OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Bigoti

Can Bigoti és una masia de Canet d'Adri (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una construcció, recentment restaurada, de planta rectangular desenvolupada en planta baixa, pis i golfes. La coberta és de teula àrab acabada amb un important ràfec a la façana principal amb bigues de fusta, construït possiblement durant la restauració recent. Les parets portants són de maçoneria amb carreus a les obertures. Les obertures de la façana principal tenen totes la llinda i els brancals fets amb carreus bisellats i els ampits de les finestres són fets amb pedra motllurada.
A la llinda d'una de les portes de la façana principal hi ha cisellat l'any 1762. A la llinda d'una finestra hi ha l'any 1714.

## Referències

* 1 2 «Antiga masia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2016].
# Construccions de pedra seca I (la Pobla de Cérvoles)

Construccions de pedra seca I és una obra de la Pobla de Cérvoles (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una cabana de vinya orientada cap al sud-est, feta de pedres irregulars sense desbastar, algunes d'elles reaprofitades, com la pedra circular de molí a la zona esquerra de la façana. La porta allindada és l'únic element que està format a base de grans carreus. El sostre està rematat amb lloses per a protegir la façana de la pluja. En el seu interior hi ha una menjadora pels animals, un petit altell sobre d'aquesta, una llar de foc al terra, situada en un racó, i un armari.

## Referències

* ↑ «Construccions de pedra seca I». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2016].
# Construccions de pedra seca XVII (el Vilosell)

Construccions de pedra seca XVII és una obra del Vilosell (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una cabana de pedra seca encarada cap a l'est i feta de grans carreus sense treballar. El sostre és una volta de canó, avui totalment coberta de vegetació. L'entrada no té ni llinda ni muntants; és un arc de mig punt força ben trobat. Al seu interior hi ha una menjadora per animals i una pedra que es fa servir com a pedrís. El nivell del terra ha estat rebaixat degut a les plantacions de vinya dels voltants i actualment per accedir-hi cal pujar un gran desnivell.

## Referències

* ↑ «Construccions de pedra seca XVII». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2016].
# Sant Andreu de la Barroca

Sant Andreu de la Barroca és una església de Sant Aniol de Finestres (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una antiga església parroquial del poble de La Barroca, situat dalt de la serra que separa la vall de Llémena de la vall d'Hostoles. És una construcció del segle xvii, d'una sola nau i absis rectangular. El campanar és de torre, amb teulat a dues aigües i obertures dobles que miren a llevant i a ponent. Sant Andreu fou bastida amb pedra petita del país, llevat dels carreus cantoners. Als segles XVIII-XIX s'han realitzat diverses reformes.

## Història

A principis de segle xx, Botet i Sisó diu: "…és parròquia rural de primera, ab rector, del arxiprestat de Olot y abans del ardiaconat de Gerona. L'església parroquial, que té al voltant algunes poques cases, estant les demés escampades pel terme, es una construcció del segle xvii y està dedicada a Sant Andreu…".

## Referències

* 1 2 3 «Sant Andreu de la Barroca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
# Vilaplana (Sant Aniol de Finestres)

Vilaplana és una casa de Sant Aniol de Finestres (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa situada a pocs quilòmetres de l'església de Sant Esteve de Llémena. L'edifici està format per diferents cossos, bastits en moments constructius diferents. El cos central, que actualment és utilitzat com a habitatge, és de planta rectangular i teulat a dues aigües amb els vessants vers les façanes laterals. La façana principal està orientada a llevant; disposa de baixos i dos pisos superiors. La porta d'entrada està feta de carreus molt ben tallats. El primer pis destaca per les àmplies obertures rectangulars de pedra ben tallada. Els segon pis disposa de tres obertures de punt rodó. Darrere aquest nucli central sobresurten dos cossos d'edifici més, amb teulats a diferents nivells. El mas Vilaplana va disposar d'una capella particular dedicada a la Immaculada Concepció, actualment sense culte.

