OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antoni d’Armengol i d’Aimeric

Antoni d’Armengol i d’Aimeric (Barcelona, 1692 - valor desconegut, 1764), baró de Rocafort, va ser un poeta i historiador català. Fou doctor en drets i va ingressar a l'Acadèmia de Barcelona el 1729. Creà diverses poesies en català i castellà, tant serioses com humorístiques. També va llegir a l'Acadèmia diversos textos de caràcter històric, com un Catálogo de varones ilustres que florecieron en el monasterio de Poblet (1730).

## Referències

* ↑ «Antoni d'Armengol i d'Aimeric | enciclopèdia.cat». [Consulta: 23 maig 2020].
* ↑ «Notes d'arxiu sobre els Armengol, barons de Rocafort de Queralt».
# Castell d'Algars

El castell d'Algars és un edifici al terme municipal de Batea (Terra Alta) declarat bé cultural d'interès nacional. La fortalesa d'Algars apareix esmentada des del 1153, en el document de donació del comte de Barcelona a l'Orde del Temple del castell de Miravet. Les restes conservades probablement daten del segle xiii, si bé el conjunt segurament fou transformat en èpoques posteriors. Fins al 1975 conservà un bon fragment de torre amb merlets.
Situat en un petit puig que domina el lloc d'Algars i el riu del mateix nom. Del castell només es conserven alguns trams de la muralla de carreus rectangulars ben escairats, i les restes d'una construcció de planta trapezoïdal, gairebé triangular, ja que el costat de ponent és molt més curt que els altres. Al mig d'aquesta construcció resta un arc apuntat de pedra ben tallada amb paraments a banda i banda i un enllosat o empedrat. Fins fa pocs anys es conservava una paret quasi sencera, que estava rematada amb merlets. Per l'indret es troben disseminats gran quantitat de carreus, i per terra s'observen encara algunes zones amb lloses de pedra originals. S'hi accedia per un camí de terra que puja del riu.

## Notes

* 1 2 «Castell d'Algars». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].

## Enllaços externs

* «Castell d'Algars». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* «Castell d'Algars». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Cànem a la República Txeca

La República Txeca tolera la possessió de petites quantitats de cànnabis: fins a 15 grams de marihuana i 5 grams de resina. Des de l'1 d'abril de 2013 la utilització de cànnabis terapèutic ha esdevingut legal.

## Notes i referències

* ↑ Hughes, Brendan. «New Czech penal code enters into force». Drugnet Europe. Drugnet Europe, 01-03-2010. [Consulta: 23 gener 2017]. «the new penal code criminalises the cultivation or possession of an illicit drug for personal use when the quantity is ‘greater than small'. However, the new code now establishes quantity limits via a binding governmental decree (No 467/2009 Coll.) (2). For example, it stipulates that a crime is committed on possession of more than 5g of cannabis resin (previously 10g), 15g of herbal cannabis or 1g of cocaine, and on cultivation of more than five marijuana plants.»
* ↑ Carney, Sean. «Czech Parliament Backs Medical Marijuana, With a Catch - Emerging Europe Real Time - WSJ». Blogs.wsj.com, 30-01-2013. [Consulta: 6 juliol 2013].
# Cauris

Els cauris són un grup de gasteròpodes marins que principalment pertanyen a la família Cypraeidae, tot i que algunes espècies de les famílies Ovulidae (també coneguts com a falsos cauris) i Triviidae (sobretot anomenats cauris al Regne Unit) també reben aquest nom. El terme cauri és un nom comú i, per tant, no té valor taxonòmic.
Algunes espècies de cauris foren emprades com a moneda en diferents indrets del món i són emprades àmpliament en joieria i per altres propòsits cerimonials i decoratius. Són animals molt abundants en algunes zones marines tropicals i temperades.

