OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Lluci (Tavertet)

Can Lluci és una casa de Tavertet (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa rural de planta rectangular, amb teulada a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana la qual es troba orientada a migdia. Consta de planta baixa i primer pis. La façana presenta un portal rectangular amb inscripcions a la llinda i una finestra allindanada al costat, i, al primer pis, hi ha dues finestres allindanades. Totes les oberturese tenen la llinda i els brancals de grans carreus de pedrs. A llevant el mur és cec i a la part de tramuntana hi ha una horta. A ponent, un portal amb barri i reixa de ferro dona accés a la part de tramuntana de l'edificació, aquest mur és gairebé cec.

## Història

Aquesta casa, com moltes de les de Tavertet és fruit de l'època d'expansió demogràfica i d'afany constructiu que dominà la pagesia catalana durant els segles XVII i XVIII, fet que en el cas de Tavertet queda palès amb l'ampliació de l'església romànica durant aquesta època.

## Referències

* 1 2 «Can Lluci». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# El Sunyer de Baix

El Sunyer de Baix és una masia de Tavertet (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia abandona i en procés d'enrunament; les heures cobreixen pràcticament tot l'edifici. Està construïda al costat d'una gran balma i una font. L'únic accés es fa a través d'un grau, a peu, que baixa per la cinglera. L'edifici és de planta rectangular i està cobert a dos vessants amb el carener perpendicular a la façana, situada a tramuntana. Presenta dos petits annexes a la façana oest, pràcticament sota la balma; un d'ells és el forn. La façana principal presenta un eix de composició vertical respecte al portal i la finestra amb llinda d'escotadura. La porta, que té un arc de descarrega al damunt, té els brancals i la llinda de grans carreus de pedra i la llinda té un relleu d'un quadrat amb una creu sobre un monticle a l'interior. La façana est està completament coberta per l'heura. A la planta baixa s'observen uns grans arcs de pedra picada.

## Història

Masia edificada en l'emplaçament d'antigues balmes habitades. L'època es pot delimitar entre els segles XII-XIII. La casa sembla que fou utilitzada com a molí.
Es troba registrada en els fogatges del "Castell y terme de Tavertet fogajat a 5 de octubre 1553 per Joan Montells balle, Pere Closes y Climent Parareda com apar en cartes 223" on consta un tal "Bartomeu Sunyer", però no se sap si el fogatge es refereix al Sunyer de Dalt o al Sunyer de Baix.

## Referències

* 1 2 3 «El Sunyer de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Can Correu

Can Correu és una casa de Tavertet (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa entre mitgeres amb la teulada a doble vessant i el carener perpendicular a la façana. consta de planta baixa i un pis. Les obertures tenen la llinda i els brancals de grans carreus de pedra mentre que el parament és de pedra irregular de diferents mides.

## Referències

* ↑ «Can Correu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Cal Pelat (Tavertet)

Cal Pelat és una casa de Tavertet (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa aïllada dins de la trama urbana de Tavertet. Consta de planta baixa, un pis i golfes. Té la teulada a dues aigües amb el carener perpendicular a la façana principal; la teulada no és simètrica, per la banda dreta només cobreix les golfes i continua una mica més avall al segon pis, i per la banda esquerra sobresurt un tros més de teulada per fer un petit porxo. A la banda dreta, al nivell del segon pis, s'obre una gran terrassa. A la façana principal s'obre al centre la porta d'entrada i una finestra a cada cantó, i una altra més sota la terrassa. Al segon pis s'obren tres finestres i a les golfes una. Totes les obertures tenen la llinda i els brancals de carreus de pedra. De la teulada surt una xemeneia de pedra.

