OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cases Pere Català

Les Cases Pere Català és un conjunt de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Conjunt de dues cases aparionades i simètriques d'un cos cadascuna, que comparteixen una façana noble, amb obertures d'arc rebaixat rematades amb una faixa engaltada en els brancals i llinda amb l'ampit de les finestres del pis motllurat.
La composició és emmarcada per sengles pilastres en la planta baixa, que culmina en una petita cornisa i un sòcol de davantal en la planta pis, on les pilastres es transformen en un engaltat que imita falsos carreus els quals envolten el parament amb uns esgrafiats amb motius florals.
Les cases estan rematades per un fris amb una motllura que forma el dibuix d'un rombe horitzontal. Per damunt del fris falta la balustrada de coronament, probablement de peces ceràmiques o de morter modelat similar a les presents en altres edificis de la plaça Barcelona.
L'entrada a la casa de l'esquerra conserva encara la disposició tradicional amb el portal de fusta i la porta interior de vidriera, amb un arrambador de majòliques blaves.
L'excel·lent composició, fonamentada amb una simetria rigorosa amb l'èmfasi de les proporcions i el motiu repetit de l'arc rebaixat, els rombes o el fons esgrafiat fan que aquests edificis destaquin com uns bons exemples de l'arquitectura popular dels mestres d'obres del segle xix.

## Història

Pere Català i Farrés, veí de Sant Cugat del Vallès, en data 16 de juliol de 1871 sol·licità llicència d'obres per fer aquesta casa, segons plànols del mestre d'obres Agustí Mas.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Cases Pere Català». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 17 maig 2021].
# Museu Arqueològic de Corfú

El Museu Arqueològic de Corfú (en grec:Αρχαιολογικό Μουσείο Κέρκυρας) es troba a l'illa de Corfú, (Grècia). Va ser construït entre 1962-1965 en un terreny va ser donat per la ciutat de Corfú. El seu propòsit inicial era albergar les troballes arqueològiques del Temple d'Àrtemis a Corfú. El 1994 es va ampliar amb l'addició de dues sales més d'exposicions que mostren les més recents troballes de l'antiga ciutadella de la ciutat. Es troba en la adressa: 1 Vraila Armeni St.
El 15 d'octubre de 2010, el museu va tancar per obres sense data de reobertura anunciada.

## Col·leccions

Les col·leccions del museu inclouen:
* Una col·lecció d'origen desconegut.
* Les troballes de les excavacions de l'antiga ciutat de Corfú.
* Les troballes de la regió de Cassiope a Corfú.
* Les troballes de les excavacions al districte de Tespròcia.
Les obres principals són:
* Els Gòrgones del frontó del temple d'Àrtemis de Corfú. És el frontó de pedra més antic a Grècia, datat de 590 a 580 aC i que es descriu al New York Times Review com: «el millor exemple que existeix d'escultura arcaica de temple».
* El Lleó de Menecrates. Aquesta és l'obra d'un famós escultor corint de l'època arcaica. Datada cap a finals del segle setè abans de Crist.
* El frontó de Dionís (Baco). Datat de 500 abans de Crist.
* La base i la part del cos d'un kore de l'últim període arcaic. Es va trobar durant l'excavació d'un taller de ceràmica a l'àrea de Figareto.
* Un tors de marbre d'Apol·lo. Aquesta és una còpia de l'estàtua original de l'«Apol·lo Parnopis» creat per Fídies. Datat del segon segle després de Crist.
* Una estela funerària amb inscripció de Philistion filla d'Agenos i Arpalis.
* Petites estàtues de terracota d'Àrtemis. Van ser trobades en grans quantitats al petit temple d'Àrtemis a Kanoni en la ciutat de Corfú.
* Monedes trobades en excavacions en diversos llocs de Corfú.
* El Lleó de Menecrates.
* Gòrgona del frontó del Temple d'Àrtemis de Corfú.
* Estela funerària.
* Tors de marbre de Apol·lo.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 «Corfu Archaeological Museum from the Internet archive». Arxivat de l'original el 2006-04-27. [Consulta: 27 abril 2006].
* ↑ e-kathimerini, 16 October 2010 via Internet Archive.Consulta:2 de gener de 2014
* ↑ «New York Times review of the Archaeological Museum of Corfu». [Consulta: 2 gener 2014].
* ↑ Facaros, Dana; Theodorou, Linda. Greece. New Holland Publishers, 2003, p. 450. ISBN 978-1-86011-898-2 [Consulta: 2 gener 2014].
* ↑ «Tituli sepulcrales» (en grec). Arxivat de l'original el 2014-01-02. [Consulta: 2 gener 2014].