## Etimologia

La paraula cauri prové de l'hindi (kaudi -कौडि- o kavadī -कवडी-), del kanarès (kavade - ಕವಡೆ-) o del sànscrit (kaparda -कपर्द-). El terme va ser registrat entre el 1655 i el 1665.

## Descripció

Les closques dels cauris solen ser llises i brillants i més o menys en forma d'ou, amb una superfície plana que mostra una obertura llarga, estreta i amb forma d'esquerda, que sovint està dentada a les vores. L'extrem més estret de la closca dels cauris és l'extrem anterior. L'agulla de la closca no és visible en els adults de la majoria de les espècies, però és visible en els juvenils, que tenen una forma diferent a la dels adults. Gairebé totes les closques tenen una brillantor similar al de la porcellana, amb algunes excepcions, com ara el cauri granulat de Hawaii, Nucleolaria granulata. Molts tenen patrons de colors. Les longituds varien des de 5 mm per a algunes espècies fins a 19 cm per al cérvol de l'Atlàntic, Macrocypraea cervus.

## Referències

* 1 2 «Cowries – A Guide to the Gastropod Family Cypraeidae, Volume 1: Biology and Systematics» (en anglès). [Consulta: 26 gener 2019].
* 1 2 Heller, Joseph. Sea Snails: A natural history (en anglès). Springer, 2015-06-16. ISBN 9783319154527.
* 1 2 Scott, Sue. «COWRIES». Dive Magazine. Arxivat de l'original el 2019-01-27. [Consulta: 26 gener 2019].
* ↑ S., Hogendorn, Jan. The shell money of the slave trade. 1st pbk. ed. Cambridge: Cambridge University Press, 2003, ©1986. ISBN 0521541107.
* 1 2 «the definition of cowrie» (en anglès). [Consulta: 26 gener 2019].
* ↑ Verdcourt, Bernard. The Cowries of the East African Coasts (Kenya, Tanganyika, Zanzibar and Pemba). (en anglès). 1954. East Africa Natural History Society.
* ↑ Natarajan, A. V. «On the breeding habits of the Cowry Erronea errones (Linne)» (en anglès). Current Science, 23, 1954, pàg. 225–226.
# Gunnbjörn Ulfsson

Gunnbjörn Ulfsson, també conegut com a Gunnbjörn Ulf-Krakuson, fou un explorador noruec que va viure a cavall del segle ix i x. Fou el primer europeu a veure Amèrica del Nord, després que perdés el rumb mentre navegava de Noruega a Islàndia. Això el va dur a la costa de Groenlàndia, als illots de Gunnbjörn. Ulfsson va informar d'aquesta troballa, però no va fer terra.
Groenlàndia forma part física i culturalment d'Amèrica del Nord, estant separada de l'illa d'Ellesmere sols per un estret, per la qual cosa constitueix el primer contacte establert entre Europa i Amèrica del Nord. La data exacta d'aquest fet no queda registrat a les sagues.
La primera visita voluntària als illots de Gunnbjörn la va fer Snæbjörn Galti al voltant de 978, sent seguit poc després per Eric el Roig, que també va explorar l'illa principal de Groenlàndia, en la qual hi va establir un assentament.
Una sèrie de topònims moderns a Groenlàndia recorden Gunnbjörn Ulfsson, entre ells el Gunnbjörn Fjeld, que amb 3.694 msnm és la muntanya més alta de l'illa.

## Referències

* ↑ Encyclopaedia Britannica. 10, 1955, p. 858.
* ↑ Oxenstierna, Eric Graf (1959) Los Vikingos, Ed. W. Kohlhammer GmbH, Stuttgart, ISBN 84-217-4224-8 p. 249
# El arte de volver

El arte de volver (en anglès, The Art of Return) és una pel·lícula dramàtica de 2020 escrita i dirigida per Pedro Collantes. És protagonitzada per Macarena García, Nacho Sánchez, Ingrid García-Jonsson, Mireia Oriol, Luka Peroš i amb la col·laboració especial de Celso Bugallo.
La pel·lícula es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Venècia el 8 de setembre de 2020.

