OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Uadi Tumilat

Uadi Tumilat (àrab: وادي طميلات, wādī Ṭumīlāt; antic egipci: Cheku (ṯkw); altres grafies: Tjeku, Tscheku, Tju, Tschu) és un uadi (llit d'un riu sec) d'uns 50 km de llarg situat a l'est del delta del Nil. En temps prehistòrics, era un afluent del Nil. Ix de la zona de la moderna Ismaïlia i continua cap a l'oest. Encara flueix una mica d'aigua al llarg del uadi.

## Història

En l'antiguitat, era una important artèria de comunicació per al comerç de caravanes entre Egipte i les zones de l'est. Es construí al seu llit el canal dels Faraons.
Amenemhet I edificà una fortalesa a l'entrada del uadi Tumilat anomenada «Els Murs del Príncep».
Uadi Tumilat cheku (ṯkw) en jeroglífic :

## Treballs arqueològics

Al uadi Tumilat s'han identificat uns 35 jaciments arqueològics d'una certa importància. Els tres promontoris (tell) més alts del uadi són: Tell el-Maskhuta, Tell er-Retabah i Tell Shaqafiya.
L'arqueòleg Hans Goedicke, de la Universitat Johns Hopkins, investigà Tell- er-Retabah. Les excavacions a Tell el-Maskhuta, les realitzà la Universitat de Toronto, sota la direcció de Juan Holladay. Hi treballaren durant cinc temporades, entre 1978 i 1985, en l'anomenat Projecte Uadi Tumilat.

## Referències

* ↑ Mites i contes egipcis de l'època faraònica: història de Sinuhé, p. 38. Edicions AKAL. 2003. ISBN 8446012944
* ↑ A Egipto, els tell poden contenir restes arqueològiques d'antics assentaments cobertes por l'arena.
* ↑ Tell er-Retaba archaeological site

## Vegeu també

* Canal dels Faraons.

## Enllaços externs

* Tell el-Reptava - Egyptian citadel in Wadi Toumilat. Instytut Archeologii UW, Warsaw. Arxivat 2015-06-10 a Wayback Machine.
# Zaurbek Sidakov

Zaurbek Kazbekovich Sidakov (en rus: Заурбек Казбекович Сидаков, en osseta: Сидахъаты Хъазыбеджы фырт Зауырбег; nascut el 14 de març de 1996) és un lluitador d'estil lliure rus, que competeix amb 74 quilos. Zaurbek és el vigent campió olímpic dels 74 kg i tres vegades campió del món, reclamant els seus títols el 2018 i el 2019 i el 2023.

## Referències

* ↑ Dzilihova, K.M.; Dzgoeva, Z.G.; Kaloeva, Z.D.; Dzgoeva, M.G.; Sozaeva, Z.Yu. Pediatria. Journal Named After G.N. Speransky, 98, 2, 10-04-2019, pàg. 286–287. DOI: 10.24110/0031-403x-2019-98-2-286-287. ISSN: 0031-403X.
* ↑ (en rus) .
* ↑ «СИДАКОВ Заурбек Казбекович | Российские спортсмены и специалисты | Спортивная Россия» (en rus). infosport.ru. [Consulta: 12 agost 2018].
* ↑ Vinay. «Sidakov wins World Championships showdown with Dake; Micic, Aitmukhan claim historic golds» (en anglès). United World Wrestling. [Consulta: 19 setembre 2023].
# Reacció adversa

Una reacció adversa a medicaments (RAM) o simplement reacció adversa és un efecte no desitjat que es produeix en un pacient en ser tractat amb un o diversos medicaments. Se sol denominar també efecte secundari.
Les reaccions adverses es classifiquen en:
* Esperades o tipus A, quan la reacció es produeix pel mateix efecte farmacològic del medicament, però exagerat.
* Inesperades o tipus B, quan és una reacció poca comuna no relacionada amb l'efecte farmacològic i que es produeix per una susceptibilitat particular del pacient al fàrmac. Exemples: reacció al·lèrgica a penicil·lina o leucopènia produïda per clozapina.
També es poden classificar en lleus o tolerables i en greus, fins i tot letals.
La farmacovigilància consisteix a recollir, classificar i elaborar la informació sobre les reaccions adverses als medicaments. Hi participen totes les persones implicades en l'ús del medicament:
* El pacient, qui ha de comunicar al metge tractant les molèsties que sent amb l'administració del medicament.
* Tant el metge com altres professionals de la salut, qui han de comunicar els possibles esdeveniments adversos; a Catalunya a través de la targeta groga.
* La indústria farmacèutica, la qual ha de fer un seguiment de la seguretat dels medicaments que elabora, comunicant a les autoritats de salut els RAM detectats.
* Els organismes públics específics: a nivell d'Espanya l'Agència Espanyola de Medicaments i Productes Sanitaris (AEMPS), a nivell d'Europa l'Agència Europea de Medicaments (EMEA), a nivell dels EUA la Food and Drug Administration (FDA), etc.

