OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ortogersdorffita

L'ortogersdorffita o gersdorffita-Pca2$_1$ és un mineral de la classe dels sulfurs.

## Característiques

L'ortogersdorffita és un sulfur de fórmula química NiAsS. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada el 1982.
Fins al mes de setembre de 2022 es coneixia principalment com gersdorffita-Pca2$_1$, rebent llavors el nom actual degut a les noves directrius aprovades per la CNMNC per a la nomenclatura de polimorfs i polisomes.

## Formació i jaciments

Ha estat descrita a tan sols tres indrets de tot el planeta: Lichtenberg, al districte de Hof (Baviera, Alemanya), i a les mines Garson i Crean Hill, totes dues al districte de Sudbury (Ontario, Canadà). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Gersdorffite-Pca21» (en anglès). Mindat. [Consulta: 23 setembre 2022].
* ↑ Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «Newsletter 69». Mineralogical Magazine, 10-2022, pàg. 1–5. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2022.115 [Consulta: 22 octubre 2022].
# Quatrandorita

La quatrandorita és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al grup de la sèrie homòloga de la lil·lianita. Rep el seu nom per la seva relació amb l'andorita.
Fins al mes de setembre de 2022 s'anomenava andorita IV, canviant el nom a l'actual degut a les noves directrius aprovades per la CNMNC per a la nomenclatura de polimorfs i polisomes.

## Característiques

La quatrandorita és una sulfosal de fórmula química Pb$_{18}$Ag$_{15}$Sb$_{47}$S$_{96}$. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, pertany a «02.JB: Sulfosals de l'arquetip PbS, derivats de la galena, amb Pb» juntament amb els següents minerals: diaforita, cosalita, freieslebenita, marrita, cannizzarita, wittita, junoïta, neyita, nordströmita, nuffieldita, proudita, weibul·lita, felbertalita, rouxelita, angelaïta, cuproneyita, geocronita, jordanita, kirkiïta, tsugaruïta, pillaïta, zinkenita, scainiïta, pellouxita, chovanita, aschamalmita, bursaïta, eskimoïta, fizelyita, gustavita, lil·lianita, ourayita, ramdohrita, roshchinita, schirmerita, treasurita, uchucchacuaïta, ustarasita, vikingita, xilingolita, heyrovskýita, gratonita, marrucciïta, vurroïta i arsenquatrandorita.

## Formació i jaciments

És un mineral d'origen hidrotermal subvolcànic que es troba en filons que contenen antimoni i argent. Va ser descoberta a la mina Les Cougnasses, a Orpierre, Hautes-Alpes (Provença – Alps – Costa Blava, França). També ha estat trobada a altres indrets de França, Argentina, Bolívia, Romania i Eslovàquia.

## Referències

* ↑ «Andorite IV» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 agost 2016].
* ↑ «Lillianite Homologous Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 agost 2016].
* ↑ Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «Newsletter 69». Mineralogical Magazine, 10-2022, pàg. 1–5. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2022.115 [Consulta: 22 octubre 2022].
# Uranocircita

La uranocircita és un mineral de la classe dels minerals fosfats, segons la classificació de Strunz. Va ser descoberta l'any 1877 a Bergen, a l'estat de Saxònia (Alemanya), sent nomenada així pel seu contingut en urani i per la seva localitat de descobriment -traduït al grec-.
Fins al mes de setembre de 2022 s'anomenava uranocircita-II, canviant el nom a l'actual degut a les noves directrius aprovades per la CNMNC per a la nomenclatura de polimorfs i polisomes.
Un sinònim poc usat és autunita bàrica.

## Característiques

És un fosfat hidratat d'uranil i bari, del grup de l'autunita, semblant a aquesta. Es presenta en petits cristalls tabulars que poden presentar macles polisintètiques. Normalment es troba en masses laminars o en crostes terroses. És radioactiva i fluorescent als rajos UV. Pot transformar-se en meta-uranocircita per parcial deshidratació.