## Referències

* ↑ «Cal Pelat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Casa Bell-lloc

La Casa Bell-lloc és una obra de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La casa Bell-lloc presenta la tipologia típica de les cases senyorials vigatanes amb l'entrada principal molt marcada per una portalada renaixentista i la caixa d'escala solemne amb materials nobles. La casa engloba un cos posterior amb porxades i un jardí penjat. Consta de planta baixa, amb dos pisos superiors i golfes, amb una paret mitgera pel costat de ponent.
La façana és plana tot i que només és interrompuda pels balcons i la cornisa. S' ordena clarament en basament, cos principal d'edificació i coronament.
El basament inclou tres entrades d'arc rebaixat, amb la central renaixentista. Els dos pisos que conformen el cos principal d'edificació s'ordenen en quatre eixos verticals, gradant les proporcions i marcant jerarquia, utilitzant balcons al primer pis i finestres al segon. Els balcons es veuen afegits a posteriori. El coronament és a base de vint-i-una finestres amb un gran ràfec amb cornisa i una motllura a l'ampit.
Les obertures dels dos pisos nobles són de llinda plana amb brancals de carreus de pedra picada. També són de pedra les lloses dels balcons i les mènsules d'aquestes lloses. La façana està arrebossada.

## Història

L'edifici actual és fruit de diverses intervencions al llarg dels segles però la que li dona l'aspecte actual data del segle xviii.
Segons Eduard Junyent, durant el segle xviii la plaça de la Pietat s'acabà d'arrodonir amb les construccions que formen l'únic indret habitat a la banda de migdia, modificant i rectificant l'anterior línia dels edificis (1980, p. 367).
També parla de l'edifici com de la mansió senyorial de cCn Sellera, més tard del marquès de Puertonuevo, noble construcció del segle xviii.
És probable doncs, que aquesta intervenció del segle xviii, englobés diversos edificis i remodelés, fins i tot, l'illa de cases fent desaparèixer el carrer que unia la Baixada de l' Eraime i la plaça de Malla. Els porxos posteriors també indiquen el segle xviii com a data de la seva construcció. La casa presenta diverses reformes interiors que l'han desfigurat en part per encabir-hi habitatges durant els segles XIX i XX, englobant edificis annexos.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Casa Bell-lloc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 octubre 2017].
# Ramiro Rampinelli

Ramiro Rampinelli (Brescia, 10 d'agost de 1697 - Milà, 1759) va ser un matemàtic italià.

## Vida i obra

Rampinelli va néixer el 1697, fill d'un comercià de Brescia, i va ser batejat amb el nom de Lodovico (que després va canviar en professar els hàbits). El seu pare volia que estudiés dret, però ell es va aficionar per l'arquitectura militar i la matemàtica, fins al punt que el 1717 decideix abandonar el domicili patern per allistar-se a la cavalleria. En comptes d'això, i gràcies a la intervenció d'uns amics, es va traslladar a Bologna on va estudiar a la universitat amb el professor Gabriele Manfredi.
El 1722 va ingressar a l'Orde de Monte Oliveto i, a continuació, va ser destinat a diferents convents de l'Orde. Mentre va estar al de Venècia (1727-1729) va poder estudiar amb el comte Ricatti i mentre va estar a Pàdua (1730-1731) va tenir ocasió d'assistir a classes en la seva universitat.
A partir de 1731 va estar als monestirs de Pavia, Bolonya i Brescia, fins que el 1741 va ser destinat al monestir de San Vittore al Corpo de Milà, on va ser professor de Maria Gaetana Agnesi. El 1747, el senat de Milà li va confiar la càtedra de matemàtiques de la universitat de Pavia, càrrec que va mantenir fins a la seva mort.
Rampinelli només va publicar un llibre (de forma pòstuma): Lectiones Opticae (1760), però es conserva una abundant correspondència seva i uns quants manuscrits de les seves classes de mecànica, de física, d'hidroestàtica i de trigonometria.

## Referències

* ↑ Succi, 1992, p. 25.
* 1 2 Roero, 2012, p. 49.
* ↑ Succi, 1992, p. 29.
* ↑ Succi, 1992, p. 30.
* ↑ Roero, 2012, p. 50.
* ↑ Succi, 1992, p. 20.
* ↑ Roero, 2012, p. 51.
* ↑ Succi, 1992, p. 221.