## Vegeu també

* Erupció per fàrmac

## Notes

* ↑ El terme «efecte secundari» és més ampli perquè també inclou possibles efectes beneficiosos. Tot i això, habitualment aquesta distinció no es té en compte.

## Referències

* ↑ «Reacció adversa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «Què és una reacció adversa a medicaments (RAM)». Medicaments i farmàcia. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 desembre 2024].
* ↑ Nebeker JR, Barach P, Samore MH «Clarifying adverse drug events: a clinician's guide to terminology, documentation, and reporting». Ann Intern Med, 140, 10, 2004, pàg. 795-801. DOI: 10.7326/0003-4819-140-10-200405180-00009. PMID: 15148066.
* ↑ Edwards IR, Aronson JK «Adverse drug reactions: definitions, diagnosis, and management». Lancet, 356, 9237, 2000, pàg. 1255-9. DOI: 10.1016/S0140-6736(00)02799-9. PMID: 11072960.
* ↑ Gloria Cereza. «Targeta Groga». Fundació Institut Català de Farmacologia, 2011. Arxivat de l'original el 2010-09-22. [Consulta: 29 maig 2017].
# Estadi Serra Dourada

L'Estadi Serra Dourada és un estadi de futbol de la ciutat de Goiânia, Goiás, Brasil.
Va ser inaugurat el 9 de març de 1975 i és propietat del govern de l'estat de Goiás. És la seu dels clubs Goiás Esporte Clube, Vila Nova Futebol Clube i Atlético Clube Goianiense. Té una capacitat per a 50.049 espectadors.

## Referències

* ↑ «Capacidade de Público do Estádio Serra Dourada - Estadio Serra Dourada». Arxivat de l'original el 2017-05-29. [Consulta: 29 maig 2017]. (Portuguese)
* ↑ «Serra Dourada ganha marcações para redução», 15-12-2015. Arxivat de l'original el 2018-04-23. [Consulta: 6 gener 2016]. (Portuguese)
* ↑ Enciclopédia do Futebol Brasileiro, Volume 2 - Lance, Rio de Janeiro: Aretê Editorial S/A, 2001.
# Marilyn vos Savant

Marilyn vos Savant (11 d'agost de 1946, St. Louis, Missouri) és una escriptora i periodista (columnista) estatunidenca. És coneguda gràcies a la seva aparició al Llibre Guinness dels rècords com la persona, en aquells moments, amb el coeficient d'intel·ligència més alt del món. Des de 1986 escriu una columna dominical a la revista Parade anomenada Ask Marilyn, on resol trencaclosques i respon a qüestions dels lectors sobre una gran diversitat de temes.

## Publicacions

* 1985 - Omni I.Q. Quiz Contest
* 1990 - Brain Building: Exercising Yourself Smarter (escrita amb Leonore Fleischer)
* 1992 - Ask Marilyn: Answers to America's Most Frequently Asked Questions
* 1993 - The World's Most Famous Math Problem: The Proof of Fermat's Last Theorem and Other Mathematical Riddles
* 1994 - More Marilyn: Some Like It Bright!
* 1994 - "I've Forgotten Everything I Learned in School!": A Refresher Course to Help You Reclaim Your Education
* 1996 - Of Course I'm for Monogamy: I'm Also for Everlasting Peace and an End to Taxes
* 1996 - The Power of Logical Thinking: Easy Lessons in the Art of Reasoning… and Hard Facts about Its Absence in Our Lives
* 2000 - The Art of Spelling: The Madness and the Method
* 2002 - Growing Up: A Classic American Childhood

## Referències

* ↑ «Marilyn vos Savant» (en castellà). El Dragon de Hipatia, 13-06-2012. [Consulta: 14 juny 2020].
* ↑ de Diego Ramos, Gonzalo. «Todos corrigieron a la mujer más lista por este acertijo, y metieron la pata» (en castellà). El Confidencial, 02-10-2017. [Consulta: 14 juny 2020].