## Localització

No és molt abundant. Es troben algunes mostres a Morvan i Puy-de-Dôme (França) i a Wölsendorf, Wittichen i Bergen (Alemanya). Un jaciment espanyol és el d'Escalona (Toledo) encara que també hi ha un jaciment que no s'explota a la Serra d'Albarrana (Còrdova).

## Referències

* ↑ Weisbach (1877) Jahrb.
* ↑ Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «Newsletter 69». Mineralogical Magazine, 10-2022, pàg. 1–5. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2022.115 [Consulta: 22 octubre 2022].
* Uranocircita, mindat.org.
* Uranocircita, webmineral.com.
* Manual de uranocircita, Mineral Data Publishing.
# Casa del carrer Verdaguer, 2 (Sant Pere de Torelló)

La Casa del carrer Verdaguer, 2 és una obra de Sant Pere de Torelló (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El més interessant de la casa del carrer de Verdaguer són dues obertures, ja que no es conserva l'estructura original de l'edifici. Una d'elles, que segurament hauria estat una porta, només conserva la llinda de fusta (1695) i l'altra és una finestra amb ampitador motllurat i brancals de carreus de pedra desiguals i ben tallats, i llinda d'un sol carreu.

## Història

Aquestes obertures corresponen a una casa que, per la seva situació formava part del conjunt d'habitatges vinculat a l'església parroquial de Sant Pere, documentat des dels segles XII-XIII. Però durant els segles xiv i xv, al disminuir la població, la majoria d'aquests habitatges foren abandonats i reconstruïts novament a partir del segle xvi, quen amb la industrialització es tornaren a habitar. L'estructura urbanística d'aquest nucli antic s'ha mantingut, però moltes cases han estar reformades encara que algunes han mantingut les obertures antigues, perdent-se l'estructura de les cases originals.

## Referències

* 1 2 «Casa del carrer Verdaguer, 2». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2017].
# Jamil al-Ulshi

Jamil al-Ulshi (àrab: جميل الألشي, Jamīl al-Ulxī) (1883–1951) fou un polític sirià que fou cap d'estat en funcions durant el Mandat francès, de 17 de gener a 25 de març de 1943.

## Biografia

Va néixer i es va criar a Damasc, i fou educat en la Acadèmia Militar Otomana a Istanbul.
Va desertar de l'exèrcit otomà i es va unir a la revolta àrab sota el lideratge de Hussein ibn Ali, xerif de la Meca. A finals de la primera Guerra Mundial, va ser membre de un comissió de sis homes encarregada d'exercir l'autoritat executiva a Síria fins que fos proclamat el Regne de Síria sota el rei haiximita Faisal; des de l'octubre de 1918, va ser nomenat camarlenc privat del monarca. El regne fou proclamat el 8 de març de 1920 però dissolt pels francesos el 24 de juliol següent; França va imposar el seu mandat a Síria envirtit dels acords Sykes-Picot i la conferència de San Remo i Faisal va marxar a l'exili. Ulshi llavors va restar en camp francès i va participar en els successius governs instal·lats pels francesos, presidint el que va estar en vigor del 6 de setembre de 1920 al 30 de novembre de 1920, havent ocupat abans i després diversos alts càrrecs en el gabinet. Ràpidament va guanyar una reputació de servilisme als francesos i de nepotisme quan va nomenar a diversos membres de la seva família a altes posicions del govern. El mandat francès va dividir Síria en diverses zones incorporant una part del territori al Mont Líban per formar el Gran Líban, provocant l'hostilitat del nacionalistes sirians i diverses revoltes que va esclatar a tot el país.
Ulshi va esdevenir cada vegada més impopular quan no va fer res per oposar-se a aquestes mesures, i no va oposar objeccions a la severa resposta militar francesa a les revoltes. Va ser obligat a dimitir el 30 de novembre de 1920.
Va romandre un polític marginal fins al 1928, quan va ser capaç de tornar al gabinet com a ministre de finances, quan el seu antic aliat Tadj al-Din al-Hasani es va convertir en primer ministre; va ocupar aquest càrrec fins a l'agost de 1930, quan es va retirar.
Va sortir del seu retir al setembre de 1941 per esdevenir un assessor d'al-Hasani, quan aquest va assumir la presidència. Al-Hasani va demanar a Ulshi formar un govern a finals del 1943, i va entrar en funcions el 10 de gener de 1943 amb un govern en el que va donar diversos càrrecs a polítics nacionalistes per apaivagar l'oposició. El president al-Hasani va morir d'un atac de cor el dia 17 de gener i Ulshi, com a primer ministre i d'acord amb la llei, va passar a actuar de president interí sense deixar de ser primer ministre. El seu mandat es va veure entelat per l'extensió de l'oposició popular i els desordres causats per l'aixecament de les taxes imposades per ajudar a França en el seu esforç de guerra a Europa.
El 25 de març de 1943 va ser obligat a dimitir dels dos càrrecs i va desaparèixer de la vida pública fins a la seva mort vuit anys més tard.