## Bibliografia

* Roero, Clara Silvis. «Ramiro Rampinelli, un maestro esemplare». A: Dario Mantovani (ed.). Almum Studium Papiense (en italià). Cisalpino, 2012, p. 49-52. ISBN 978-88-205-1077-0.
* Succi, Carlo «Un matematico bresciano: Ramiro Rampinelli, monaco olivetano» (en italià). Rodengo: Centro storico olivetano, Suppl., 1992, pàg. 1-221.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Ramiro Rampinelli» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# Portada/efemèride agost 12

Maria de Lorena
« 11 d'agost · 12 d'agost · 13 d'agost »
# Theretra alecto

Theretra alecto és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels esfíngids (Sphingidae) que viu des del sud-est d'Europa fins al sud-est asiàtic.

## Distribució

S'estén des del sud-est d'Europa (Bulgària, Grècia…) fins al sud-est asiàtic (Filipines, Indonèsia…) passant per Iran, Afganistan, Pakistan i l'Índia, entre altres països.

## Descripció
### Adult

Envergadura alar d'entre 80 i 100 mm. Es caracteritza per la seva coloració marró vermellosa, amb potes, antenes i una franja que envolta els costats del tòrax blanca. Ales anteriors amb tonalitats més clares i una línia més fosca post-discal que acaba a la punta de l'ala. Ales posteriors vermelles rosades amb una taca negra basal.
* ♂ Theretra alecto
* ♂ △ Theretra alecto
* ♀ Theretra alecto'
* ♀ △ Theretra alecto
* Eruga

### Eruga

Pot arribar fins als 110 mm. Presenta dues formes que segueixen els mateixos patrons de formes, l'una verda i l'altra marró. Es caracteritzen per les dues línies dorsals puntejades d'ocels, més clars el primer parell, que es van diluint. Cua petita i rosada.

## Hàbitat

Es pot trobar fins als 1200 metres d'altitud. Visita camps de vinya, principal planta nutrícia de l'eruga, i jardins, d'on també obté una font de nèctar. L'eruga prefereix alimentar-se de Vitis i Parthenocissus, tot i que també pot fer-ho de Rubia, Gossypium i Leea.

## Període de vol

Vola en tres generacions, la primera durant abril-maig, la segona juny-juliol i la tercera agost-setembre. En algunes zones també es poden trobar exemplars durant l'octubre i el novembre.

## Comportament

Cada femella pon entre 150 i 250 ous. Les erugues poden ser parasitades pels icneumònids Hyposoter didymator i Mesochorus discitergus

## Referències

* ↑ «BioLib - Theretra alecto» (en anglès). [Consulta: 4 juny 2024].
* P.C. Rougeot & P. Viette. Guía de Campo de las Mariposas Nocturnas de Europa y Norte de África. ISBN 84-282-0567-1.

## Enllaços externs

* Sphingidae of the Western Palaearctic (anglès)
# Casa a la plaça Ramon Muntaner, 7 (Peralada)

La Casa a la plaça Ramon Muntaner, 7 és una obra de Peralada (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran casal situat a la part alta del poble, format per quatre crugies perpendiculars a la façana, construïdes en diferents fases. L'estructura interior ha estat molt modificada.
En façana presenta a la planta baixa obertures molt transformades, entre les quals destaca un arc de mig punt de pedra. Al primer pis són comuns balcons amb obertures carrades emmarcades amb carreus de pedra treballada i allisada.
El conjunt està rematat per una potent cornisa de material ceràmic. Tota la façana està tractada amb un estuc de calç simulant aparell de carreus escairats. Les dues obertures principals són la portalada d'arc de mig punt i el balcó del primer pis, que es troben emmarcades per grans carreus de pedra ben escairats.

## Referències

* 1 2 3 «Casa a la plaça Ramon Muntaner, 7». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 octubre 2017].
# Pont de la carretera de Maçanet a Darnius

El Pont de la carretera de Maçanet a Darnius és una obra de Maçanet de Cabrenys (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat dins del nucli urbà de la població de Maçanet de Cabrenys, a la banda de llevant del terme, formant part de la carretera GI-503 dins del quilòmetre 10.
Pont d'un sol ull bastit damunt del curs de la riera d'Ardenya al seu pas pel nucli urbà. L'arc és de mig punt adovellat i, de la mateixa manera que la resta de la construcció, està bastit amb carreus de pedra picada ben desbastats disposats en filades regulars. A la part superior de l'arcada hi ha una senzilla cornisa motllurada horitzontal, situada al mateix nivell del paviment de la carretera, en el punt on s'inicia la barana. Aquesta està bastida amb el mateix aparell que la resta de l'estructura, amb un coronament a mode de cornisa.

