OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antoni Roura

Antoni Roura (1860 - 1910) va ser una advocat català que va formar part del círcol format per amics del poeta Joan Maragall.
Va ser company de Joan Maragall i Gorina a la facultat de dret de Barcelona, on comparteix amb ell els anys de joventut, les tertúlies a l'Ateneu Barcelonès, les lectures i la música. També compartia amb el seu amic l'interès pels escriptors alemanys, i va fer plans per a traduir Reisebilder, 1826-31 (Quadres de viatges) de Heinrich Heine, si bé no va arribar a fer-ho. Roura era l'amic més intim de Maragall i amb el que va mantenir una relació epistolar de les més extenses, amb 188 cartes datades entre 1886 i 1910. És en aquestes cartes personals on es pot descobrir molts dels pensaments del poeta modernista.
Va viure a Vilafranca del Penedès on era registrador de la propietat i el 1890 es va traslladar a les Filipines també com a registrador.

## Referències

* ↑ Casa Museu Joan Maragall. Biblioteca de Catalunya, 2004. ISBN 9788478451517 [Consulta: 3 octubre 2010].
* ↑ Grünewald, Heidi. «Traduccions de la literatura catalana». Revista VISAT, revista del PEN Català. [Consulta: 9 octubre 2010].
* ↑ QUINTANA, Lluís. Tres cartes inèdites
* ↑ pàgina Maragall a LletrA (UOC)
* ↑ Coll i Alentorn, Miquel. Història. L'Abadia de Montserrat, 1992, p. 483. ISBN 9788478263615 [Consulta: 16 novembre 2010].
# Campionat de clubs de la CCCF

El Campionat Centre-americà i del Carib de futbol fou una competició de futbol regional organitzada per la Confederación Centroamericana y del Caribe de Fútbol (CCCF). Fou la primera competició oficial de futbol per a clubs del subcontinent nord-americà. Es disputà entre 1959 i 1961 i fou una competició predecessora de la Copa de Campions de la CONCACAF.
La primera edició es disputà l'any 1959 amb el nom de Campionat de Centre-americà i Mèxic amb la participació de quatre equips, tres centre-americans i un mexicà:
* CD FAS
* Liga Deportiva Alajuelense
* CD Olimpia
* CD Guadalajara
La segona edició es disputà l'any 1961 i canvià de nom a Campionat de Centre-americà i del Carib. Hi participaren 5 equips, 4 centre-americans i un del Carib:
* CD Águila
* Liga Deportiva Alajuelense
* CSD Comunicaciones
* CD Olimpia
* CRKSV Jong Holland
Resum dels principals campionats de la CONCACAF de clubs:
Continentals :
| Campionat de la CCCF (1959-1961) Lliga/Copa de Campions (1962-avui) Recopa de la CONCACAF (1991-1998) Copa Gegants de la CONCACAF (2001) |||
| Amèrica del Nord | Amèrica Central | Carib |
| Superlliga Nord-americana (2007-2010) Campeones Cup (2018-avui) Leagues Cup (2019-avui) | Copa Interclubs UNCAF (1971-2007) Lliga de la CONCACAF (2017-2022) Copa Centreamericana (2023-avui) | Campionat de clubs CFU (1997-2022) Caribbean Club Shield (2018-avui) Copa del Carib (2023-avui) |

## Historial

Font:
| Temporada | Campió | Resultat | Finalista |
| 1959 | CD Olimpia | lligueta | CD Guadalajara |
| 1961 | LD Alajuelense | 1-1, 2-1 | Jong Holland |

## Referències

* 1 2 «CONCACAF Cup». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ Lugo, Erik Francisco. «Championship of Central America and Mexico». IFHSS. Periódico Esto (Ciudad de México), 23-12-2015. [Consulta: 16 juny 2016].
* ↑ Lugo, Erik Francisco. «Central American Club Competitions 1961». IFHSS, 23-12-2015. [Consulta: 16 juny 2016].
# Can Bruguera (Teià)

Can Bruguera és una obra de Teià (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici caracteritzat per la seva horitzontalitat i la seva coberta a dos vessants, amb el carener paral·lel a la façana principal. La construcció està formada per una planta baixa i un pis. Les transformacions en la planta baixa no han malmès el seu estat original. Tots els elements de pedra picada, com els carreus dels angles o dels brancals de les finestres, demostren un estil propi del segle xvii., al costat sud, i el costat nord es del XVI.