## Sinopsi

Noemí és una jove actriu que torna a casa després de sis anys a Nova York per a assistir a una audició que podria canviar la seva carrera. Durant les primeres 24 hores a Madrid, Noemí té una sèrie de trobades i comiats que li ensenyen a apreciar els vaivens de la vida i l'ajuden a repensar el seu passat, el seu futur i el seu lloc en el món.

## Repartiment

* Macarena García com Noemí
* Nacho Sánchez
* Ingrid García Jonsson
* Mireia Oriol
* Luka Peroš
* Celso Bugallo
* Lucía Juárez

## Llançament

La pel·lícula es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Venècia el 8 de setembre de 2020. La distribuïdora, Filmax té previst estrenar-la en cinemes a Espanya l'11 de desembre de 2020.

## Referències

* ↑ FilmAffinity - , <https://www.filmaffinity.com/es/film812743.html>
* ↑ El arte de volver a Fotogramas
* ↑ Biennale Cinema 2020 «| El arte de volver» (en anglès). [Consulta: 23 novembre 2020].
* ↑ Variety - «Filmax Acquires Biennale College Film ‘The Art of Return’». [Consulta: Consulta: 23 novembre 2020.].
* ↑ El Blog de Cine Español - «“El arte de volver” - Estreno el 11 de diciembre vía FILMAX». [Consulta: 23 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Isomalt

Isomalt és un substitut del sucre sacarosa, un tipus de polialcohol, usat principalment per les seves propietats físiques semblants a les del sucre. La seva fórmula química és C₁₂H$_{24}$O$_{11}$ El seu Codi E és 950-969. Només té un petit impacte en els nivells de sucre a la sang i no provoca càries dental. Té 2 2 kilocalories/g, la meitat de les calories dels sucres. Tanmateix com molts sucres alcohols (amb l'excepció de l'eritritol), porta el risc de distorsions gàstriques, incloent flatulència i diarrea, quan es consumeix en grans quantitats. Per tant, s'aconsella que l'isomalt no es consumeixi en quantitats més grans de 50 g per dia en adults i de 25 g en infants. El cos tracta l'isomalt com una fibra dietètica més que no pas com un simple carbohidrat i, per tant, pot incrementar els moviments dels budells. Típicament es mescla l'isomalt amb endolcidors potents com la sucralosa i, per tant, la mescla és més dolça que el sucre comú.
L'isomalt és una mescla equimolar de dos disacàrids, cadascun compost de dos sucres: glucosa i manitol (alf-D-glucopiranosido-1,6-mannitol) i també glucosa i sorbitol (alfa-D-glucopiranosido-1,6-sorbitol). La hidròlisi completa d'isomalt dona glucosa (50%), sorbitol (25%), i manitol (25%) . És una substància inodora, blanca cristal·lina que conté un 5% d'aigua de cristal·lització.
L'isomalt es fabrica en un procés de dos estadis on el sucre primer es transforma en isomaltulosa. Després la isomaltulosa s'hidrogena fent servir el catalitzador Raney nickel. El producte final — isomalt — és una compost equimolar de 6-O-α-D-glucopiranosido-D-sorbitol (1,6-GPS) i 1-O-α-D-glucopiranosido-D-manitol-dihidrat (1,1-GPM-dihidrat).
L'ús d'isomalt està autoritzat en diversos països com els Estats Units, Canadà, Austràlia i d'altres.
L'isomalt es pot utilitzar en l'esculptura amb sucre i alguns el prefereixen pel fet que no crisatal·litza tan ràpid com el sucre comú.

## Referències

* ↑ Position of The American Dietetic Association (use of nutritive and nonnutritive sweeteners). J Am Diet Assoc. 1998;98:580–587.
* ↑ Joint Expert Committee on Food Additives (JECFA). «Isomalt». International Programme on Chemical Safety (IPCS). [Consulta: 15 desembre 2012].