## Vegeu també

* Problema de Monty Hall

## Enllaços externs

* Web oficial de Marilyn vos Savant Arxivat 2007-11-23 a Wayback Machine. (anglès)
* Marilyn is Wrong! Crítiques a les respostes de Marilyn (anglès)
# Escoles d'Espolla

Escoles d'Espolla és un edifici del municipi d'Espolla inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situades dins del nucli urbà de la població d'Espolla, a la banda de migdia del terme i delimitades pel passeig del Marquès de Camps, el carrer Rabós i el de Mollet.
Edifici d'una sola planta en forma de T, amb la coberta de quatre vessants de teula i distribuït en planta baixa. La façana principal, orientada a migdia, presenta una terrassa adossada davant de cos més avançat, a la que s'accedeix mitjançant dues escales situades als extrems. Majoritàriament, les obertures de la façana principal són grans finestrals rectangulars, mentre que a la façana posterior són força més petites. Hi ha dos accessos a l'interior, situats a banda i banda del petit cos central. A l'interior, l'edifici està distribuït en tres aules i diversos espais comuns. Sembla que en un principi, l'edifici es va projectar pensant en la separació de sexes, amb la línia divisòria partint el cos de més llargada i el pati de jocs, tot i que al final no es va realitzar.
La construcció està arrebossada i pintada.

## Història

L'origen de les escoles públiques a Espolla es deu al mestre Antoni Balmanyà i Ros, pioner de la reforma pedagògica al país a finals del segle xix i principis del XX. Aquesta escola va representar el paradigma d'aquest procés i es va convertir en un referent nacional d'ensenyament. Un dels projectes més destacats va ser la creació d'un museu escolar amb diferents col·leccions de monedes, minerals, fustes del país, restes arqueològiques, etc.
Es coneix un projecte de l'arquitecte Rodrigo Poggio Lobon, datat el maig de 1936, que finalment no es dugué a terme. Segons informacions facilitades per l'ajuntament d'Espolla, abans de l'emplaçament actual de l'edifici, l'escola estava instal·lada en uns locals de lloguer. L'escola de nens se situava al carrer Rabós i la de nenes al carrer Requiller.
Antigament, l'edifici havia estat un consultori mèdic, i va ser reconstruït l'any 1959 per allotjar l'actual escola.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Escoles d'Espolla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Mas Llope

Mas Llope és una masia del municipi d'Espolla inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat dins del nucli urbà de la població d'Espolla, al sud de l'església parroquial de Sant Jaume, amb l'accés principal pel carrer Balmanya.
Masia urbana reformada de planta rectangular amb jardí davanter, amb la coberta de teula de dues vessants i distribuïda en planta baixa i pis. La façana principal, orientada a migdia, presenta obertures d'arc rebaixat a la planta baixa, bastides amb lloses de pedra disposades a sardinell. Al pis hi ha tres finestres rectangulars emmarcades amb carreus de pedra, els ampits de pissarra sobresortits i les llindes planes, tot i que una d'elles ha estat transformada amb maons. Adossades a l'extrem de llevant del parament hi ha unes escales que donen accés a una terrassa al pis. A l'extrem de ponent d'aquesta façana hi ha l'antic paller de la masia, actualment reformat, distribuït en dues plantes i obert a l'exterior. La façana posterior presenta tres finestres rectangulars al pis, emmarcades amb carreus de pedra i les llindes planes. La de l'extrem de llevant té l'ampit motllurat i la llinda gravada amb una data il·legible, adscrita a finals del segle xviii. La de ponent fa referència a l'última reforma estructural de l'edifici i presenta la següent inscripció: «MAS LLOPE RSI 2000».
La construcció és bastida amb pedra sense treballar disposada regularment, lligada amb abundant morter.