## Història

Aquesta casa conservava documentació del segle xv, actualment dipositada a l'Arxiu històric del Consell Comarcal de Maresme.

## Referències

* ↑ «Can Bruguera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Avernus Rupes

Avernus Rupes és una formació geològica de tipus rupes a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -7.47 latitud N i 173.68 ° longitud E, que fa 223.32 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1985 i fa referència a la característica d'albedo, que pren el nom del llac de Campània, Itàlia, suposadament era una entrada a l’inframón.

## Referències

* ↑ "Avernus Rupes". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Juli Glassicià

Gai Juli Alpí Glassicià (en llatí: Julius Classicianus) va ser procurador romà de Britànnia des de l'any 61 fins a la seva mort el 65.
Fou designat amb aquest títol després que el seu predecessor, Cat Decià, hagués fugit a la Gàl·lia un cop esclatada la Revolta de Boudica. Un cop en el càrrec i esclafada ja la revolta, Juli Glassicià expressà a l'emperador Neró la seva preocupació respecte a la política de repressió que el governador Suetoni Paulí estava duent a terme, doncs segons Juli, acabaria per provocar més hostilitats. Neró envià a Políclit per dur a terme una investigació, que acabà amb la destitució de Suetoni i el nou nomenament de Gai Petroni Turpilià com a governador de la província.
Londres havia estat totalment destruïda per Boudica només quatre anys abans, així que Clàssic segurament supervisà gran part de la seva reconstrucció.
Juli Glassicià va morir a Londres l'any 65, ciutat on va ser enterrat. La seva esposa Julia Pacata, va erigir la seva tomba. Era filla de Juli Indus, un noble gal dels trèvers que va ser comandant de la unitat de cavalleria Ala Gallorum Indiana. La tomba es va utilitzar en la construcció de la muralla medieval de la ciutat de Londres i avui en dia es troba en el Museu Britànic.
Potser va estar emparentat amb Juli Alpí, que fou executat després de liderar els Helvetii de Aventicum contra Aule Cecina Aliè, o potser amb Juli Clàssic, un prefecte d'un cos (ala) auxiliar gal de l'exèrcit romà del Rin.

## Referències

* Williams, Brenda. The Romans in Britain (en anglès). Jarrold Publishing, 2004. ISBN 978-1-84165-127-9 [Consulta: 26 desembre 2012].
# Dizain

En la mètrica francesa, es diu dizain a les estrofes compostes per deu versos. Es formen, generalment, amb l'addició d'un quartet (quatrain, en francès) i un sextet (sizain). Poden ser isomètriques, o bé heteromètriques, amb versos de 7 o 8 síl·labes.
És equivalent a la dècima de la poesia en espanyol.

## Exemples

| « | :Un rare écrivain comme toi Devrait enrichir sa famille, D'autant d'argent que le feu roi En avait mis dans la Bastille. Mais les vers ont perdu leur prix; Et pour les excellents esprits, La faveur des princes est morte. Malherbe en ect âge brutal, Pégase est un cheval qui porte Les grands hommes à l'hópital. | » |
| — François Maynard (1582 – 1642) |||

## Fonts

* Libreria de Joaquín Verdaguer. Curso Eclèctico de Lengua Francesa, 1859, p. 69/70.
* Diccionario de terminos filológicos. Gredos, 1980, p. 150. ISBN 8424911113.

## Enllaços externs

* Dizain de François Coppée. Éditions du Moulin Veste (en francès).
# Ulldeter

Ulldeter és un circ muntanyós del Pirineu Oriental situat al nord del municipi de Setcases (Ripollès). El seu nom prové del fet que acull el naixement del riu Ter.
Unit pel nord-est amb el circ de Morens (i limitats tots dos al nord per una carena que els separa del Conflent i, per tant, de la vall del Tet), està emmarcat pel pic de la Dona a l'est (2.704 m), el pic de Bastiments (2.881 m) al nord, i el Gra de Fajol (format pel gra de Fajol de Dalt, de 2.706 m, i pel Gra de Fajol de Baix, de 2.536 m), al sud-oest. Aquests estan separats pel coll de la Marrana (que separa el Gra de Fajol Alt del Pic de Bastiments), que dona accés a la vall del Freser.