## Enllaços externs

* IPCS information page on Isomalt
Viccionari
# Carla Quílez Alonso

Carla Quílez Alonso (Barcelona, febrer 2008) és una actriu catalana coneguda per haver guanyat la Conquilla de Plata a la millor interpretació protagonista del Festival de Cinema de Sant Sebastià 2022 pel seu paper a la pel·lícula La maternal de Pilar Palomero.

## Referències

* ↑ «Edición del sábado, 16 febrero 2008, página 29 - Hemeroteca - Lavanguardia.es». [Consulta: 30 setembre 2022].
* ↑ «La història d'èxit de Carla Quílez: fitxada per Instagram i premiada a Sant Sebastià». 324.cat, 25-09-2022. [Consulta: 26 setembre 2022].

## Enllaços externs

* https://www.actorsmartatort.com/project/carla-quilez-alonso/ Arxivat 2022-09-26 a Wayback Machine.
# Santa Magdalena del Soler

Santa Magdalena del Soler és una església de Calonge de Segarra (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una capella ruïnosa, adossada al mas del Soler o Solerot, aïllat i actualment abandonat. Aquesta capella se'ns presenta d'una sola nau, planta rectangular i capçada per un absi semicircular. Malauradament, el seu estat ruïnós ha esfondrat la coberta d'aquest edifici, però s'entreveu que compartia la mateixa que cobreix el mas.
La porta d'ingrés a la capella es troba a la façana de ponent i s'accedeix mitjançant una estructura d'arc de mig punt adovellat. Per damunt d'aquesta, se situa un petit òcul de forma quadrada. I finalment corona un petir campanar d'espadanya, d'un ull d'arc de mig punt, realitzat amb maons. La capçalera de la capella, situada a llevant, se'ns presenta de forma semicircular amb tendència poligonal i resta coberta amb una volta d'un quart d'esfera, obrada amb pedra. A l'absis trobem una finestra espitllada que deixa entreveure la llum.
La nau de la capella se'ns presenta enguixada, fruit de remodelacions posteriors que alterà l'estructura i la decoració original de la primitiva edificació. Notem aquestes remodelacions en la pròpia teulada de l'edifici, actualment esfondrada, on hi ha restes de maons que van substituir a la pedra original. També hi ha una porta interior amb escales, oberta al mur de migdia, que estableix una comunicació directa entre aquesta capella i el mas. Aquesta connexió d'ambdós edificis, també és fruit d'aquestes remodelacions, i ens deixen entreveure el fet de situar la primitiva porta d'ingrés en aquest lloc, i arran de les obres posteriors, s'obrí l'actual porta d'ingrés, situada a la façana de ponent de l'edifici.
L'obra presenta un parament de carreus mitjans, molt ben escantonats i disposats en filades horitzontals.

## Història

Aquesta capella apareix documentada per primera vegada, l'any 1294, però per les seves característiques constructives fou aixecada aqbans, segurament a la segona meitat del segle xii. En una visita pastoral de l'any 1685, fruit de la reforma de la coberta, s'inclouran d'altres elements arquitectònics que configuraran un caràcter intern amb clars trets barrocs.
La Capella de Santa Magdalena de la Soler és sufragània de la parròquia de Santa Fe de Calonge, cap del municipi.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Santa Magdalena del Soler». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Josep Molins i Lanas

Josep Molins i Lanas (La Jonquera, 1873 - Santa Coloma de Farners, 10 de gener del 1924) va ser un músic i compositor de sardanes.

## Biografia

Va ser professor de música a Palamós. També exercí de músic, i dirigí la cobla "la Principal de Farners". En la seva faceta de compositor, a començaments del segle XX va tenir tanta fama com Pere Mercader, Vicenç Bou o Josep Saderra, encara que modernament les seves obres hagin caigut en l'oblit. Per les seves qualitats, també havia instrumentat sardanes escrites per altres autors, com el palamosí Remigi Tauler i Mauri (1867-1923).