## Història

Aquest mas està ubicat al nucli urbà d'Espolla. Es defensa la idea que l'etimologia del topònim d'Espolla prové del llatí relacionant la paraula podolia (turó) amb l'article salat "es". El nucli antic d'Espolla apareix com una de les possessions del monestir de Sant Pere de Rodes, tal com es troba documentat en una notícia de l'any 882.
L'any 1319, consta que Dalmau, vescomte de Rocabertí va retre homenatge al bisbe de Girona amb motiu del delme d'aquest nucli.
Durant el segle xviii va haver-hi un creixement econòmic a tot Catalunya degut al bon moment de les explotacions agrícoles, particularment de la vinya. Igualment va ser un període d'obertura dels mercats americans també per a Catalunya. Aquest període de prosperitat queda palès en la presència de diferents casals i cases de pedra que encara avui es conserven.
És en aquest context quan es basteixen diferents masos, entre d'altres el mas Llops.
Posteriorment la població va experimentar un notable descens durant el segle xx, provocant, igualment, que moltes de les masies de la serra de l'Albera quedessin abandonades.
El mas va ser reformat l'any 2000, tal como ho testimonia la inscripció en una llinda d'una finestra, on hom pot llegir MAS LOPE RST 2000.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Mas Llope». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Casa Romà

Casa Romà és un habitatge del municipi de Figueres (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat al nucli històric davant del col·legi Escolàpies a prop de la Plaça de l'Ajuntament. Casa cantonera amb dues façanes i tres plantes. La façana principal presenta la planta baixa amb quatre portals, tres dedicats a locals comercials i un per accedir a l'habitatge. El primer pis, presenta quatre balcons, la finestra dels quals estan emmarcades i rematades amb una cornisa, i amb un òcul inscrit en una motllura quadrada a la part superior de la finestra. Els dos balcons centrals en balconada correguda. La façana està ordenada verticalment amb pilastres d'ordre jònic aguantades per mènsules, que arrenquen del primer pis i arriben a la motllura que separen segon pis de la cornisa. El segon pis presenta quatre balcons, amb la mateixa ordenació que el primer pis. La cornisa està rematada amb un frontó triangular. Cantonada circular amb encoixinat tipus rústic i donant impressió de fortificació. Façana arrebossada. La façana que dona al carrer la Marca és molt irregular.

## Història

Promogut per la família d'hisendats i comerciants de Romà, fins a l'any 1863 va ser la residència de Joaquim de Romà, personatge important de la història de la mineria a Catalunya. A la seva mort aquest casal passà a ser la residència de Josep de Puig i Ferrer, un dels fundadors del Partit Demòcrata Espanyol (1849). Durant la postguerra els salons de la planta noble varen ser subdividits amb un entresolat que s'expressa en la façana amb els òculs sobre els balcons, i el conjunt es convertí en un edifici plurifamiliar.

## Referències

* 1 2 «Casa Romà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Fundació Clerch i Nicolau

Fundació Clerch i Nicolau és un edifici del municipi de Figueres (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat a prop de la Plaça Ernest Vila, molt a prop del centre històric. és un edifici que es troba entre mitgeres, ordenat horitzontalment per motllura, fris i cornisa, en planta baixa i el pis, amb sòcol. Verticalment presenta un cos central més avançat, ordenat per dos ordres, eclèctics, l'inferior de pilastres adossades imitant l'encoixinat rústic i en el primer pis imitant l'encoixinat geomètric. Totes les obertures, portes a la planta i finestrals en el primer pis estan emmarcades per arcs de mig punt, de radi més gran en el cos central, amb emmarcament de dovelles i motllures laterals. Culmina l'immoble un fris amb tríglifs i mètopes que suporta la cornisa, que s'avança en el cos central. A sobre i a nivell de la terrassa, hi ha un frontó trilobulat amb obertura central i decoracions escultòriques i esgrafiats.

## Història

Edifici que albergava una comunitat de l'església anglicana. L'any 1932 fou comprat gràcies a un llegat de Joan Clerch i Nicolau (llegat de 1912) i destinat a Escola d'Arts i Oficis. Posteriorment fou tancat i reobert, entre 1974 i 1979, per albergar el Centre de Formació Professional Narcís Monturiol.(ubicat actualment en un edifici de nova planta), l'Escola d'Arts i Oficis i l'Escola Oficial d'Idiomes.