## Enllaços externs

* New York Times review of the Archaeological Museum of Corfu
* Corfu Archaeological Museum from the Internet archive
* Corfu Archaeological Museum from the Greek Ministry of Culture website Arxivat 2007-05-05 a Wayback Machine.
# (119) Altea

(119) Altea és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides i va ser descobert el 3 d'abril de 1872 per James Craig Watson des de l'observatori Detroit d'Ann Arbor, als Estats Units d'Amèrica. Rep aquest nom per Altea, un personatge de la mitologia grega. Està situat a una distància mitjana de 2,582 ua del Sol, i pot apropar-se fins a 2,373 ua. La seva inclinació orbital és 5,782° i l'excentricitat 0,08101. Triga a completar una òrbita al voltant del Sol 1.515 dies.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 24. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 27 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D. Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «(119) Althaea» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 19 juny 2015].
Viccionari
# Casa de Tomàs Pla

La Casa de Tomàs Pla és una obra de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa d'un cos amb eixida i sortida posterior vers el carrer Dos de Maig, amb eixida a la part posterior i entrada per la plaça Barcelona.
La planta baixa, segons el projecte original, en la meitat de l'esquerra era una bodega i en la meitat de la dreta hi havia un vestíbul comú a la bodega i la casa, així com les escales per anar a dalt, el menjador i la cuina. Al final de la bodega hi havia la quadra pel bestiar i la comuna amb el corresponent pou mort. A la planta alta hi havia les habitacions amb la principal en forma de sala i alcova. També hi havia el magatzem de llegums i fruites, així com el terrat amb una comuna addicional. La composició de façana és gairebé simètrica malgrat la varietat funcional de les dependències que donen a façana. En el projecte de l'arquitecte Emili Sala i Cortés proposà una façana de gran rigor acadèmic, en què destaca un estucat imitant carreus, i les obertures amb remats d'imposta coríntia, sota els arcs rebaixats i llindes ornamentals de la planta baixa. L'arcada de la dreta, que correspon a l'entrada tant de l'habitatge com de la bodega, és més àmplia que l'obertura de l'esquerra que és una finestra amb reixat.
Destaca la correcció de les proporcions amb què es tractaven les referides obertures basades, tant a baix com a dalt, en l'ús de la regla àuria o del nombre d'or que permet disposar de dues obertures i arcades d'amplades diferents amb les proporcions correctes en ambdós casos. Les obertures de la planta superior tenen, com les de baix, impostes corínties, si bé, en aquest cas, tenen llindes amb fris i cornisa.
La casa està rematada per una balustrada de peces ceràmiques al damunt d'una cornisa.

## Història

El senyor Tomàs Pla i Grau, veí de Sant Cugat del Vallès, en data 17 d'abril de 1873, sol·licità llicència d'obres per fer aquesta casa, segons plànols de l'arquitecte Emili Sala i Cortès.
Aquesta casa es coneixia amb el renom de cal Sist.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Casa de Tomàs Pla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 17 maig 2021].
# Arvid August Afzelius