## Obres

Selecció
* Ball de la quadrilla, per a cobla
* Els indiscrets

### Sardanes

| A tota vela Aurora (1905), obligada de tenora i fiscorn Bona parella (1912), enregistrada La cantaire de Farners, enregistrada Capvesprades (1912) Colometa El dot de la pagesa (1905) L'enamoradissa, per a piano L'engrescadora (1916?), enregistrada Enveja, obligada de tible Flors del Montseny La gatzara La gitana (1908?) | Himne a l'Empordà Hivernenca, enregistrada Ingrata! (1908?) Margaridó Mariona Matinal El pastor enamorat Plàtica (1909) Prometatge (1909) Repics de campanas, enregistrada Rosa de maig (1922), obligada de tenora La Roser, enregistrada Violetes boscanes (1907) |

## Referències

* ↑ «Josep Molins Lanas, al web de Sonabé». [Consulta: 1r novembre 2013].
* ↑ «Fitxa de Josep Molins, al web de Músics per la cobla». Arxivat de l'original el 2013-12-03. [Consulta: 1r novembre 2013].
* ↑ «Remigi Tauler, al web de Palamós Sardanista». Arxivat de l'original el 2018-08-15. [Consulta: 1r novembre 2013].
* 1 2 3 4 5 6 7 «Llista de sardanes de Josep Molins, al web Boig per la sardana». [Consulta: 1r novembre 2013].
* 1 2 3 «Catàleg d'obres del fons Josep i Arseni Roig, a l'arxiu municipal de Sant Feliu de Guíxols». [Consulta: 11 desembre 2019].
* ↑ Cobla Antiga Pep. Sardanes. França: Ideal Record, 192? [Consulta: 26 novembre 2013]. Arxivat 2013-12-03 a Wayback Machine.
* ↑ Cobla La Flama de Farners. Sardanes a Farners. Barcelona: Audiovisuals de Sarrià, 2000 [Consulta: 26 novembre 2013]. Arxivat 2013-12-04 a Wayback Machine.
* ↑ Cobla La Principal de la Bisbal. Sardanes. Barcelona: International Talking Machine, 1923 [Consulta: 26 novembre 2013]. Arxivat 2013-12-04 a Wayback Machine. Ref. FADAS 1303
* ↑ Cobla La Principal de Peralada. Sardanes. Camden (N.J.): RCA, 193? [Consulta: 26 novembre 2013]. Arxivat 2013-12-03 a Wayback Machine. Ref. Voice 63349

## Bibliografia

* Padrosa Gorgot, Inés. Diccionari biogràfic de l'Alt Empordà. Girona: Diputació de Girona, 2009.
# Aleksander Klumberg

Aleksander Klumberg (Tallinn, 17 d'abril de 1899 - Tallinn, 10 de febrer de 1958), a partir de 1936 Kolmpere, va ser un decatleta estonià que va competir durant les dècades de 1910 i 1920.
Klumberg s'inicià en l'atletisme cap a 1912, i entre 1915 i 1917 va posseir diversos rècords russos en proves de salt i llançament. A més de l'atletisme, va guanyar tres títols estonians de bandy. Entre 1918 i 1919 va lluitar com a voluntari a la Guerra d'Independència d'Estònia. El 1922 fou el primer atleta en posseir el rècord oficial del decatló, tot i que amb una puntuació inferior al registre obtingut per Jim Thorpe als Jocs d'Estocolm de 1912.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu d'Anvers, on disputà tres proves del programa d'atletisme. Fou cinquè en el llançament de javelina, vuitè en el pentatló i abandonà en el decatló. Als Jocs de 1924 de París guanyà la medalla de bronze en el decatló i fou dissetè en el llançament de javelina.
Va treballar com a professor d'educació física amb l'exèrcit d'Estònia (1919-20), escoles militars (1924-26) i escoles de policia (1927 i 1942-44). També va formar els equips nacionals d'atletisme de Polònia (1927-32) i Estònia. Durant la Segona Guerra Mundial fou arrestat el 1944 pel NKVD i empresonat a l'Extrem Orient Soviètic fins al 1956. És enterrat al cementiri de Rahumäe de Tallinn.