## Referències

* Sami Moubayed Steel & Silk: Men and Women Who Shaped Syria 1900-2000 (Cune Press, Seattle, 2005).
# Thomas Hampson (atleta)

Thomas Hampson (Clapham, 28 d'octubre de 1907 - Stevenage, 4 de setembre de 1965), sovint anomenat Tommy Hampson, fou un atleta anglès, especialista en curses de mig fons, que va competir entre finals de la dècada de 1920 i començaments de la de 1930.
S'inicià en l'atletisme el darrer any d'estudi a la Universitat d'Oxford. Posteriorment, el 1930, passà a exercir de professor a St Albans School, i aquell mateix any va guanyar el campionat britànic de l'AAA de les 880 iardes, títol que revalidaria el 1931 i el 1932. El 1930 també guanyà la medalla d'or en les 880 iardes dels Jocs de l'Imperi Britànic.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on va disputar dues proves del programa d'atletisme. En els 800 metres guanyà la medalla d'or, mentre en els 4x400 metres, formant equip amb Crew Stoneley, David Burghley i Godfrey Rampling guanyà la de plata. En els 800 metres va establir un nou rècord mundial amb un temps de 1' 49,7". Aquest rècord seria vigent fins a l'agost del 1936, quan fou superat per Glenn Cunningham. Com a rècord europeu es mantindria fins a l'agost de 1938, quan Sydney Wooderson el millorà.
En finalitzar els Jocs de Los Angeles es retirà. A partir de 1935 va servir a la Royal Air Force com a oficial d'educació.

## Millors marques

* 800 metres. 1' 49.7" (1932)

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Olympedia – Tommy Hampso». [Consulta: 19 setembre 2022].
* ↑ «Tommy Hampson | Commonwealth Games Federation» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-07-11. [Consulta: 19 setembre 2022].
* ↑ IAAF World Athletics Championships. Doha 2019. Statistics Handbook. Doha: IAAF, 2019, p. 682 [Consulta: 19 setembre 2022].
* ↑ García, José María. «Progresión de los Récords de Europa al Aire Libre - [PDF Document]» (en castellà) p. 11. RFEA. Arxivat de l'original el 2022-09-21. [Consulta: 19 setembre 2022].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 19 setembre 2022].
# Maite Aymerich i Boltà