Arvid August Afzelius (6 de maig de 1785, Hornborga - 25 de setembre de 1871, Enköping) va ser un botànic, pastor, poeta, historiador, mitòleg suec. Era fill del ministre de Falkirk Per Afzelius i de Inga Magdalena Lundström. Va estudiar a la Universitat d'Upsala i es va doctorar l'any 1809. A partir de 1810 fou professor a l'escola Frimurarbarnhusets d'Estocolm.
L'any 1811, va ser ordenat sacerdot a Skara, i aviat es va convertir en predicador. Durant aquest temps es va conèixer amb el famós filòleg danès Rasmus Christian Rask. Per invitació de Afzelius, Rask va viure a la casa seva (1816-1818), i d'ell va aprendre molt sobre la literatura islandesa. En 1821, es va convertir en vicari d'Enköping.
Es va casar l'any 1816 amb la baronessa Sophia Ottiliana Ramsay. L'any 1831 ho feu amb Sophia Charlotte Fernbohm; i l'any 1848 amb Wilhelmina Elisabeth Elfstrom. Va tenir un total de 17 fills, dels quals onze li van sobreviure. Entre ells es poden esmentar al farmacèutic Fridlef Afzelius i el predicador Henry Afzelius.
Des de 1828 fins a la seva mort va ser rector d'Enköping. Va ser conegut principalment com un col·laborador del savi historiador Erik Gustaf Geijer, en la gran col·lecció de cançons populars sueques, Svenska folk-visor från forntiden, en tres parts. (Estocolm, 1814-1817).
Va publicar també les traduccions de Edda poetica i Hervarar saga, i una història de Suècia amb Carles XII (amb una traducció alemanya publicada en 1842), així com poemes originals.

## Altres publicacions

* 2012. Swenska Folkets Sago-H Fder... Ed. reimpresa de Nabu Press, 360 pàg. ISBN 1277913846
* 2010. Minnen. Ed. reimpresa de BiblioBazaar, 598 pàg. ISBN 1148075569
* 2010. Svenska Folk-Visor Frn Forntiden. Vol. 3. Amb Erik Gustaf Geijer. Ed. reimpresa de BiblioBazaar, 258 pàg. ISBN 1148532811
* 1868. Swenska folkets sago-häfder: eller Fäderneslandets historia, sådonen hon lefwat och till en del ännu lefwer i sägner, folksånger och andra minnesmärken. Till läsning för folket. Vols. 6-7. Ed. Z. Haeggström, viii+ 313 pàg. 1868 en línia

## Referències

* 1 2 Garzanti, Aldo. Enciclopedia Garzanti della letteratura (en italià). Garzanti, 1974, p. 6.
* ↑ Federal Agency for Agriculture and Food
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Celesti

Celesti (Celestius) fou un amic i partidari de Pelagi (heresiarca) i, per tant, de les doctrines pelagianes que foren també de vegades anomenades celestianes.
Sembla que va néixer a Campània i fou advocat, però després es va fer monjo (409) i va adherir a les tesis de Pelagi al que va acompanyar a Cartago, on al cap de poc fou acusat d'heretgia (vers el 412) i fou declarat culpable i excomunicat. Va preparar una apel·lació al papa Innocenci I i mentre es va retirar a Efes on va arribar al rang de prevere i va restar cinc anys tranquil.
El 417 va anar a Constantinoble d'eon fou expulsat ràpidament per Àtic, l'enemic i substitut de Joan Crisòstom. Llavors va anar a Roma i va presentar el seu cas decant el Papa Zòsim I (que havia succeït a Innocenci I). El Concili de Cartago fou revocat per precipitació i Celesti fou reinstal·lat en els seus privilegis i drets; els prelats africans van ratificar la decisió sense èxit i van apel·lar a la cort imperial. Sembla que van obtenir un decret d'Honori de 20 d'abril del 418 en què desterrava a Celesti, Pelagi i els seus seguidors dels seus dominis; aquestes mesures foren conservades per Constanci III (421) i pel Papa Celestí I.
Vers el 429 fou expulsat de Constantinoble per una proclamació de Teodosi el gran a sol·licitud de Marius Mercator. És esmentat en un concili celebrat a Roma el 430 i després desapareix de la història.
Va escriure unes Epistolae sobre temes morals, dirigides als seus familiars; va escriure també Contra Traducem Peccati,, Definitiones o Ratiocinationes, i Libellus Fidei.
# (121) Hermione