## Esquí

El nord del circ està ocupat per les instal·lacions de l'estació de d'esquí de Vallter 2000, que disposa a més d'una pista que segueix tot el circ fins al Pla dels Hospitalets.

## Excursionisme

Ulldeter fou un dels primers nuclis de l'excursionisme català: el Centre Excursionista de Catalunya va edificar entre 1907 i 1909, a 2.391 metres, el xalet-refugi d'Ull de Ter, obra de l’arquitecte Jeroni Martorell, un dels primers refugis del país. Va ser dinamitat el 1939 pel franquisme per evitar-ne la utilització per part dels maquis, i del qual es poden veure actualment les restes prop del naixement del Ter). Des de 1959, existeix un altre refugi, més modern, situat a uns 500 m de distància i 150 m de desnivell de l'antic, i al qual s'accedeix a partir de la carretera que duu a l'estació d'esquí.
És una de les escoles d'alpinisme més freqüentades del Pirineu, tant per part d'esquiadors de muntanya (pujada al Bastiments i travesses vers Núria o el Coll de Carançà) com d'escaladors (amb les populars escalades de les cares nord del cims del Gra de Fajol).

## Referències

* 1 2 3 «Ulldeter». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Refugi d'Ulldeter: 100 anys d'emocions. La cerimònia de celebració del centenari va ser similar a la que es va fer quan es va inaugurar el primer refugi». Diari de Girona, 02-08-2009. [Consulta: 25 novembre 2023].
# Casa Salomon al carrer Sant Lluc, 28

La Casa Salomon al carrer Sant Lluc, 28 és una obra d'Ulldecona (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici cantoner situat en la confluència entre els carrers d'Aribau i de Sant Lluc. Consta de baixos i dues plantes, amb teulada a dues aigües, a excepció d'una part amb terrassa que dona sobre la façana principal. La façana, de composició irregular, és arrebossada, exempta de decoracions, amb cantonera de carreus vistos. La porta d'accés és dovellada, d'arc de mig punt. Té balcons a la primera planta, un a cada una de les dues façanes.

## Història

Constitueix un exemple de casa benestant sense decoració exterior que manté la distribució interior tradicional, amb mobiliari i altres elements de l'època en què es va construir.

## Referències

* 1 2 «Casa Salomon al carrer Sant Lluc, 28». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Elysium Rupes

Elysium Rupes és una formació geològica de tipus rupes a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 26.11 latitud N i 148.2 ° longitud E, que fa 140.5 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1985 i fa referència a una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Elysium Rupes". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Domènech Serra i Estruch

Domènec Serra i Estruch (Tarragona 1917 - Barcelona 2009) participà a la guerra civil espanyola com a militant comunista. Fou col·laborador de la Resistència francesa contra els nazis, guerriller antifranquista i pres polític empresonat en les presons franquistes.
Domènec Serra i Estruch nasqué a Bràfim (Tarragona) l'11 de novembre de 1917, fill d'una família d'ideologia republicana. De petit la família es traslladà a Barcelona on estudià batxillerat. Com a conseqüència dels fets d'octubre entrà en contacte amb Estat Català. Més tard, com a estudiant de medicina a la universitat, col·laborà en la fundació de la Federació Nacional d'Estudiants de Catalunya (FNEC).
Amb l'esclat de la Guerra Civil s'incorporà al PSUC i entrà a l'Escola de Guerra, de la qual sortirà oficial. Lluità als front d'Aragó i Segre amb la 27 divisió. Participa en la batalla de l'Ebre i en sortí amb la distinció de Capità d'Estat major.
Al final de la guerra, amb la derrota passà a França, on aconseguí inicialment eludir els camps de concentració. Intentà instal·lar-se a Tolosa però invadida ja França pels alemanys, fou detingut per la policia francesa i internat al camp de concentració de Moret. Els alemanys el posaren a treballar en una base submarina a Bordeus, on entrà en contacte amb la Resistència francesa, amb la qual col·laborarà fent accions de sabotatge i armades fins al final de la guerra.
Domènec Serra tornà a Espanya el 1945 amb un grup armat del PCE, però a inicis de 1946, en un combat amb la Guàrdia Civil a Colungo (Osca), en el qual moriren tres companys, fou detingut i empresonat a Barbastre, primer, i a Saragossa després. Fou jutjat en un consell de guerra, se li aplicà la llei de bandidatge i terrorisme i se'l condemnà a trenta anys de presó, dels quals en complí catorze en diverses presons, entre elles Madrid, San Miguel de los Reyes i Burgos.
Un cop complí la condemna, tornà a la seva professió mèdica i va exercí d'infermer fins a la seva jubilació el 1982.
Al final de la seva vida fou membre de l'Associació Catalana d'Ex-presos Polítics i fundador i president de l'Amical a Catalunya dels Antics Guerrillers Espanyols a França.
Domènec Serra i Estruch morí a Barcelona el 23 de setembre de 2009 a l'edat de 91 anys.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Notícia de la negra nit. Primera Edició. Barcelona: Diputació de Barcelona, Juny 2001.
# Guerra de Red Cloud