Maite Aymerich i Boltà (Sant Vicenç dels Horts, 29 de gener de 1964) és una pedagoga i política catalana, alcaldessa de Sant Vicenç dels Horts des del 29 de desembre de 2015 en substitució d'Oriol Junqueras, fins al juny de 2019. Actualment és Directora General de Currículum i Personalització del Departament d'Educació de la Generalitat de Catalunya.
Maite Aymerich va ser la número dos a la llista de Junts x Sant Vicenç (Esquerra Republicana i Vicentins pel canvi) que va guanyar les eleccions municipals celebrades el 24 de maig de 2015. Des d'aleshores va ser primera tinenta d'alcaldia i regidora de Cultura, Solidaritat, Cooperació i Voluntariat fins a esdevenir alcaldessa el 29 de desembre de 2015 quan va substituir Oriol Junqueras en presentar aquest la seva renúncia a l'alcaldia per centrar-se en la política nacional.
Fins a l'agost de 2017 va compaginar l'alcaldia amb la seva tasca en l'àmbit docent com a directora de l'Equip d'Assessorament Psicopedagogic B-39 de Sant Vicenç dels Horts. Des del setembre de 2017 es dedica exclusivament a l'alcaldia de Sant Vicenç dels Horts.
El 8 de juny de 2018 l'assemblea de Junts x Sant Vicenç va escollir per unanimitat Maite Aymerich per encapçalar la llista de la formació a les properes eleccions municipals del 2019.
Fou orientadora a l'institut l'IES Gabriela Mistral de Sant Vicenç dels Horts.
La seva afiliació a Esquerra Republicana de Catalunya va iniciar-se l'any 2015 sent la número dos a la llista de Junts x Sant Vicenç (Esquerra Republicana i Vicentins pel canvi) que va guanyar les eleccions municipals celebrades el 24 de maig de 2015. Des d'aleshores va ser primera tinenta d'alcaldia i regidora de Cultura, Solidaritat, Cooperació i Voluntariat fins a esdevenir alcaldessa el 29 de desembre de 2015 quan va substituir Oriol Junqueras en presentar aquest la seva renúncia a l'alcaldia per centrar-se en la política nacional.
A les Eleccions al Parlament de Catalunya del 2017 va concórrer a la llista del Parlament per part de ERC a la circumscripció de Barcelona tancant la llista en el número 84 juntament amb Ramón Cotarelo en el número 85.

## Referències

* ↑ «L'alcaldessa - Ajuntament de Sant Vicenç dels Horts». Arxivat de l'original el 2018-01-02. [Consulta: 29 novembre 2018].
* ↑ «Dos nous directors generals al Departament; pleguen Vallcorba i Simon». El diari de l'educació, 30-09-2019. [Consulta: 22 abril 2020].
* 1 2 NacióDigital. «Sant Vicenç dels Horts | Resultats Eleccions Municipals 2015». [Consulta: 29 novembre 2018].
* 1 2 «Así es Maite Aymerich, la sucesora de Junqueras en Sant Vicenç dels Horts». La Vanguardia.
* ↑ «Maite Aymerich escollida cap de llista de Junts x Sant Vicenç | juntsxsantvicenc.cat». juntsxsantvicenc.cat, 11-06-2018. Arxivat de l'original el 2018-11-29 [Consulta: 29 novembre 2018].
* ↑ «Maite Aymerich membre del Consell Escolar Institut Gabriela Mistral».
* ↑ «Llista ERC Barcelona Eleccions Parlament 2017». Arxivat de l'original el 2019-05-28. [Consulta: 29 novembre 2018].
# El Puig (Taradell)

El Puig és una masia de Taradell (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antiga casa forta de planta rectangular coberta de dues vessants amb el carener paral·lel a la façana situada a ponent, al voltant s'hi adossen cossos, també hi ha una lliça i un portal. A la planta s'hi obre un portal adovellat amb un escut a la dovella central i diverses finestres amb ampit. A migdia hi ha cossos adossats i coberts amb vessants, diverses obertures algunes de les quals tenen la obertura amb carreus de gres roig. A tramuntana hi ha una finestra amb l'ampit motllurat al 1er. p., finestretes fetes amb pedra roja, una espiera a la planta i un contrafort a l'angle dret.
Com el topònim indica està situada a dalt d'un puig i envoltada de plans cap a ponent.
Al costat hi ha una cabana de planta quadrada, de 4 x 4 m., coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana situada a llevant; només en aquesta part presenta un portal rectangular amb llinda de fusta situada sota la vessant esquerra.
Al davant hi ha una era de 9 m. de diàmetre, pavimentada amb rajoles.
La resta dels murs són gairebé cecs. Finalment, criden l'atenció els petits contraforts que hi ha a l'angle nord-oest.