## Referències

* 1 2 3 «Vilaplana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
# El Serrat (Sant Aniol de Finestres)

El Serrat és una obra de Sant Aniol de Finestres (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa ubicada a la falda del volcà Puig Rodó i molt pròxima al veïnat de les Medes. És de planta rectangular i teulat a dues aigües vers les façanes laterals. Va ser bastida amb pedra menuda del país, llevat dels cantoners i dels carreus tallats i repicats que s'empraren per fer les obertures. Es compon de planta baixa -amb àmplia porta central d'accés a l'edifici i una finestra a cada costat que conserven les reixes originàries de ferro forjat-, pis d'habitatge -amb grans obertures quadrades- i de golfes. Cal destacar la llinda de la porta principal que conserva la següent inscripció: «AVE MARIA PURISIMA», «JAUME SERRAT» i «1851». El Serrat disposa de pallissa de planta rectangular, que consta de baixos i pis, amb teulat a dues aigües.

## Referències

* 1 2 3 4 «El Serrat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
# Saranac Lake

Saranac Lake és una població dels Estats Units a l'estat de Nova York. Segons el cens del 2000 tenia 5.041 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Saranac Lake tenia 5.041 habitants, 2.369 habitatges, i 1.182 famílies. La densitat de població era de 700,1 habitants per km².
Dels 2.369 habitatges en un 25,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 35,2% hi vivien parelles casades, en un 10,3% dones solteres, i en un 50,1% no eren unitats familiars. En el 40,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 14,7% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,09 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,88.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 22,2% tenia menys de 18 anys, un 11,4% entre 18 i 24, un 28,3% entre 25 i 44, un 23,1% de 45 a 60 i un 15% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 38 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,8 homes.
La renda mediana per habitatge era de 29.754 $ i la renda mediana per família de 42.153 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.188 $ mentre que les dones 24.759 $. La renda per capita de la població era de 17.590 $. Entorn del 8,5% de les famílies i el 13,8% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Saranac Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-16. [Consulta: 9 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Saranac Lake». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Mas Morell

El Mas Morell és una obra de Llambilles (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia originàriament de planta rectangular, estructurada en tres crugies i accés central i amb successives ampliacions laterals i posteriors. Parets de pedra morterada i façanes arrebossades i pintades, deixant a la vista els carreus de les cantonades i els que emmarquen les obertures. La coberta és feta amb teules a dues vessants, i ràfec de filera doble format per una filera de rajols en punta de diamant i per una altra de rajols plans. La llinda de la porta principal i les de les finestres són fetes amb una sola peça de pedra. La finestra central i la del costat esquerre del pis, tenen l'ampit amb el trencaaigües motllurat.

## Història

En una placa col·locada a la façana hi ha la inscripció "Veïnat de Sant Cristobal". A la llinda de la porta hi ha una llegenda il·legible i un dibuix. Actualment la casa és buida, només s'utilitza parcialment per magatzem d'eines del camp. Les terres són cultivades.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas Morell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2016].
# Can Puig (Sant Joan de Mollet)

Can Puig és una obra de Sant Joan de Mollet (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Originàriament l'edifici era un mas de planta rectangular, tres crugies i accés central. Coberta de teula a dues vessants i orientat a migdia. Posteriorment se l'hi va afegir a la façana nord un cos rectangular de baixos i dues plantes que donava nova façana a la carretera, a la qual s'hi accedeix per una escalinata amb balustrada. De la façana antiga destaquem la porta dovellada d'accés i dues obertures del primer pis transformades en balcó al segle xix. Totes les parets exteriors són arrebossades deixant a la vista els carreus de les obertures i de les cantonades. A la part nova hi ha a la façana dos grans contraforts del mateix material que la façana.
A la llinda d'una finestra hi figura la data de 1760. És important la reforma que es va duu a terme al segle xix, de cara a donar façana al nou traçat de la carretera de Girona a Palamós. L'actual propietari resideix a Bordils.

## Referències

* 1 2 «Can Puig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 novembre 2016].
# Xanca gegant

La xanca gegant (Grallaria gigantea) és una espècie d'ocell de la família dels gral·làrids (Grallariidae).
Habita el terra de la selva pluvial als Andes, del centre de Colòmbia, al vessant oriental dels Andes a Huila i est de l'Equador i al vessant occidental al nord-oest de l'Equador.