(121) Hermione és un asteroide que forma part del cinturó exterior d'asteroides descobert per James Craig Watson el 12 de maig de 1872 des de l'observatori Detroit d'Ann Arbor, als Estats Units d'Amèrica. Rep la denominació per Hermíone, un personatge de la mitologia grega.
Hermione està situat a una distància mitjana del Sol de 3,45 ua, i pot allunyar-se'n fins a 3,912 ua. La seva inclinació orbital és 7,596° i l'excentricitat 0,1341. Triga a completar una òrbita al voltant del Sol 2.340 dies.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 24. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 27 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D. Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglés). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.

## Enllaços externs

* «(121) Hermione» (en anglés). Minor Planet Center. [Consulta: 21 juny 2015].
Viccionari
# Amadeu Pitarch Chiveali

Amadeu Pitarch Chiveali va ser un poeta català del segle xx.
Estigué en contacte amb els cercles culturals de Castelló de la Plana del corrent literari que impulsava una creació literària localista per expressar un particularisme propi enfront d'un cercla cultural més renovador que aspirava a assumir nous supòsits estètics.
Amb altres poetes com Enric Ribés Sangüesa, Francesc Alloza, Lleonard Mingarro o Joan B. Valls van basar la seva escriptura en el patrimoni idíl·lic reverenciat d'inspiració renaixentista amb una poesia escrita des de l'enyor qu emostra la feina i els costums típics del poble i la tradició.
La seva poesia és de to jocfloralesc i de temàtica popular, com la resta del seu cercle cultural. Pitarch publicà la seva obra en revistes disperses de l'època. A Visions i cants d'un pastor (1914) recull l'obra poètica que havia publicat fins a aquell moment. Sota el mestratge de Teodor Llorente. Entre les composicions marianes va fer A la Verge del Lledó o Lloada sia la Verge.

## Referències

* 1 2 Jordi Carbonell. Miscel·lània Jordi Carbonell. L'Abadia de Montserrat, 1991, p. 215–. ISBN 978-84-7826-360-8.
* ↑ Vicent Simbor Roig. Els fonaments de la literatura contemporània al País Valencià (1900-1939). Institut de Filologia Valenciana, 1988, p. 48. ISBN 978-84-7202-905-7.
* ↑ Lluís Meseguer i Pallarés. Castelló literari: estudi d'història cultural de la ciutat. Diputació de Castelló, 2003, p. 274. ISBN 978-84-8021-400-1.
* ↑ «Amadeu Pitarch Chiveali». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Manuel Garcia Grau. Poètiques i voluntats per a una societat perifèrica: (nord del país Valencià, 1933-1966). L'Abadia de Montserrat, 1994, p. 55–. ISBN 978-84-7826-529-9.
* ↑ Sicania : revista mensual, local, regional, nacional, sumario y guía de cultura valenciana. Universitat de València, 2002, p. 126–. ISBN 978-84-370-5351-6.
# Crescenciano Bilbao Castellanos

Crescenciano Bilbao Castellanos (Barruelo de Santullán, 1892 - Cuernavaca, 25 de desembre de 1961) va ser un polític i sindicalista espanyol, membre del PSOE i la UGT. Durant la Segona República va ser diputat a Corts.