La Guerra de Red Cloud fou un conflicte armat que va enfrontar els lakota, els xeienes del Nord i els arapaho amb l'exèrcit dels Estats Units entre els anys 1866 i 1868, als territoris de Wyoming i Montana, pel control del Territori del riu Powder, a la part nord-central de Wyoming.

## Antecedents

Els blancs hi havien obert una nova ruta (Bozeman Trail) per tal d'accedir als jaciments d'or de Montana, i el pas d'un nombre creixent de miners, colons i altres persones va originar una forta competència amb els lakota i els xeiene pels recursos naturals i la integritat del seu territori, provocant la reacció dels nadius quan es van establir tres forts al llarg del camí.

## La guerra

La guerra s'anomena així en reconeixement del cap lakota oglala Red Cloud, que va dirigir la seva tribu contra l'exèrcit en aliança amb bandes dels xeienes del nord i dels arapaho. La guerra va consistir principalment en atacs constants a petita escala dels indis als soldats i civils en els tres forts al país del Powder River, desgast aquestes guarnicions. La major acció de la guerra, el combat de Fetterman amb 81 homes morts a la banda estatunidenca, va ser la pitjor derrota militar patida pels Estats Units en les Grans Planes fins a la batalla de Little Bighorn deu anys més tard, durant la Guerra de les Black Hills.

## Conseqüències

Els indis van guanyar la guerra, finalitzada amb la signatura del segon Tractat de Fort Laramie (1868), que els va reconèixer el control del Territori del riu Powder, malgrat tot la seva victòria només duraria 8 anys fins a la Guerra de les Black Hills.

## Referències

* ↑ Tucker, Spencer; Arnold, James R.; Wiener, Roberta. The Encyclopedia of North American Indian Wars, 1607–1890 (en anglès). ABC-CLIO, 2011, p. 87. ISBN 1851096973.
* ↑ Brown, Dee. Bury My Heart at Wounded Knee, ch. 6. Bantam Books, 1970. ISBN 0-5531-1979-6.
# Terra Mariana

Terra Mariana (expressió que en llatí significa: «terra de Maria») era el nom d'un territori de complexa sobirania que va existir entre 1207 i 1561 a la regió denominada Livònia (les actuals Estònia i Letònia); que es denomina en les fonts com «Confederació livoniana», «Livònia medieval» o «antiga Livònia» (en alemany: Alt-Livland, en estonià: Vana-Liivimaa i en letó: Livonija) per distingir-la del Ducat de Livònia i la Governació de Livònia posteriors.

## Història

La Terra Mariana es va establir el 2 de febrer de 1207, com a principat del Sacre Imperi Romanogermànic, per perdre aquest estatus el 1215, quan el papa Innocenci III la va declarar territori sota el vassallatge de la Santa Seu. Terra Mariana es va dividir en principats feudals pel llegat papal Guillem de Mòdena, governant-se els territoris pels Germans Livonians de l'Espasa. La part septentrional va esdevenir Dominum directum de l'Estònia danesa.
Després de la batalla de Saule de 1236, els germans livonians supervivents es van reincorporar a l'Orde teutònic (1237), que va passar a ser l'Orde Livonià i que va incorporar l'Estònia danesa. Durant la resta de la seva existència l'orde va lluitar per mantenir el seu poder en aquest territori, contra el clericat, la noblesa secular germànica i les ciutats de la Lliga Hanseàtica de Riga i Revall (actual Tallinn). El 1410 l'Estat monàstic dels Cavallers Teutònics va ser derrotat en la batalla de Grunwald, i l'Orde Livonià va mantenir una existència independent. El 1561, durant la Guerra de Livònia, la Terra Mariana va deixar d'existir.