## Referències

* ↑ «Xanca gegant». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/06/2021(català)
# Can Figueres (Vilablareix)

Can Figueres és una masia de Vilablareix (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia catalana situada prop del bosc. Al llarg del temps ha sofert contínues reformes i ampliacions que han desfigurat la distribució i composició originària. Els elements més destacables són: la porta amb llinda de tipus medieval, les finestres, simples i amb decoració gòtica i l'arc de rajols situat a la façana lateral. Realitzat amb murs de pedra amb carreus a les cantonades. La coberta, a dues aigües, té el carener paral·lel a la façana principal.
Hi ha dades del 1769, però les successives modificacions impedeixen datar-la amb seguretat.

## Referències

* 1 2 3 «Can Figueres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 novembre 2016].
# Can Xapa

Can Xapa és una casa de Bordils (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta baixa i dues plantes pis i torre cantonera. Actualment la casa ha estat restaurada seguint criteris no gaire ortodoxes com seria la introducció d'una gran obertura a la planta principal, completament deslligada del conjunt. També cal fer esment de l'acabat de les façanes, repicades deixant a la vista els rierencs i el morter, que donen un aspecte del mal acabat. Són remarcables una finestra gòtica de la primera planta, amb impostes ornamentades i arquets, i una altra que dona al carrer de la Creu amb llinda plana i carreus emmotllurats. La portalada de la planta baixa amb arc rebaixat és de 1863. Les cantonades de la torre són amb carreus. Coberta de teula a dues vessants.

## Referències

* ↑ «Can Xapa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Ca l'Avel·lí Vell

Ca l'Avel·lí Vell és una masia de Bordils (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una antiga masia de planta rectangular amb diversos cossos afegits i una façana principal que els unifica, realitzada el 1873. Les parets estructurals són de maçoneria amb restes d'arrebossat a la façana principal. La porta d'entrada és feta amb carreus que formen un arc rebaixat. Els balcons del primer pis estan emmarcats per carreus de pedra i la llosana del balcó és una pedra motllurada, les baranes són de ferro. Les finestres del segon pis estan emmarcades per carreus bisellats, amb un trencaaigües motllurats a sobre de l'ampit. La planta baixa és coberta amb volta de rajola.
El porxo és un edifici agrícola de planta rectangular, amb parets de pedra morterada i carreus ben tallats a les cantonades. Presenta dos arcs de mig punt paral·lels fets amb rajols a plec de llibre i arrencaments amb carreus, un dels quals és exterior i defineix la façana principal. La coberta és feta a dues vessants, amb cairats que descansen a sobre dels arcs i la paret posterior de fons, llates i teula àrab. Actualment hi ha un altell al segon tram de la planta, suportat per bigues de ferro i trespol ceràmic. A l'interior es conserven encara alguns estris antics propis del treball de camp.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ca l'Avel·lí Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Can Coll (Bordils)

Can Coll és una masia de Bordils (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Inicialment l'edifici hauria estat format per un cos de planta rectangular estructurat en tres crugies perpendiculars a la façana principal. Les posteriors ampliacions han donat un conjunt bastant ampli de planta rectangular, amb construccions agrícoles annexes que defineixen un pati tancat per un mur amb una portalada, a través de la qual s'accedeix actualment a les diferents dependències del mas. En aquest pati hi ha adossada a l'edifici principal una terrassa a nivell de primer pis, amb un porxo inferior i una escala exterior que permet accedir a dalt i una balustrada, que foren construïts en el segle passat durant una de les últimes reformes del mas. Als magatzems annexes s'hi accedeix a través d'unes arcades de mig punt construïdes amb rajols a plec de llibre. Les cobertes d'aquestes construccions són amb cairats, llates i teules.
L'edifici principal és fet amb voltes de rajol a la planta baixa i cairats a la resta. Conserva restes d'arrebossat en els seus paraments exteriors. Totes les parets són de pedra morterada. Les obertures interiors de la planta baixa són emmarcades amb carreus i les llindes amb arcs de rajols a plec de llibre.
El porxo és una edificació agrícola de planta rectangular, construïda amb murs de maçoneria i carreus a les cantonades i a l'arrencament de l'arc de façana, que és de mig punt, construït amb rajols col·locats a plec de llibre. La coberta és de teula àrab a dues vessants i l'estructura que l'aguanta està feta amb bigues de formigó i encadellat ceràmic, enguixat per la cara inferior. Les biguetes de formigó són revestides de fusta. En una façana lateral hi ha una obertura amb carreus en els brancals i llinda de fusta. És utilitzat com a garatge.