## Millors marques

* Decatló. 6.087 punts (1922)
* Llançament de javelina. 63,60 metres (1935)

## Referències

* 1 2 3 «Aleksander Klumberg». ESBL. [Consulta: 2 maig 2020].
* 1 2 «Emerson Norton Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 23 maig 2018].
* ↑ Fitxa a trackfield.brinkster.net
# Cel·lulasa

La cel·lulasa és un enzim complex especialitzat a descompondre cel·lulosa en glucosa. És sintetitzat majoritàriament per bacteris de l'estómac dels herbívors remugants. Més enllà dels remugants, la majoria dels animals (incloent l'home) no produeixen cel·lulasa i, per tant, no són capaços d'usar la major part de l'energia continguda en les plantes.
Només es coneixen dos animals capaços de produir cel·lulasa, el peixet d'argent i la broma, un mol·lusc bivalve que es nodreix de fusta. També se'l troba als fongs que descomponen la fusta com Eutypa lata o Eutypa armeniacae.
Les condicions òptimes d'acció d'aquest enzim són un pH entre 6,5 i 7 a més d'una temperatura entre 39 i 40 °C.

## Mecanisme de la cel·lulòlisi

La hidròlisi de la cel·lulosa intacta es compleix millor quan aquests tres enzims operen alhora, com ocorre en el cel·lulosoma de Clostridium thermocellum que es troba entre la cèl·lula i el substrat al qual hidrolitza. El cel·lulosoma està constituït per nou llocs polipeptídics d'adhesió a la molècula de cel·lulosa, units a segments duplicats que al seu torn s'uneixen a un altre polipeptid que sobresurt de la capa S en la paret cel·lular.

## Vegeu també

* Bacteris fibrolítics.

## Referències

* http://www.unsa.edu.ar/matbib/micragri/micagricap3.pdf Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine.
# Munir Mohand Mohamedi

Munir Mohand Mohamedi (Melilla, Espanya, 10 de maig de 1989) és un futbolista hispanomarroquí que juga com a porter al Al-Wahda FC La Meca de la Lliga saudita de futbol. Va guanyar el Trofeu Zamora de Segona divisió espanyola de futbol de la temporada 2019-20 amb el Màlaga CF.

## Trajectòria

Debuta com a professional la temporada 2008-09 a l'AD Ceuta. Després d'una temporada, s'incorpora a la UD Almería per jugar a l'equip filial. De nou solament estigué una temporada, passant aquesta vegada a la UD Melilla, on hi jugà fins al 2014 que passa a jugar pel CD Numancia.
L'any 2018 participa amb la selecció de futbol del Marroc a la Copa del Món, disputada a Rússia, com a porter titular, sense passar de la fase de grups. Finalitzada la Copa del Món Munir fitxa lliure pel Málaga C. F., on milità dos campanyes, aconseguint a la temporada 2019-20 el Trofeu Zamora de Segona divisió espanyola de futbol després de solament rebre 29 gols en 39 partits.
L'any 2020 firma pel Hatayspor de la Superlliga de Turquia, on juga fins al juny de 2022, quan marxa al Al-Wahda FC La Meca saudí.