## Biografia

Va néixer en la localitat palentina de Barruelo de Santullán en 1892.
A l'edat de deu anys, sense si més no haver acabat els estudis primaris, va començar a treballar en una mina explotada per la Companyia dels Camins de Ferro del Nord d'Espanya. En 1907 va ingressar en la Unió General de Treballadors (UGT) i cinc anys després ho faria en el Partit Socialista Obrer Espanyol (PSOE), desenvolupat una ràpida activitat sindical.
De cara a les eleccions de 1933 va presentar la seva candidatura a Corts per la circumscripció de Huelva, obtenint 60.137 vots i aconseguint així l'acta de diputat. A l'octubre de 1934 va prendre part en la vaga revolucionària convocada pel PSOE i altres organitzacions obreres, si bé aquesta acabaria sent un fracàs. Crescenciano Bilbao va ser detingut per les autoritats portugueses a Vila Real de Santo António quan tractava d'abandonar Espanya, i fou posteriorment retornat a territori nacional i empresonat. Aconseguiria revalidar el seu escó als comicis de 1936, als quals va acudir integrat en les llistes del Front Popular. En aquestes eleccions va obtenir 78.661 vots. Després d'això va ser posat en llibertat per les autoritats.
Després de l'esclat de la Guerra civil es va unir a la columna manada pel general José Miaja, que va operar al front de Còrdova. Posteriorment va passar a formar part del comissariat polític de l'Exèrcit Popular de la República, servint com a comissari de l'Exèrcit de l'Est. A instàncies d'Indalecio Prieto, a l'octubre de 1937 seria situat al capdavant del Comissariat general —en substitució del filocomunista Julio Álvarez del Vayo. Cessaria de tots els seus llocs en la primavera 1938.
Amb la derrota republicana va abandonar Espanya i va marxar a l'exili, instal·lant-se a Mèxic al costat de la seva família.
Va morir a Cuernavaca la revetlla de nadal de 1961, als 71 anys.

## Referències

* ↑ Álvarez Rey, 2009, p. 404.
* ↑ Álvarez Rey, 2009, p. 404-404.
* ↑ Álvarez Rey, 2009, p. 406.
* ↑ Domínguez, 2016, p. 111.
* ↑ Álvarez Rey, 2009, p. 406-407.
* ↑ Espinosa Maestre, 1996, p. 45.
* ↑ Álvarez Rey, 2009, p. 407.
* ↑ Moreno Gómez, 1985, p. 245, 387.
* ↑ Álvarez Gómez, 1989, p. 389.
* ↑ Álvarez Rey, 2009, p. 408-409.
* ↑ Espinosa Maestre, 1996, p. 407.
* ↑ Álvarez Rey, 2009, p. 409-410.
* ↑ Álvarez Rey, 2009, p. 413.

## Bibliografia

* Álvarez Gómez, Santiago. Los comisarios políticos en el Ejército Popular de la República. Ediciós do Castro, 1989.
* Álvarez Rey, Leandro. Los Diputados por Andalucía de la Segunda República, 1931-1939: diccionario biográfico. I. Centro de Estudios Andaluces, 2009.
* Domínguez, Mari Paz Díaz. Cincuenta años en la prensa de Huelva. Universidad de Huelva, 2016. ISBN 978-84-16621-36-1.
* Espinosa Maestre, Francisco. La Guerra civil en Huelva. Diputación Provincial de Huelva, 1996.
* Moreno Gómez, Francisco. La Guerra civil en Córdoba (1936-1939). Córdoba: Alpuerto, 1985.
# Casa al carrer Xerric, 3 (Sant Cugat del Vallès)

La Casa al carrer Xerric, 3 és una obra de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una casa de cos de planta baixa i pis. La façana presenta als extrems una franja vertical formada per una imitació de carreus. La coberta és un terrat tancat per una balustrada. Entre la planta i el pis hi ha una cornisa.

## Referències

* ↑ «Casa al carrer Xerric, 3». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 17 maig 2021].
# Metròon

El Metròon o l'antic buleuteri de l'Àgora atenenca es presenta com un edifici pràcticament quadrat, que mesura 23 metres de costat. Va ser construït entre els anys 509 i 507 aC.
Els fonaments del pòrtic frontal eren d'una basta roca vermellosa. Se suposa que posseïa cinc suports interiors, però no s'ha trobat cap resta. Aquests fonaments són al plànol, la mida i l'emplaçament de l'edifici que han permès identificar-ho com l'antic buleuteri, on es reunien els participants de la bulé, i que data de l'època de Clístenes.
Després de la construcció del nou buleuteri, l'antic edifici va conservar, tanmateix, certes funcions encara que limitades. A partir del segle v aC, quan la bulé es reunia encara en aquest lloc, l'edifici era utilitzat per a la conservació dels arxius de la ciutat. Aquests arxius van acabar en l'antic buleuterib, també quan la bulé no es va reunir més enllà. És aleshores quan l'edifici va rebre un nou nom: el «Metròon», santuari dedicat a Rea, mare de les déus de l'Olimp. Al 140 aC, l'antic complex va ser finalment reemplaçat per una construcció nova erigida damunt el Metròon.