## Història

Sota el ràfec de la façana principal es pot veure en l'arrebossat la inscripció "Esteba Carreras me fecit any 1858, 29 setembre". En un carreu de l'arc de l'entrada al pati hi figura la data de 1861. Els interiors de la casa s'han adaptat a les necessitats de confort actuals, sense deslluir l'estructura primitiva.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Coll». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Montserrat Casas i Soldevila

Montserrat Casas i Soldevila (Alella, 1933 - 16 de maig de 2024) va ser una religiosa clarissa, abadessa del monestir de Santa Maria de Pedralbes.
Criada a Alella, era molt jove quan va decidir ser monja. Va entrar al monestir de Santa Maria de Pedralbes el 1955, va fer la professió solemne el 1960 i va ser abadessa del monestir des de l'octubre del 2013 fins a la seva mort.
Durant la seva etapa com abadessa va dedicar-se a la rehabilitació del patrimoni i a preparar el 700 aniversari del monestir. Va tenir una relació cordial amb els alcaldes de Barcelona Jordi Hereu, Xavier Trias, Ada Colau i Jaume Collboni. A través de la Fundació Alícia va assegurar la preservació de la recepta del mató de Pedralbes, que fins aquell moment havia passat en secret d'abadessa a abadessa.

## Referències

* ↑ Palmer, Jordi. «Mor Montserrat Casas, abadessa del monestir de Pedralbes, als 90 anys». El Nacional, 16-05-2024. [Consulta: 17 maig 2024].
* ↑ Vilaclara, Roger. «Mor Montserrat Casas, abadessa del monestir de Santa Maria de Pedralbes». Catalunya Religió, 16-05-2024. [Consulta: 17 maig 2024].
* 1 2 Pauné, Meritxell M. «Muere sor Montserrat Casas, popular abadesa del monasterio de Pedralbes de Barcelona» (en castellà), 16-05-2024. [Consulta: 17 maig 2024].
# Ignaz Kögler

Ignaz Kögler (Landsberg am Lech, 11 de maig de 1680 - Pequín, 30 de març de 1746) va ser un matemàtic jesuïta bavarès, missioner a la Xina. En xinès va ser anomenat 戴進賢 (Dai Jinxian).

## Vida i obra

Kögler na néixer a la ciutat bavaresa de Landsberg-am-Lech (uns cinquanta quilòmetres a l'oest de Múnic). Va ingressar a la Companyia de Jesús i va ser professor de la universitat d'Ingolstadt, abans de marxar en missió a la Xina passant un temps a Lisboa.
El 1720, en morir Kilian Stumpf, és nomenat per l'emperador xinès director de l'observatori astronòmic imperial de Pequín. Va exercir aquest càrrec fins a la seva mort el 1746. Va ser enterrat al cementiri jesuïta de Pequín.
Durant els anys que va ser director astronòmic la seva tasca principal va ser fer observacions astronòmiques prou precises per a publicar cartes astronòmiques acurades. Tot aquest esforç d'observació va culminar en la publicació el 1744 del Lixiang kaocheng (Compendi d'astronomia computacional i observacional), amb la col·laboració d'altres astrònoms xinesos i europeus (com Hallerstein). Va ser nomenat mandarí de segona classe, però tot i això, la cort imperial va continuar demanant millores per el calendari i per les dates rituals.
Kögler va mantenir correspondència, directa o indirecta, amb diversos científics i astrònoms europeus.