## Història

Masia que es troba documentada des del S.XI. Els antics Puig fundaren a Tarradell en benefici de Sant Pau i Sant Joan, l'hereu entre 1465 i 1489 fou del mes capitostos i remences de la Plana de Vic.
Aquesta masia la trobem registrada en els fogatges de la parròquia i terme de Tarradell de l'any 1553 i també en el nomenclàtor de la província de Barcelona de l'any 1860 on consta com "Alqueria, casa de labor".

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «El Puig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Casa Concepció Verges Vda. Pujol

Casa Concepció Verges Vda. Pujol és una obra modernista de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici civil. Casa de carrer que consta de planta baixa destinada a taller i primer pis. És coberta a una sola vessant i és més baixa que les de la resta del carrer. Cal remarcar que a la planta baixa hi ha dos portals d'arc de mig punt formats per grossos carreus poligonals i a nivell de l'imposta s'hi formen unes motllures tubulars. A la part esquerra hi ha un portal rectangular que condueix als habitatges. Al damunt hi ha un escut de línies modernistes amb la data de construcció. Al primer pis s'obren uns balcons amb els ampits de pedra i les baranes decorades de formes bombejades, les llindes de les quals tenen motius florals. La resta de l'edificació és arrebossada. L'estat de conservació és bo per bé que caldria netejar la façana.

## Història

Casa de tipus modernista situada al carrer pla de Balenyà. Fou construïda pel mestre d'obres Josep torner. És de petites dimensions i sense cap pretensió senyorial però deixa traslluir l'estètica modernista de principis de segle que tantes obres interessants deixà la ciutat de Vic

## Referències

* 1 2 «Casa Concepció Verges Vda. Pujol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].
# Habitatges al carrer Sant Francesc, 104-106 (Vic)

Els Habitatges al carrer Sant Francesc, 104-106 és una obra barroca de Vic (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edificis civils. Conjunt de dues cases contigües, entre mitgeres, amb estructures molt similars, encara que estiguin cobertes amb ràfecs diferents. A la planta s'hi obren dos grans portals rectangulars amb llindes de pedra i datades i dos petits portalets que menen a l'escala de veïns. Al primer dues finestres rectangulars emmarcades per grossos carreus de pedra i finestres al segon sense cap parament especial.
L'estat de conservació és bo, semblen restaurades però sense haver malmès l'estructura primitiva.

## Història

Sembla que es tracta d'uns edificis del segle xviii com indiquen les llindes i com la majoria de cases del carrer correspondrien a una arquitectura popular barroca tardana.
Està situada al carrer de l'antic raval que comunicava la ciutat amb el camí de Barcelona, fins que al segle xiii Jaume I manà traslladar l'antiga via al c/ Sant Pere. L'extrem del carrer fou clausura del morbo al segle xvi i al segle xvii s'hi feu un baluard defensiu. Pocs anys després de la construcció de l'església del Roser, l'any 1863, hi hagué un important aiguat que motivà grans destrosses al carrer.
A mitjans de segle XX es va construir un nou pont sobre el Meder i la zona es va expandir.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Habitatges al carrer Sant Francesc, 104-106». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].
# Casa al carrer Barcelona, 15 (Tona)

La Casa al carrer Barcelona, 15 és una botiga de Tona (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta baixa i dos pisos. A la planta baixa hi ha dues obertures, una correspon a la porta d'entrada, de testera recta amb una llinda de pedra (1801) i carreus escairats i carejats als brancals; l'altra obertura és una finestra de testera recta, amb una llinda amb una motllura de formes ondulants que emmarca una roseta treballada en relleu. Al primer pis destaca una finestra, també de testera recta i llinda decorada per una motllura, menys complexa que l'anterior, amb un replanell motllurat. La façana acaba amb un ràfec sostingut per un embigat de fusta que protegeix una petita obertura del pis superior.