## Vegeu també

* Àgora d'Atenes
* Buleuteri

## Referències

* 1 2 Métrôon (francès)
* ↑ Mee, Christopher; Spawforth, Anthony. Grecia continental. Guía arqueológica. Madrid: Acento, 2001, p. 66. ISBN 978-84-483-0635-X.

## Enllaços externs

* Buleuteri i Metròon; (francès)
* Cross sections through the Metroon-Bouleuterion complex (Seccions transversals del complex Metròon-Buleuteri);(anglès).
* Sobre el Buleuteri Vell (Metròon d'Atenes, al Proyecte Perseus; (anglès)
# Batalla de Saule

La batalla de Saule va tenir lloc el 22 de setembre de 1236 entre els Germans Livonians de l'Espasa i els samogitians pagans. Estant derrotats, la resta dels Germans Livonians van acceptar la incorporació a l'Orde Teutònic el 1237.
* En letó: Saules kauja («batalla del sol»)
* En lituà: Saulės mūšis («batalla del sol»)
* En alemany: Schlacht von Schaulen («batalla de Saule»)

## Història

Els Cavallers Livonians, sota el comandament del mestre Volquin, van tenir seriosos problemes a la dècada de 1230, juntament amb pocs recursos financers i falta de soldats. L'any 1236 Volquin va comandar una guerra, amb l'ajut del príncep de Pskov, cap al sud a la Samogítia.
Acompanyats per croats de Holstein, els Germans Livonians van saquejar diversos poblats dels samogitians, els quals havien escapat anteriorment. En el seu retorn cap al nord, els cavallers es van trobar amb un determinat grup de samogitians en un gual. Sense voler córrer el risc de perdre els seus cavalls en les terres pantanoses, els croats de Holstein van refusar lluitar a peu, forçant als livonians a acampar per passar la nit.
L'endemà un exèrcit compost de samogitians dirigits pel duc Vykintas i lituans comandats pel duc Mindaugas, van atacar l'exèrcit invasor. Les lleugerament armades forces natives sota el comandament dels Germans Livonians van fugir de la batalla, mentre els cavallers i els croats, inclòs Volquin, van ser anihilats.

## Ubicació

La Die livlandische Chronik Hermanns von Wartberge (Chronicum Livoniae, en llatí; 1372), de Hermann von Wartberge diu que la batalla va succeir en «terram Sauleorum» -«terra de Saule», el lloc exacte de la qual no es coneix-. Es creu que va poder haver estat a la rodalia de Šiauliai (Lituània), o també a les proximitats de la petita ciutat de Vecsaule en Bauska -en el territori que és avui el sud de Letònia-. El 1965, l'historiador alemany Friedrich Benninghoven va proposar el poble Jauniūnai del districte municipal de Joniškis de Lituània com el possible lloc de la batalla.

## Referències

* ↑ Frucht, Richard. Eastern Europe (en anglès). ABC-CLIO, 2005. ISBN 9781576078006.
* ↑ Miljan, Toivo. Historical Dictionary of Estonia (en anglès). Scarecrow Press, 2004. ISBN 9780810849044.
* ↑ «Saulė-Šiauliai, Battle of». A: Juozas Kapočius. Encyclopedia Lituanica. Volum V (en anglès), 1970–1978, p. 73–74.
* ↑ Baranauskas, Tomas «Naujausių Mindaugo vertinimų labirintai» (en letó). Kernavė, 7-2005, pàg. 1- 14. Arxivat de l'original el 2020-11-24 [Consulta: 2 març 2015].