## Palmarès

* 1 Trofeu Zamora de Segona divisió: 2019-20

## Referències

* ↑ «Una portería más internacional con Munir | Málaga - Web Oficial» (en castellà). [Consulta: 30 abril 2022].
* ↑ «Munir gana el Trofeo Zamora de Segunda» (en castellà), 20-07-2020. [Consulta: 30 abril 2022].
* ↑ «De Málaga a Turquía: Munir ya es del Hatayspor» (en castellà). [Consulta: 30 abril 2022].
* ↑ «El club saudí Al Wehda ficha al portero marroquí Munir Mohamedi» (en castellà). [Consulta: 10 desembre 2022].
Munir amb la selecció del Marroc - plantilles de navegació :
Selecció de futbol del Marroc – Copa del Món de futbol 2018
1 Bounou •
2 Achraf •
3 Mendyl •
4 Da Costa •
5 Benatia  •
6 Saïss •
7 Ziyech •
8 El Ahmadi •
9 El Kaabi •
10 Belhanda •
11 Fajr •
12 Munir •
13 Boutaïb •
14 Boussoufa •
15 Bennasser •
16 N. Amrabat •
17 Dirar •
18 Harit •
19 En-Nesyri •
20 Bouhaddouz •
21 S. Amrabatm •
22 Tagnaouti •
23 Carcela •
Seleccionador: Hervé Renard
Selecció de futbol del Marroc – Copa del Món de futbol 2022
1 Bounou •
2 Achraf •
3 Mazraoui •
4 Amrabat •
5 Aguerd •
6 Saïss  •
7 Ziyech •
8 Ounahi •
9 Hamdallah •
10 Zaroury •
11 Sabiri •
12 Munir •
13 Chair •
14 Aboukhlal •
15 Amallah •
16 Ezzalzouli •
17 Boufal •
18 El Yamiq •
19 En-Nesyri •
20 Dari •
21 Cheddira •
22 Tagnaouti •
23 El Khannous •
24 Benoun •
25 Attiyat Allah •
26 Jabrane •
Seleccionador: Regragui :
# Església vella de Sant Pere

Sant Pere i Sant Sadurní o Església vella de Sant Pere és una església, protegida com a bé cultural d'interès local, fora del nucli urbà de Mirambell, vora la carretera d'accés al poble i integrada dins del conjunt del cementiri local. obra de Calonge de Segarra (Anoia) La primera notícia es documenta l'any 1039. El 1143, es realitzà una reconstrucció de l'edifici, i va ser dedicada a les advocacions de Sant Pere i Sant Sadurní. A partir de la construcció de la nova església parroquial de Sant Pere (1890), situada dins del nucli urbà de Mirambell, aquesta església restà sense culte i s'abandonà. Actualment es fa culte ocasionalment.
Es tracta d'un edifici d'una sola nau, planta rectangular, coberta interior amb volta de canó, capelles laterals bastides en els murs laterals i capçada amb absis semicircular. La capçalera presenta una coberta interior amb volta d'un quart d'esfera. La coberta exterior de l'edifici es presenta a doble vessant realitzada amb teula àrab.
La primitiva estructura de l'església, es veu alterada per la inclusió de dos nínxols, oberts ambdós murs laterals exteriors de l'edifici i que s'utilitzen per incloure els propis nínxols funeraris del cementiri del poble.
A la façana de ponent, s'obre l'actual porta d'ingrés a l'edifici, d'estructura allindada i ambdós brancals obrats amb grans carreus de pedra. Damunt de la mateixa es dibuixa un arc de descàrrega i l'obertura d'una finestra espitllada, descentrada. Coronant la mateixa façana, les restes d'un campanar d'espadanya, parcialment enderrocat.
Finalment, l'obra presenta un parament paredat amb grans bloc de pedra, així com l'ús de carreus ambdós brancals de la porta d'ingrés. També hi ha sectors amb presència d'arrebossat emblanquinat, concretament a les zones emprades pels nínxols funeraris del cementiri.

## Notes

* 1 2 3 4 5 6 «ESGLÉSIA DE SANT PERE I SANT SADURNÍ DE MIRAMBELL». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2015].