## Referències

* 1 2 «Pont de la carretera de Maçanet a Darnius». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2017].
# Casa al carrer Borriana, 7 (Maçanet de Cabrenys)

La Casa al carrer Borriana, 7 és una obra de Maçanet de Cabrenys (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situada dins del nucli urbà de la població de Maçanet de Cabrenys, a escassa distància a llevant del nucli històric de la vila, tocant a la plaça Borriana.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de planta rectangular, amb la coberta de teula de dos vessants i distribuït en planta baixa i dos pisos. Consta de dues crugies perpendiculars a la façana principal, orientada al carrer. Presenta dos portals d'accés a l'interior rectangulars, amb els brancals bastits amb carreus de pedra desbastats i les llindes planes monolítiques. La de ponent presenta la llinda gravada amb una inscripció de difícil lectura i està sostinguda amb permòdols. Al bell mig dels dos portals, en el límit entre la planta baixa i el primer pis, destaca el fragment central d'una llinda d'arc conopial que presenta un medalló decorat amb motius vegetals i les lletres “RO” inscrites al centre. El medalló està emmarcat per dos peixos. Als pisos, les obertures també són rectangulars i presenten els emmarcaments arrebossats i pintats de color marró, tot i que en origen estan bastides amb carreus de pedra ben desbastats que queden amagats per aquest revestiment. A la primera planta hi ha dos balcons exempts amb les llosanes motllurades i baranes de barrots de ferro. Al mig dels dos balcons hi ha una finestra. Al segon pis hi ha dues finestres, una d'elles reformada per fer-la de mida més petita. La façana està coronada per un doble ràfec de teula i maons, amb decoracions de dents de serra.
La construcció està arrebossada i pintada.

## Història

Construcció enquadrada cronològicament al segle xviii. Encara que no es tenen notícies històriques directes d'aquest immoble, s'ha d'esmentar que a escaigs metres de l'edifici encara queden restes del que era la muralla que encerclava i fortificava la vila. En les restes dels murs, als quals s'afegiren cases de construcció molt posterior, s'aprecien les mènsules que sostenien un matacà, algunes espitlleres, petites i rectangulars, i a la part alta, restes de merlets.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa al carrer Borriana, 7». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2017].
# Quota de mercat

La quota de mercat d'una empresa és el percentatge d'un segment de la xarxa de mercat que serà per a la mateixa empresa. Es pot expressar com els ingressos generats per les vendes de la companyia en comparació amb el total d'ingressos generats a partir de totes les vendes en el mercat en qüestió, o el nombre de productes venuts per la companyia (en aquest mercat) dividit per tots els productes venuts al mercat sota consideració.
En general, és determinat per estudis de mercat específics, sovint per encàrrec de les mateixes empreses.
L'augment de la quota de mercat és un dels principals objectius d'empresa.

## Bibliografia

* Philip Kotler (1992): Dirección de Márketing: Análisis, planificación, gestión y control, McGraw-Hill.

## Vegeu també

* Matriu BCG, mètode gràfic d'anàlisi de cartera de negocis
* Poder de mercat
* Valor de mercat

## Enllaços externs

* La responsabilidad por cuota de mercado a juicio (castellà)
# Casa Melino

La Casa Melino és una obra de Castelló d'Empúries (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins l'antic nucli històric de la població, al barri del Mercadal i davant de la basílica menor de Santa Maria.
Casa entre mitgeres de planta rectangular que consta de planta baixa i planta pis, amb pati a la part posterior. La coberta és a dues vessants de teula àrab, amb el carener paral·lel a la façana. L'element destacable de la construcció és el gran portal d'arc de mig punt adovellat que dona accés a l'interior, el qual està bastit amb grans dovelles i amb els brancals amb carreus ben escairats. La finestra ubicada a la primera planta, oberta amb posterioritat, trenca les dovelles del portal per la part superior. La resta de la façana es troba arrebossada i pintada de color verd.

