els orelluts marrons i els orelluts grisos. Més tard es trobà a França. Malgrat el seu nom, l'espècie no està restringida als Alps i, també, s'ha trobat a Croàcia i altres llocs.

## Bibliografia

* Juste, J., Ibáñez, C., Muñoz, J., Trujillo, D., Benda, P., Karatş, A. & Ruedi, M. 2004. "Mitochondrial phylogeography of the long-eared bats (Plecotus) in the Mediterranean Palaearctic and Atlantic Islands". Molecular Phylogenetics and Evolution 31, 1114-1126.
* Kiefer, A.; Veith, M. «A new species of long-eared bat from Europe (Chiroptera: Vespertilionidae)». Myotis, 39, 12-2001, pàg. 5–16.
* Shuker, K «Some batty news». Fortean Times, 166, pàg. 16.
* Spitzenberger, F., Piálek, J. & Haring, E., 2006. "Systematics of the genus Plecotus (Mammalia, Vespertilionidae) in Austria based on morphometric and molecular investigations". Folia Zoologica 50, 161-172.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Serrat de Giroles

El Serrat de Giroles és un serrat del terme municipal d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà. Feia de partió dels antics termes d'Isil i València d'Àneu a la seva meitat oriental, mentre que l'occidental era dins del terme de Sorpe.
Assoleix una elevació màxima de 1.275,9 metres a la part central del serrat. Està situada al nord-oest de València d'Àneu, i al sud-est de Sorpe, a la dreta de la Noguera Pallaresa i a l'esquerra del Riu de la Bonaigua; precisament el Serrat de Giroles fa de separació de les valls d'aquests dos rius just abans que es produeixi l'aiguabarreig entre tots dos.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya

## Enllaços externs

* El Serrat de Giroles en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya