OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Palol

Can Palol o Mas Palol és un monument del municipi de Sant Gregori (Gironès) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una masia de planta rectangular desenvolupada en planta baixa, pis i golfes. La coberta és de teula àrab a quatre vessants. Les parets portants són de maçoneria, arrebossada a les façanes deixen a la vista els carreus de les obertures i les cantonades. La porta principal és emmarcada per dovelles que formen un arc de mig punt. Sobre la porta hi ha una finestra amb motius religiosos a la llinda. Les tres finestres del pis tenen la llinda i els brancals fets amb carreus bisellats i l'ampit és de pedra emmotllurades. L'interior s'estructura amb tres crugies perpendiculars a la façana principal. Els sostres són fets amb bigues de fusta, mentre el de la cuina és de volta de pedra. A les façanes laterals hi ha cossos annexes pel servei. A la dovella central de la porta d'accés hi ha el cisellat l'any 1681 a més d'un motiu religiós. A les llindes interiors hi figura l'any 1682.

## Referències

* ↑ el nom apareix com «Can Palou» al web de l'Institut Cartogràfic de Catalunya i al nomenclàtor oficial Arxivat 2012-04-14 a Wayback Machine. i com a «mas Palau» al web de Pat.mapa
* 1 2 «Mas Palol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 desembre 2012].
# Sant Miquel del Lloar

Sant Miquel del Lloar és una església del municipi del Lloar (Priorat) protegida com a bé cultural d'interès local. Està dedicada a Sant Miquel Arcàngel.

## Descripció

El temple està format per tres naus amb un creuer sense sobresortir i una cúpula a la intersecció d'aquest amb la nau central. Tot ell és de dimensions reduïdes. El principal material de construcció és la pedra lligada amb morter; la façana està arrebossada i reforçada amb carreus als angles. D'altra banda, el campanar presenta maons als peus i a la part esquerra. La coberta és a dues vessants.
La decoració es concentra a la porta, únic lloc on la pedra apareix treballada. La decoració es compon de dues falses pilastres que emmarquen la porta i sostenen un arc de mig punt sobre el qual hi ha una fornícula amb una imatge en guix de Sant Miquel, reproducció de l'anterior original en pedra (destruït durant la Guerra Civil Espanyola).
Per tancar el conjunt hi ha dues falses columnes que presenten dos segments d'arquitrau amb motius clàssics d'on arrenca un guardapols també en forma d'arc de mig punt. La decoració es completa amb un parell de rostres sobre el primer arc i un parell de petxines a les dovelles d'arrencada del guardapols.

## Història

El 22 de juliol de 1777 es posà la primera pedra amb l'autorització del bisbe de Tortosa i el temple es va concloure en dos anys. A la portalada hi apareix la data de 1780. L'empresari encarregat de la construcció fou Manuel Monté i el vicari impulsor de l'obra en Pere Josep Masip.
Durant la Guerra Civil Espanyola el temple fou malmès i l'estàtua de Sant Miquel que es trobava a la fornícula de la portalada va ser destruïda.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Església de Sant Miquel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2012].

## Enllaços externs

* «Església de Sant Miquel». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Torre del Palau dels Barons de Finestrat

La Torre del Palau dels Barons de Finestrat és un monument arquitectònic ubicat a la vila de Benasau, a la comarca del Comtat (País Valencià). Està declarada com a Bé d'Interés Cultural.
La construcció, que data del segle xvi, forma part de la casa-palau, al centre de la localitat. És de planta quadrada, amb 5 metres de costat, que es va inclinant en la vertical segons avança l'altura, la qual arriba als 16 metres.
Està feta amb maçoneria irregular unida amb morter, tot i que les cantonades han estat reforçades amb carreus de mida uniforme i regular. En la part tocant a la casa, aquestos carreus s'interrompen a la part inferior quan es troben amb la coberta de l'edifici, la qual cosa fa pensar que tot el recinte es va aixecar en el mateix període.
La coberta és a dues aigües, mentre que els forats que exerceixen de finestres manquen d'elements decoratius. Es considera que les finestres més altes corresponen als buits originals, mentre que els de nivells inferiors han estat ampliats amb el pas del temps.

## Referències

* Aquest article pren com a referència el text del Bé d'Interés Cultural incoat per la Conselleria de Cultura de la Generalitat Valenciana.
* 1 2 «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
# Sant Sebastià d'Almenar

Sant Sebastià d'Almenar és una ermita al municipi d'Almenar (Segrià) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Ermita d'una sola nau feta amb un aparell de carreus de pedra irregulars. La coberta és de teula a doble vessant i té un petit campanar d'espadanya. L'accés a l'interior es fa mitjançant una porta d'arc escarser amb un guardapols al damunt. Per sobre de la porta hi ha un ull de bou. Als laterals de l'edifici hi ha unes pilastres que fan de contraforts. En un costat s'aprecia una finestra tapiada i un sortint que pot correspondre a una capella interior. A la llinda de la porta hi ha la data 1812, mentre que la data inscrita a l'escut no es pot llegir. A l'interior es conserva un retaule i dos altars.

## Història

Antigament hi havia una altra ermita de Sant Sebastià, que és patró del poble d'Almenar, en un indret anomenat Sessal tal com indiquen les ruïnes i el nom de Sant Sebastià el Vell que encara perdura. Aquest lloc era conegut també amb el nom de Tossal de les Forques, ja que era el lloc on antigament es plantaven les forques dels condemnats a mort. El divendres Sant s'hi anava en processó.
L'ermita apareix documentada des del 1495, quan Almenar se sublevà contra el seu senyor, Perot de Carcassona. No se'n fa esment a la visita pastoral de 1541, tal vegada perquè estava lluny del poble. Se'n torna a tenir notícies l'any 1673. No se sap exactament quan s'abandona la capella antiga i es construeix la nova. De tota manera, hi ha referències que documenten el procés de degradació de la capella vella: l'any 1774 la volta era caiguda. La confraria de Sant Sebastià es va crear el 1796. A la façana es pot llegir la data 1812 i una altra data no tan clara, que potser podria ser 1710.

## Referències

* 1 2 3 «Ermita de Sant Sebastià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 març 2013].
# Ca Maginet

Ca Maginet és un edifici del municipi d'Alcover protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres de planta baixa i dos pisos. La planta baixa presenta porta d'accés rectangular de grans carreus de pedra, a la dovella central de la llinda figura l'anagrama IHS i la data de 1619. A la dreta de la porta hi ha dues obertures rectangulars. Al primer pis hi ha tres finestres rectangulars amb ampit sobresortint. El segon pis presenta tres obertures rectangulars alineades amb les del pis inferior. L'edifici es corona amb un petit ràfec. L'obra és de paredat arrebossat.

## Història

Ca Maginet fou construïda l'any 1619 i forma part del conjunt d'habitatges que s'edificaren a Alcover al llarg dels segles XVII i XVIII dintre del clos antic de la vila.

## Referències

* 1 2 «Ca Maginet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 setembre 2013].
# Çò des deth Hustèr

Çò des deth Hustèr és un edifici del municipi de Les (Vall d'Aran) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Çò des deth Hustèr comprèn una notable casa al davant de la Carrera i dues bordes exemptes al darrere. La casa de secció rectangular presenta la façana orientada a la "capièra", amb la lluerna de la "cava", i tres obertures allindanades en les dues plantes; dues "lucanes" i una "humenejà" en "l'humarau" amb dos nivells en la pala posterior. La coberta d'encavallades de fusta suporta un llosat de pissarra de dos vessants. La porta, elevada com s'ha dit, és presidida per un bloc de pedra que duu gravat: AÑO 1913 TCR [TOMÀS CARRERA ?]. En la planta superior destaca el voladís d'un balcó de ferro forjat sobre permòdols, el qual unifica les obertures decorades amb grosses sanefes que destaquen les llindes. La pintura juga amb el contrast de colors del gris i el blanc, i en les cantonades imita una obra de carreus. La façana de ponent desenvolupa la mateixa estructura que la principal, però, amb materials més pobres i sense decorar; així la balconada és ací resolta amb fusta i seguint la tipologia tradicional.Fins i tot, el "penalèr" de migdia és aprofitat per una tercera balconada, de fusta, sota un empostissat, essent aixoplugat per les pales. La banda septentrional conté també obertures en les tres plantes, i en planta baixa el cos sobresortint de "l'horn de pan".

## Història

Carrera és un dels cognoms més antics de la Val (1263, Bossost). A banda dels Hustèr trobem documentada a Les altres branques a Çò de Josep de Naut i Lorrei; fins i tot al veí poble Hòs. Al segle xvii consta que Pere Joan Carrera exercí de rector de Les (1739-43) i Jaume Carrera de Sabater.

## Referències

* 1 2 «Çò des deth Hustèr». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].
# Sant Miquel de Tartareu

Sant Miquel de Tartareu és una església a Tartareu, al municipi de les Avellanes i Santa Linya (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Sant Miquel, antiga església parroquial del poble de Tartareu, està situada enlairada prop de les ruïnes del castell i de les restes d'una altra església, també romànica. És una església d'una sola nau amb planta de creu llatina. Té un sol absis, de planta semicircular, i una capella a cada banda. L'absis presenta una finestra de doble esqueixada i arc de mig punt monolític. El presbiteri és situat en un nivell superior. La nau i la capella lateral nord són cobertes amb volta de canó apuntada, mentre que la capella sud, que sembla correspondre als segles XVI-XVII, no conserva aquest tipus de coberta. S'accedeix a l'interior mitjançant una porta adovellada situada al mur sud. Al mur oest tan sols hi destaca una petita finestra amb forma de creu grega. L'edifici és fet tot de pedra, amb carreus de mida irregular, ben escairats i polits i disposats en filades regulars.

## Història

Sant Miquel està situada damunt d'un turó, a l'antic fossar de Tartareu. És obra dels segles XI-XIII. La primera referència documental de l'església és de l'any 1083, en què el comte d'Urgell Ermengol IV i la seva esposa Adelaida fèien donació a la canònica de Santa Maria de Solsona de l'església del castell de Tartareu.
L'edifici primitiu degué abandonar-se a la segona meitat del segle xii, durant la qual es construí la nova església de Sant Miquel, l'actual, aprofitant com a material de construcció els carreus de l'antiga.
Aquest temple tingué funcions parroquials fins al segle xviii, en què es traslladaren a una nova església bastida al peu del turó del castell.
En l'actualitat cada any se celebra un aplec de renom coincidint amb el dia del sant patró (29 de setembre).
Durant els anys 1980-1983 es va condicionar una mica per a poder tornar a celebrar missa el dia del sant.
Pel maig de 1991 es va dur a terme una campanya d'excavacions arqueològiques que van deixar al descobert la construcció del segle xii o primera meitat del xiii. Arrel d'aquesta campanya d'excavacions l'església fou restaurada amb l'ajut, per subvenció, del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya.
Durant els treballs de restauració de l'interior del temple (1991-1992), que comportaren l'eliminació de la banqueta correguda adossada als murs de la nau i la supressió dels tres graons inicials d'accés al presbiteri, tot obra dels segles XVI-XVII, es va trobar a la zona antiga de l'altar una arqueta de fusta que contenia set monedes encunyades a nom de Teresa d'Entença (1314-1327). Malauradament l'arqueta es va destruir, però cal relacionar aquest element amb una possible consagració tardana de l'edifici o algun fet similar.

## Referències

* ↑ Romànic Obert. «Església de Sant Miquel de Tartareu». Arxivat de l'original el 3 d’octubre 2013. [Consulta: 29 setembre 2013].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Sant Miquel de Tartareu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Castell de Navès

El castell de Navès és un edifici de Navès (Solsonès) declarat bé cultural d'interès nacional. És un castell termenat documentat el 1103, actualment és una masia sobre murs antics del vell castell. Està situat a l'extrem oriental del veïnat de cases esparses que hi ha al voltant de l'església parroquial de Navès.

## Descripció

Es conserva la part baixa de la torre principal, de 5,50 m de diàmetre. L'alçada és d'uns 3 m a la banda meridional i uns m a tramuntana. Fou bastida damunt la roca. L'aparell constructiu presenta carreus majoritàriament grossos (per exemple, 20 x 60 cm o 30 x 140 cm); també n'hi ha de menors. Les pedres són unides amb morter de calç de poca qualitat.
Aquest edifici degué ser construït vers el segle xii. En època moderna se li degué escapçar els dos pisos superiors i hi foren afegits reforços laterals.

## Història

El castell, situat en el pla de Navès, una de les zones més fèrtils de la vall de Lord és esmentat ja el 968, quan el bisbe d'Urgell Guisad, que el tenia per compra al jutge Adó, el donà en propi alou a Mir. La nissaga dels Mir tingué amplis dominis en aquest sector, almenys durant dues centúries; el 1094, fou donat per Ermessèn, junt amb l'honor de «Navazes» a un descendent seu, Ramon Mir o Miró, que, el 1103, donà a l'església de Santa Maria de Solsona el castell i la parròquia de Navès, amb el castell de Pujol Melós i altres esglésies annexes. Els papes Alexandre III i Climent III feren esment del castell els anys 1180 i 1188.
L'any 1218 el castell fou donat com a regal de noces a Ramon de Meda i esposa Sança. El 1235 n'era castlà Guillem de Besora. El 1254 n'eren senyors la família dels Josa. El rei Jaume I pernoctà en aquest castell el 27 de juny de 1259, quan vingué a aquestes terres des de Manresa evitant Cardona per l'enfrontament amb la família dels vescomtes, aliats amb els comtes de Foix. El 1292 fou castlà Ramon de Jorba mentre el senyoriu era ostentat per Ramon d'Anglesola que el lliurà al paborde de Solsona. L'any 1312 Ramon de Jorba fill vengué al paborde de Solsona les castlanies de Navès i Besora.
A partir de la meitat del segle xiv l'esplendor del castell i els seus entorns minvà. S'abandona el conreu i es produeix un fort despoblament. Els valls del castell han estat desfets o omplerts i el clos partit entre el mateix castell i les cases Motjana i Macià. El conjunt arquitectònic que ens ha arribat és el producte de reformes introduïdes durant els segles XVI-XVIII. El conjunt, que delimita perfectament la fortificació, s'ha mantingut en part perquè ha estat habitat fins als nostres dies.

## Referències

* ↑ «Castell de Navès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
* 1 2 3 4 5 Catalunya Romànica, vol. XIII El Solsonès La Vall d'Aran. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1987, p. 166-167. ISBN 84-7739-013-4.

## Enllaços externs

* «Castell de Navès». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Col·legi de Grau i de Gras

El Col·legi de Grau i de Gras és un edifici de Benifallet (Baix Ebre) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Aquest edifici, que fa cantonada, consta d'una planta baixa amb pati interior obert, un primer pis (on es troba la biblioteca i la seu del Club de Futbol local), i les golfes. Té planta en forma de U. La planta baixa és porticada amb arcades de mig punt, excepte en la part frontal del pati, on les arcades són en carpanell, tant en les de la planta baixa com en les balustrades del primer pis. El braç més llarg de la construcció està ocupat per l'antic convent i per l'església d'aquest mateix, de qui és l'espai que es pot veure des del carrer.
Els materials constructius emprats són carreus de pedra i fusta. La superfície interior o del pati presenta una decoració sòbria, lineal, amb esgrafiat. Les cobertes són teulades de doble vessant.

## Història

Com ja assenyalen les làpides presents en l'edifici, aquesta fundació feta per Na. Magdalena de Grau i de Gras estava destinada a ser un col·legi per a noies, dirigit per monges de l'ordre de l'anunciata, que tenien el seu convent en el mateix edifici. Va funcionar com a tal fins abans de la Guerra Civil, moment en què restà abandonat.
Des del 1974 pertanyia al Bisbat de Tortosa que va cedir-lo al municipi durant 29 anys. El 15 de gener de 2019, finalitzada la cessió, el Bisbat va posar-lo a la venda i l'any 2020 va passar a ser propietat municipal. Actualment hi ha diverses dependències treballant dins l'edifici: lloc de reunió del Club de Futbol del poble, biblioteca "Santiago Rusiñol" de la Xarxa de biblioteques de la Generalitat de Catalunya (Diputació de Tarragona), el servei de Correus i el consultori mèdic.
Sobre l'entrada hi ha una inscripció on es pot llegir: «D.O.M. / "COLEGIO DE GRAU Y DE GRAS" / FUNDADO POR EL ALBACEAZGO / DE LA ILUSTRE SEÑORA / DOÑA MAGDALENA DE GRAU Y DE GRAS / AÑO MCMXIII».

## Referències

* 1 2 3 4 «Col·legi de Grau i de Gras». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 agost 2014].
* ↑ El convent de Benifallet passa a ser de titularitat municipal; article publicat per aguaita.cat el 03/03/2020.

## Enllaços externs

* «Col·legi de Grau i de Gras». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Castell de Banyeres

El castell de Banyeres és un edifici de Banyeres del Penedès (Baix Penedès) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

En roman part d'una torre situada al cim del puig, parcialment enderrocada. Tenia una estructura cilíndrica de la qual resta menys de la meitat. És feta de paredat amb carreus irregulars. Té una alçada aproximada de 12 m.

## Història

La primera referència escrita de la torre de guàrdia de Banyeres és del 938, a la confirmació de les possessions de Lluís d'Ultramar. L'any 988 el rei Lotari assignà al monestir de Sant Cugat el domini de la torre i d'altres castells. En el turó del Puig s'ha trobat restes de ceràmica musulmana, la qual cosa originà dues hipòtesi: el lloc fou ocupat pels sarraïns o bé la ceràmica hi arribà gràcies al comerç. L'any 1032 el bisbe Guadall va atorgar com a feu el "castell de Banyeres" a Mir Llop Sanç. Els Banyers eixamplaren els seus dominis (l'Albornar, Tomoví, Albinyana), que obtingueren en feu de Sant Cugat durant el segle xi. El 1177 el bisbe de Barcelona pledejà contra Guisla de Banyers per usurpació dels drets que la mitra tenia en aquest castell. El 1371 el castell passà al patrimoni reial. Al segle xvii, el castell i el lloc de Banyeres encara pertanyien a la corona.

## Referències

* 1 2 «Castell de Banyeres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Castell de Banyeres». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* «Castell de Banyeres». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Santa Maria de Santa Oliva

Santa Maria de Santa Oliva és una església de Santa Oliva (Baix Penedès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una església d'una sola nau, dividida en tres trams, amb dues capelles laterals a banda i banda. Està coberta per una volta d'aresta, els arcs de la qual es recolzen en mènsules. L'absis és semicircular i presenta quatre nervis que es recolzen a la paret gràcies a unes cartel·les.
La façana romànica està rematada per un campanar de cadireta de tres cossos a sobre i una nau construïda possiblement entre els anys 1564 i 1569. En destaca la porta formada per dos arcs de mig punt en degradació resseguida per una motllura, que a més està emmarcada per un guardapols de forma rectangular.
Construïda amb carreus regulars. De la façana principal cal destacar la porta formada per una arquivolta que es recolza sobre dues columnes i dues pilastres amb motllura trencada a la línia d'impostes, des d'on arrenquen dos arcs de mig punt. Als peus de l'església hi ha una espitllera en forma de rosassa.

## Història

L'església de Santa Maria fou profanada pels àrabs a inicis del segle xii. El 1158 el bisbe de Barcelona cedí aquesta església al monestir de Sant Cugat perquè hi fundés un monestir. El 1173 el monestir funcionava amb un sol monjo amb el títol de prior que vivia amb un sacerdot beneficiat i alguns deodonats. Aquest priorat de Santa Oliva, benedictí i filial de Sant Cugat, absorbí aviat l'església de Sant Julià, mentre l'església de Santa Maria passava a ser parròquia. Al segle xv, però, ja hi havia cap monjo ni deodonant i només un monjo de Sant Cugat conserva el títol de prior de Santa Oliva.

## Referències

* 1 2 3 4 «Santa Maria de Santa Oliva». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Santa Maria de Santa Oliva». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Ca l'Oriac

Ca l'Oriac és una obra del municipi de Teià (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici cobert amb una teulada a doble vessant i amb el carener perpendicular a la façana principal. Es tracta d'una masia de planta baixa i pis, amb una porta d'arc de mig punt adovellat situada a la banda esquerra del conjunt. També destaca la llinda de pedra d'una finestra, situada al mig del pis, en la que s'observa una petita motllura gòtica; els brancals també són fets amb carreus de pedra ben tallats i polits.
Es pot observar perfectament que a la banda dreta de la masia hi ha un annex que continua amb la línia d'inclinació de la teulada, i un altre a la banda esquerra que trenca amb l'estructura general.

## Història

La Casa és documentada des de l'any 1269, moment en què es troba sotmesa al lliurament d'un cens eclesiàstic al monestir de Sant Miquel del Fai. Tanmateix, la família Uriach no apareix relacionada amb la casa fins al segle xvi. Al segle xix, per extinció de la branca masculina, la casa passa a ser propietat de la família Sabater.

## Referències

* 1 2 3 «Ca l'Oriac». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 agost 2014].