## Actualment

És una entitat sense ànim de lucre que té com a objectiu principal promoure i mantenir l'establiment cultural que volia el seu fundador Joan Clerch i Nicolau.
La cultura, les arts, el coneixement i la formació contínua són els eixos que mouen la Fundació.

## Vegeu també

* Camil·la Lloret Altafulla

## Referències

* 1 2 «Fundació Clerch i Nicolau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
* ↑ Martí i Ylla, Xavier. Colònies (i veïnats) industrials de la Selva. Notícies, evolució i protagonistes. Estudis i textos.
# Osvaldo Ardiles

Osvaldo César Ardiles (3 d'agost de 1952), sovint conegut al Regne Unit com Ossie Ardiles, és un entrenador de futbol, comentarista i exmigcampista de futbol, que va guanyar la Copa del Món de Futbol de 1978 amb Argentina. Ara dirigeix la seva pròpia escola de futbol al Regne Unit anomenada Escola de Futbol Ossie Ardiles.

## Referències

* ↑ «Ardiles: Osvaldo César Ardiles: Manager». BDFutbol. [Consulta: 21 desembre 2017].
* ↑ Bandini, Paolo «Ossie Ardiles». The Guardian [Londres], 13-02-2009 [Consulta: 20 maig 2010].
* ↑ «L'88 di Buffon, il "44Gatti" e l'1 di Ardiles: storia dei numeri pazzi» (en italian). La Gazzetta dello Sport, 13-08-2017. [Consulta: 23 agost 2017].
* ↑ Osvaldo Ardiles a National-Football-Teams.com (anglès)
Osvaldo Ardiles amb la selecció de l'Argentina - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de l'Argentina – Copa del Món de futbol 1978
1 Alonso •
2 Ardiles •
3 Baley •
4 Bertoni •
5 Fillol •
6 Gallego •
7 L. Galván •
8 R. Galván •
9 Houseman •
10 Kempes •
11 Killer •
12 Larrosa •
13 La Volpe •
14 Luque •
15 Olguín •
16 Ortiz •
17 Oviedo •
18 Pagnanini •
19 Passarella •
20 Tarantini •
21 Valencia •
22 Villa •
Seleccionador: Menotti
Selecció de futbol de l'Argentina – Copa del Món de futbol 1982
1 Ardiles •
2 Baley •
3 Barbas •
4 Bertoni •
5 Calderón •
6 Díaz •
7 Fillol •
8 Galván •
9 Gallego •
10 Maradona •
11 Kempes •
12 Hernández •
13 Olarticoechea •
14 Olguín •
15 Passarella •
16 Pumpido •
17 Santamaría •
18 Tarantini •
19 Trossero •
20 Valdano •
21 Valencia •
22 Van Tuyne •
Seleccionador: Menotti :
# Palau Sponza

El palau Sponza és un palau de Dubrovnik (Croàcia).
Va ser construït entre 1516 i 1521 en una mescla d'estils gòtic i renaixentista per l'arquitecte Paskoje Miličević Mihov. Originalment va fer de duana però, posteriorment, també es va utilitzar com a llotja, magatzem, escola i, fins i tot, seca. A una de les arcades del seu atri es conserva una inscripció en llatí que fa referència a la seva antiga funció: «FALLERE NOSTRA VETANT ET FALLI PONDERA·MEQUE PONDERO CUM MERCES PONDERAT IPSE DEUS» ('Els nostres pesos ens impedeixen fer trampes, quan mesurem, Deu mesura amb nosaltres').
Actualment habilitat com a seu de l'arxiu Sponza amb la documentació de la República de Ragusa i de la ciutat de Dubrovnik. A l'entrada del palau, es pot veure una sala on es recorda els croats caiguts en la defensa de la ciutat durant els bombardejos de l'exèrcit federal dominat pels serbis, el 1991 i 1992.

## Referències

* ↑ «Turismo Dubrovnik» (en espanyol). [Consulta: 2 octubre 2019].
# Gratacel de l'Hospitalet

El Gratacel de l'Hospitalet o Casa Pons Vila és un edifici situat a la cantonada de la carretera de Collblanc amb el carrer del Progrés de l'Hospitalet de Llobregat, catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

L'edifici volia respondre als problemes d'augment de població que es van produir als anys 1920, i va ser projectat per l'arquitecte Ramon Puig i Gairalt el 1927 per a Joan Pons Vila. Aquest, en no poder construir un edifici d'aquestes característiques a Barcelona, escollí uns terrenys a L'Hospitalet, a pocs metres de l'entrada de la ciutat comtal per la carretera de cap a Madrid. Fou construït en divuit mesos, i en documents del 1931 s'afirma que es volia construir «una casa de forma no corrent i que havia de constituir un element de primer ordre per a la ciutat».