## Referències

* ↑ von Collani, 2001, p. 150.
* ↑ Udías, 1994, p. 473.
* ↑ Pegg, 2019, p. 46.
* ↑ Pegg, 2019, p. 46-48.
* ↑ Stücken, 2003, p. 1 i ss.
* ↑ Hu, 2015, p. 102.
* ↑ de Asúa, 2004, p. 81.

## Bibliografia

* de Asúa, Miguel «The publication of the astronomical observations of Buenaventura Suárez SJ (1679-1750) in European scientific journals» (en anglès). Journal of Astronomical History and Heritage, Vol. 7, Num. 2, 2004, pàg. 81-84. ISSN: 1440-2807.
* Hu, Minghui. China's Transition to Modernity (en anglès). University of Washington Press, 2015. ISBN 978-0-295-99476-5.
* Pegg, Richard A. «The Star Charts of Ignatius Kögler (1680–1746) in the Korean Court» (en anglès). Journal of Jesuit Studies, Vol. 6, Num. 1, 2019, pàg. 44-56. DOI: 10.1163/22141332-00601004. ISSN: 2214-1324.
* Stücken, Christian. Der Mandarin des Himmels: Zeit und Leben des Chinamissionars Ignaz Kögler SJ (1680-1746) (en alemany). Institut Monumenta Serica, 2003. ISBN 978-3-805-00488-6.
* Udías, A. «Jesuit Astronomers in Beijing 1601-1805» (en anglès). Quarterly Journal of the Royal Astronomical Society, Vol. 35, Num. 4, 1994, pàg. 463-478. ISSN: 0035-8738.
* von Collani, Claudia. «China in the German"Geistesgeschichte" in the Seventeenth and Eighteenth Centuries». A: Stephen Uhalley, Xiaoxin Wu (eds.). China and Christianity (en anglès). Ricci Institute, 2001, p. 149-162. ISBN 0-7656-0661-5.

## Enllaços externs

* «La carta d'estrelles d'Ignatius Kogler» (en anglès). RsearchGate, 2019. [Consulta: 4 desembre 2024].
# La Canova (Bordils)

La Canova o Mas Pujadas és una masia de Bordils (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una antiga masia de planta quadrada, desenvolupada en planta baixa, pis i golfes. Les parets estructurals són de maçoneria amb un rebatut a la façana que deixa a la vista els carreus de les cantonades i els d'algunes finestres. La façana est dona a un pati tancat amb l'accés principal, i a edificacions auxiliars que no ha estat possible visitar. La coberta és de teula àrab a quatre vessants. La planta baixa presenta contraforts en el seu perímetre. L'edifici ha estat bastant modificat a nivell d'obertures. Es conserven parcialment els arrebossats exteriors.
El porxo és un edifici d'ús agrícola de planta rectangular, amb parets de maçoneria i carreus a les cantonades. Presenta una coberta a dues vessants feta amb cairats, llates i teules. L'element més remarcable és un pilar central construït amb carreus bisellats que suporta una jàssera, també de fusta, situada a sota el carener. Una part de la coberta és en voladís. La part posterior del porxo és independent i dona al pati tancat del mas. És un edifici construït originàriament per emmagatzemat la palla i els estris del camp, concebut com un element independent del mas.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Pujadas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Can Galter

Can Galter és una masia de Celrà (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular, coberta de teula àrab a dues vessants, parets de pedra morterada, arrebossada i amb carreus de pedra en algunes cantonades. Les finestres són fetes amb pedra i llindes planes sense guardapols ni ornamentacions. La finestra central del primer pis és gòtica d'arc conopial, arquets i guardapols amb arrencaments cisellats representant un cap i una bèstia mitològica. Les impostes són ornades amb motius decoratius. També hi ha motllures que emmarquen el conjunt de l'obertura i l'ampit. A l'accés principal hi ha una porta solar dovellada. al primer pis es va obrir l'any 1855 un balcó amb barana de ferro forjat que altera sensiblement el conjunt. La façana posterior té finestres d'arc semicirculars i rebaixats.

## Història

La família Galter fou important a Celrà, tenia una altra masia cap a la banda del riu Ter. La casa té un jardí de caràcter clàssic-romàntic que encara es conserva. També hi ha un interessant fumeral a la part posterior.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Galter». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].