## Història

El carrer de Barcelona forma part del primitiu nucli de població diferenciat del castell i de les cases de pagès, a partir del qual sorgirà el poble actual de tona. Durant el segle xviii es fan moltes construccions noves a la zona (carrer de Barcelona, Plaça de l'Hostal, carrer Nou), configurant l'àrea que perdurarà habitada i seguirà sent en centre de la ciutat fins a l'actualitat.

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer Barcelona, 15». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Can Mas (Tona)

Can Mas o Can Topo és una obra barroca de Tona (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta baixa i dos pisos. A la planta hi ha un portal que devia servir als carruatges, amb una llinda d'una sola peça (1763) i carreus escairats als brancals. Al seu costat hi ha una porta més estreta, només amb carreus a la part superior dels brancals. Al primer pis s'obren dues finestres amb llindes de pedra, carreus carejats als brancals i replanells. És interessant la galeria, composta per dos finestrals d'arcs escarsers i amb una barana de fusta, sota la teulada. Aquestes estructures urbanes són paral·leles a les galeries de les masies de la comarca, també d'època moderna. La façana acaba amb un ràfec sostingut per un embigat de fusta que protegeix la galeria.

## Història

El carrer de Barcelona es va formar a partir d'uns assentaments unifamiliars aïllats que al segle xviii, amb la construcció de cases noves, s'agruparen i configuraren un dels carrers que donà consistència a un nucli de població diferenciat de les cases de pagès i del castell. Aquesta zona continua sent el centre de Tona, de manera que les cases, malgrat alguns hagin estat modificats o hagin perdut el concepte de casa unifamiliar, han estat habitades ininterrompudament.

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer Barcelona, 33». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# El Jufré

El Jufré és una masia de Tavertet (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa rural amb teulada a doble vessant i el carener paral·lel a la façana. La masia consta de planta baixa i un pis amb un cos annex de dos pisos. La façana principal té la porta allindada i unes petites finestres a la planta baixa; al primer pis hi ha un seguit de finestres de diferents dimensions i una d'elles dona accés a un petit balcó. Totes les obertures estan emmarcades per grans carreus de pedra, mentre que la resta del parament és de pedres de petites dimensions ben escairades. Per la part posterior s'uneix a una altra casa.

## Història

Antiga casa dins el nucli urbà que la trobem registrada en els fogatges del Castell i terme de Tavertet de l'any 1553, aleshores habitava el mas un tal JOAN JOFRË.
La llinda del portal, datada el 1776, ens fa suposar que la casa, com moltes del nucli, fou ampliada i reformada al segle xviii.
Actualment es fa servir com a casa de turisme rural. A pocs metres s'ha construït una casa nova anomenada "la casa nova del Jofré".

## Referències

* 1 2 3 4 «El Jofré». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Rectoria de Sant Bartomeu Sesgorgues

La Rectoria de Sant Bartomeu Sesgorgues és una rectoria reconvertida en casa de colònies de Tavertet (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antiga rectoria de planta rectangular coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana la qual es troba orientada a llevant, amb un portal rectangular i una finestra a la planta. A la cantonada dreta del mur de migdia hi ha un altre portal amb una grossa llinda de pedra i una finestra al primer pis, així com un balcó, al segon, les finestres són de dimensions més reduïdes. A ponent hi ha una àmplia terrassa a nivell del primer pis, aquest sector és arrebossat, la resta de la casa es construïda en pedra basta, i les obertures i escaires amb els carreus ben carejats.

## Història

Aquesta rectoria, avui convertida en casa de colònies, fou construïda al segle xix sobre uns terrenys cedits pels propietaris del mas del Vilar o Desvilar. Fou amb motiu de que la parròquia es va independitzar de Sant Martí Sescorts i s'erigí com a parròquia independent.

## Referències

* 1 2 «Rectoria de Sant Bartomeu Sesgorgues». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].