## Descripció

Consta de planta baixa i onze pisos, amb una alçada total de 44,50 m, insòlita a l'època, essent en aquell moment la casa de renta més alta de Catalunya.
Exteriorment té una forma piramidal i fa un joc d'entrants i sortints amb els balcons, que es troben al xamfrà i a mesura que pugen es fan més petits. Consta d'uns cossos poligonals que sobresurten del pla de la façana. Se sosté per una armadura de ferro, l'entramat del qual és anàleg al sistema constructiu americà de gratacels, que la protegeix contra els terratrèmols, de manera que els murs no són estructurals, sinó només de tancament.
A l'interior hi ha dos patis de ventilació i la caixa d'escala té ascensor (de fet, va ser el primer edifici de l'Hospitalet que va tenir-lo, un luxe en aquell moment). Hi ha un total de 34 habitatges: quatre per replà a les sis primeres plantes; tres a la setena; dos a les plantes vuit, nou i deu; i un a l'última planta. Tots els tenien calefacció i bany.
L'estil emprat és protoracionalista amb alguns elements d'art decó. També poden apreciar-se alguns tocs d'expressionisme alemany pel que fa a la volumetria i alguns detalls de la planta. Amb aquest estil, l'arquitecte experimentava amb noves tècniques constructives, i trencava amb els estils que havia utilitzat fins llavors.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «CASA PONS - GRATACELS DE COLLBLANC». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Fitxa 12 - Gratacels de l'Hospitalet». Pla Especial de Protecció del Patrimoni Arquitectònic de l’Hospitalet de Llobregat (PEPPA). Ajuntament de l'Hospitalet, 2001.
* 1 2 3 «El Gratacel de Collblanc». CELH. [Consulta: 20 desembre 2024].
* ↑ «GRATACELS DE COLLBLANC». 48H OpenHouse Barcelona. Arxivat de l'original el 2021-10-21. [Consulta: 21 març 2021].

## Bibliografia

* Martín, Helena; Mària, Magdalena. Guia d'arquitectura de l'Hospitalet: l'obra dels germans Puig Gairalt. Barcelona: Enginyeria i Arquitectura La Salle, Universitat Ramon Llull, 2004, p. 198-199. ISBN 9788493135157.

## Enllaços externs

* «El pionero pero olvidado Rascacielos de L'Hospitalet». El blog de Ireneu:Memento Mori!, 10-02-2021.
# Casa Calado

La Casa Calado és un edifici modernista de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

Aquesta casa l'hauria bastit el pianista Enric Calado i Colom (†1922) segons un projecte de l'arquitecte Eduard Maria Balcells. Segons David Mackay, el mateix arquitecte projectà un segon edifici per al seu germà Màrius Calado i Colom (1862-1926), també pianista. Es tractaria d'una casa amb la façana formada per tres arcs formant un gran arc trilobulat, amb arabescs i decoració extravagant que fou un antecedent de la Casa Tosquella. Fou la primera obra de l'arquitecte.

## Descripció

És una casa residencial de planta quadrada, envoltada per jardí i d'una sola planta d'alçada. La façana està composta per tres arcs en arabesc i amb una decoració molt rica de ceràmica policroma. A la porta del jardí trobem una reixa de ferro de decoració modernista. Al mig de la teulada s'aixeca un cos quadrat amb cobertes inclinades dobles que es creuen entre si també amb decoració de ceràmica.

## Referències

* 1 2 «Casa Calado». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «ENRIQUE CALADO COLOM». geneanet. cecil3.
* ↑ «Mario Calado Colom». geneanet. cecil3.
* ↑ Mackay, 1966, p. 41.
* ↑ Casa Calado, 11-2007.

## Bibliografia

* Mackay, David «Eduardo Balcells». Cuadernos de arquitectura, 63, 1966, pàg. 41-44.

## Enllaços externs

* «Casa Enric Calado». Arquitectura Modernista. Valentí Pons Toujouse.