## Vegeu també

* Croades Bàltiques
* Croada Livoniana
* Arxidiòcesi de Riga

## Referències

* 1 2 Terra Mariana (en anglès). The Encyclopedia Americana, 1967.
* ↑ Blomberg, Karl Johann von. Description de la Livonie: Avec une Relation de l'origine du progres et de la décadence de l'ordre teutonique (en francès). Utrecht: Guillaume Van Poolsum, 1705.
* ↑ Kasekamp, Andres. Medieval Livonia (en francès). Mc Millan, 2010.
* ↑ Bray, François-Gabriel. Essai critique sur l'histoire de la Livonie, vol 1 (en francès). ISBN ISBN 9781148145891.
* ↑ Bilmanis, Alfreds. Latvian-Russian Relations: Documents (en anglès). The Latvian legation, 1944.
* ↑ Herbermann, Charles George. Catholic Encyclopedia (en anglès). Robert Appleton Company, 1907.
* ↑ Bilmanis, Alfreds. Church in Latvia. Drauga vēsts, 1945.
* ↑ Urban, William. «An Historical Overview of the Crusade to Livonia». Arxivat de l'original el 2016-03-23. [Consulta: 3 gener 2015].
* ↑ Christiansen, Eric. The Northern Crusades (en anglès). Penguin, 1997. ISBN 0140266534.
* ↑ Knut, 2003, p. 269.

## Bibliografia

* Knut, Helle. The Cambridge History of Scandinavia: Prehistory to 1520 (en anglès). Cambridge University Press, 2003. ISBN 0521472997.
# V2X

V2X (acrònim anglès de Vehicle-to-everything) és un sistema de comunicació per a transferir informació entre un vehicle i qualsevol altre sistema que pugui interactuar amb el vehicle. V2X és un sistema de comunicació que incorpora altres tipus d'interfície més específics tals com V2I (Vehicle a Infraestructura), V2P (Vehicle a Vianant), V2D (Vehicle a Dispositiu) i V2G (Vehicle a Xarxa). El major objectiu del sistema V2X és d'augmentar la seguretat dels vehicles però tenint en compte també l'estalvi energètic. L'aplicació més ambiciosa és la conducció autònoma o vehicles sense conductor. Les comunicacions V2X estan basades en tecnologia WLAN i funciona directament entre els vehicles sense necessitat d'equips d'infraestructura com encaminadors o passarel·les, és a dir, és una xarxa mòbil ad hoc vehicular i, per tant, descentralitzada. El protocol transmet missatges coneguta tals com Common Awareness Messages (CAM) i Decentralised Notification Messages (DENM) o Basic Safety Message (BSM).
La tecnologia ràdio emprada forma part de la família d'estàndards IEEE 802.11 i també coneguda com a WAVE (Wireless Access in Vehicular Environments) als EUA i ITS-G5 a Europa.

## Normativa

V2X està basat en un conjunt de normes desenvolupades per l'associació ASTM (American Society for Testing and Materials). La primera norma va ser publicada el 2002 amb l'acrònim WAVE (Wireless Access in Vehicular Environments). A partir del 2004 hi comença a treballar l'institut IEEE (Institute Electrical and Electronics Engineers) sota el paraigua de la família d'estàndards IEEE 802.11, amb la primera versió anomenada IEEE 802.11p.

## Aplicacions

Mitjançant la tecnologia V2X es poden desenvolupar aplicacions de seguretat tals com ː
* Avís de col·lisió frontal.
* Avís de canvi de carril i de punts cecs.
* Avís de llum de frens elèctrics d'emergència.
* Assistència a les maniobres d'intersecció.
* Avís d'aproximació de vehicle.
* Avís de treball a la carretera.