## Referències

* 1 2 «Casa Melino». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 octubre 2017].
# Pou de gel de Solsona

El Pou de gel és una obra de Solsona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El pou de glaç de Solsona es troba a l'entrada de la ciutat pel Portal del Pont. Estaria format per la poua, d'uns 9,40 metres de profunditat, i dos passadissos adjacent en forma de L sota la superfície.
El pou està cobert per una cúpula de carreus ben treballats i un brocal a la part superior. al fons del pou aparegueren un seguit de d'estructures de canalització amb encaixos per a les bigues i les restes dels canalons per evacuar les aigües.

## Història

Es desconeix la data de construcció del pou de glaç però apareix documentat entre 1757 i 1791 en una sèrie de contractes d'arrendament, tant del pou com d'altres serveis de la ciutat com la comercialització de l'oli, del molí o de l'hostal. A banda d'això, a l'Arxiu Diocesà es conserva un document que data de 1666-1678 i ja esmenta el pou de glaç; el document pertany al "Llibre de notaria de Lluís Lluch Asamor" i correspon a la venta d'un hort que hi ha davant del pou, d'aquesta manera el situa on s'ha localitzat.
Pels treballs arqueològics realitzats es pot datar el pou pels volts de 1500. Al període de 1700 es van fer una sèrie de modificacions en les galeries i en els accessos.
Al segle xix, el gel artificial s'introdueix a Catalunya i el comerç del gel natural decau, així que és probable que en aquest moment el pou de Solsona fos oblidat.
A principis del segle XXI es va excavar la zona del pou i es va realitzar un projecte de musealització de les restes trobades.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Pou de gel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 octubre 2017].
# Casa al carrer del Mar, 46 (Sant Pere Pescador)

La Casa al carrer del Mar, 46 és una obra de Sant Pere Pescador (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli urbà de la població de Sant Pere Pescador, al nord-est de l'antic nucli medieval de la vila.
Edifici entre mitgeres de planta rectangular, format per dues crugies, amb un llarg pati a la part posterior. Presenta la coberta a dues vessants de teula a diferents nivells, amb terrat a la part davantera, i està distribuït en planta baixa i pis. Totes les obertures de la façana principal són rectangulars. Al pis destaquen els dos finestrals de sortida a un balcó corregut, amb balustrada i llosana sostinguda per mènsules. Presenten la llinda d'obra decorada, a mode de dovelles. La façana està rematada amb la balustrada que delimita el terrat. S'assenta damunt d'una cornisa bastida amb pedruscall de mida petita, sostinguda amb mènsules decorades. La resta de la façana està arrebossada i pintada, amb les cantonades decorades a mode carreus d'obra.
A la part posterior hi ha un cos annex de planta rectangular, amb la coberta a un vessant.

## Referències

* 1 2 3 «Casa al carrer del Mar, 46». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 octubre 2017].
# Can Xarric (Santa Maria de Palautordera)

Can Xarric és una casa de Santa Maria de Palautordera (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una casa entre mitgeres de carener paral·lel a la façana, planta baixa i pis. Els murs, que són de paredat, estan arrebossats. La porta és de llinda plana de grans dimensions i feta amb grans carreus regulars de pedra granítica, el mateix que les dues finestres que són de llinda plana, sense decorar, amb l'ampit motllurat. Fou restaurada fa escassos anys.

## Referències

* ↑ «Can Xarric». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2017].
# Żebbuġ (illa de Malta)

Żebbuġ, lit. ‘olives’, o també Città Rohan és una ciutat de Malta. En el cens de 2007 tenia 12.200 habitants, cosa que la fa la desena ciutat del país, i una superfície de 8,7 km². El s. XVIII fou elevada a la categoria de ciutat pel Gran Mestre Emmanuel de Rohan-Polduc, d'aquí deu el seu sobrenom.

## Referències

* ↑ Bugeja, P. Kelmet il-Malti. Malti-Ingliż. Ingliż-Malti (en maltès i anglès). 3a edició. Associated News, 1988, p. s.v. «źebbuġ».