## Referències

* ↑ «Vehicle-to-Everything (V2X) - STMicroelectronics» (en anglès). http://www.st.com.+[Consulta: 30 gener 2018].
* ↑ «V2X Communications|NXP» (en anglès). https://www.nxp.com.+[Consulta: 30 gener 2018].
* ↑ «Cellular V2X | Qualcomm» (en anglès). Qualcomm.
* ↑ «V2X Pits Safety v. Spectrum | EE Times» (en anglès). https://www.eetimes.com.+[Consulta: 31 gener 2018].

## Vegeu també

Comunicacions vehiculars ː Vehicle-to-vehicle, Vehicle-to-grid, Vehicle-to-device
# Ca n'Aimeric (Cabrera de Mar)

Ca n'Aimeric és un edifici de Cabrera de Mar (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una masia amb teulada a triple vessant. Els angles de la casa són reforçats amb carreus de pedra granítica. A la façana principal té tres cossos i a l'entrada l'escala del pis. A la part posterior només hi ha dos cossos, un fins a la meitat i al costat l'altre, posat perpendicular. Façana amb el portal rodó dovellat, de 13 dovelles i cinc esglaons d'accés. Finestra principal gòtica, de tipus conopial, amb una petita comporta o capitell decorat. L'altra finestra, a l'esquerra, és del segle xvii.

## Història

La masia és de treballs agrícoles de poc rendiment, situada a Agell de Dalt. Els voltants de la casa estan rodejats de petits coberts i corrals per al bestiar petit i poc nombrós.

## Referències

* 1 2 «Ca n'Aimeric». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Sassafràs

Sassafràs (Sassafras) és un gènere de plantes amb flor dins de la família Lauraceae.

## Característiques

Són arbres caducifolis de fins a 12 m d'alçada. N'hi ha tres espècies en l'actualitat i una d'extinta (S. hesperia). Són originaris de l'Amèrica del Nord i de l'Àsia oriental. Totes les parts de l'arbre desprenen una aroma característica.
Les fulles de sassafràs són un dels aliments favorits de certs animals feréstecs, com cérvols, marmotes i ossos. També són l'aliment favorit de les erugues d'alguns lepidòpters, com Papilio troilus. Els fruits són un aliment important per diverses espècies d'ocells.

## Utilitat

La fusta del sassafràs s'ha utilitzat com a material per a construir vaixells i mobles a la Xina, Europa i els Estats Units d'Amèrica. El sassafràs van tindre un paper important en la història de la colonització europea del continent americà als segles xvi i xvii. Les branquetes de sassafràs han estat utilitzades com a raspalls de dents o iniciadors de foc.
El sassafràs produeix olis essencials fragants que es fan servir en la indústria per fabricar perfums i sabons i en l'aromateràpia.
S'utilitza també com a espècia per al gumbo, una mena d'estofat típic del sud dels Estats Units.
Les infusions de l'arrel de sassafràs es fan servir com a anticoagulant a la medicina tradicional. També s'utilitzava per guarir la gonorrea.

## Taxonomia

* Sassafras albidum (Nutt.) Nees
* Sassafras randaiense (Hayata) Rehder
* Sassafras tzumu (Hemsl.) Hemsl.

## Referències

* 1 2 Nie, Z.-L., Wen, J. & Sun, H. «Phylogeny and biogeography of Sassafras (Lauraceae) disjunct between eastern Asia and eastern North America». Plant Systematics and Evolution, 267, 2007, pàg. 191–203. DOI: 10.1007/s00606-007-0550-1.
* ↑ Wolfe, Jack A. & Wehr, Wesley C. 1987. "Middle Eocene Dicotyledonous Plants from Republic, Northeastern Washington". United States Geological Survey Bulletin 1597:13
* ↑ Horwitz, Tony. A Voyage Long and Strange: Rediscovering the New World. Henry Holt and Co, 2008, p. 6. ISBN 9780805076035.

## Vegeu també

* Racinette, beguda gasosa ensucrada amb aromes de sassafràs, arítjol, i altres extractes de plantes

## Enllaços externs

* Drug Digest Sassafras (anglès)
* U of Arkansas: Division of Agriculture Plant of the Week: Sassafras (anglès)