OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Velòdrom de Mataró

El velòdrom de Mataró és una instal·lació esportiva de Mataró. El velòdrom, promogut per iniciativa de la Comissió Pro-Velòdrom, fou dissenyat per Lluís Gallifa Grenzner i va ser inaugurat el 22 de juny de 1948, tot i que ja se'n feia ús des de l'any 1946 sobre terra, va ser el tercer velòdrom que acollia la ciutat, després del del Passeig de la Geganta, de finals del segle xix i el del Camí de Mata de l'any 1916. Ha acollit diverses competicions estatals i internacionals entre les dècades de 1940 i 1960. Després d'anys en mal estat de conservació, s'hi van fer tasques de reahabilitació els anys 2016 i 2020 a fi recuperar-lo per la pràctica esportiva.

## Referències

* 1 2 «Velòdrom de Mataró». A: Enciclopèdia de l'esport català, 31 d'octubre de 2014 [Consulta: 5 març 2016].
* ↑ «La plataforma "Salvem el Velòdrom de Mataró" va treballant». El Tot Mataró i Maresme, 11-05-2010 [Consulta: 5 març 2016].
* ↑ «Mataró és ciutat de Velòdrom». El Tot Mataró i Maresme, 12-05-2010 [Consulta: 5 març 2016].
* ↑ «"Salvemos el Velódromo de Mataró", una plataforma pro ciclismo» (en castellà). RFEC, 07-04-2010. Arxivat de l'original el 2016-03-07. [Consulta: 5 març 2016].
* ↑ Fernàndez, Salva «L'Ajuntament inverteix 7.363 € en millorar el paviment del velòdrom». Capgrós, 21-01-2016 [Consulta: 9 maig 2021].
* ↑ Fernàndez, Salva «Obres de millora a la pista del Velòdrom de Mataró». Capgrós, 17-02-2020 [Consulta: 9 maig 2021].
# Casa Pagès (Olot)

Casa Pagès és un habitatge a la ciutat d'Olot (Garrotxa) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És un edifici de planta rectangular que agrupa tres cases que accentuant el seu vessant domèstic i pintoresc. A una de les cases s'hi ha realitzat reformes considerables que han variat, de forma important, llur estructura. A les dues restants es conserva l'originalitat del teulat, que té una forma irregular als dos vessants amb una inclinació accentuada. No hi ha elements decoratius importants. S'hi han realitzat reformes que han modificat parcialment llur estructura.

## Referències

* ↑ «Casa Pagès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2016].
# Mariví Ugolino

Mariví Ugolino (Salto, 15 de desembre de 1943 - 5 de novembre de 2024) va ser una escultora uruguaiana.

## Trajectòria

Mariví Ugolino va fer estudis a la Facultat d'Arquitectura de la Universitat de la República (UdelaR) i a l'Institut Escola Nacional de Belles Arts (ENBA). Graduada en escultura a l'Escola Pedro Figari d'UTU el 1975, va complementar la seva formació teòrica amb Guillermo Fernández i altres artistes a nivell nacional i internacional.
Va impartir classes d'escultura en el seu taller de Montevideo on va treballar regularment. Va ser assessora de la Direcció Nacional de Cultura del Ministeri d'Educació i Cultura (MEC), així com en la Comissió de Patrimoni, a més de fer tasques de recerca.
La seva obra es caracteritza per una forta presència emocional, on els afectes i records afectius tenen gran protagonisme. Treballa amb modelats, acoblament d'objectes trobats i talla de fusta, entre d'altres tècniques escultòriques. Al llarg de la seva carrera va participar en diverses exposicions, tant individuals com col·lectives.

## Referències

* ↑ Thiago Rocca, Pablo. «La fuerza del enigma - Semanario Brecha», 14 noc 2024. [Consulta: 15 novembre 2024].
* ↑ «Arte Activo» (en castellà). Ministerio de Educación y Cultura (MEC).
* ↑ AGADU Artistas visuales. «Mariví Ugolino» (en castellà).
# Chesley Sullenberger

Chesley Burnett "Sully" Sullenberger III (Denison, Texas, 23 de gener de 1951) és un pilot estatunidenc que va fer un amaratge d'emergència del vol 1549 de US Airways al riu Hudson al costat de Manhattan a la ciutat de Nova York el 15 de gener de 2009. Va salvar la vida de les 155 persones que hi havia a bord i tot el món va parlar del “miracle del Hudson”.
Graduat en psicologia i Màster en psicologia industrial de la Universitat de Purdue i en administració pública de la Universitat Northern Colorado. Va servir com a pilot a les Forces Aèries dels Estats Units. Posteriorment va ser pilot d'aviació comercial amb Pacific Southwest Airlines, adquirida per US Airways, fins a la seva retirada al març del 2010.
Defensor de la seguretat durant tota la seva carrera de quatre dècades. Va ser seleccionat per fer tasques d'investigació d'accidents per a la Força Aèria dels Estats Units, i va ser representant de l'Associació de Pilots de Línies Aèries (ALPA). Va exercir com a president local de seguretat aèria de l'ALPA i membre d'un dels comitès tècnics nacionals, on va contribuir a la creació d'una Circular Assessora de l'Administració d'Aviació Federal. També va contribuir a desenvolupar i implementar el curs de Gestió de recursos de tripulació que utilitzava US Airways.
El 2016 es va estrenar Sully, una pel·lícula biogràfica dirigida per Clint Eastwood, protagonitzada per Tom Hanks, amb Laura Linney i Aaron Eckhart. En el film es narra l'amaratge que va fer el capità Sully sobre les aigües congelades del riu Hudson, aclamat als mitjans de comunicació per la seva heroica acció, i alhora es va obrir una investigació que va arribar a posar en dubte la seva carrera. El guió de Todd Komarnicki es basa en el llibre "Highest duty: My search for what really matters", biografia escrita pel mateix pilot, Chesley Sullenberger, i Jeffrey Zaslow.

## Referències

* 1 2 «Chesley Sullenberger, 'hero of the Hudson'» (en anglès). BBC, 16-01-2009.
* 1 2 VersióRAC1. «“No vaig pensar mai que moriria aquell dia”». RAC1, 11-02-2016. [Consulta: 17 maig 2020].
* ↑ «"Fue la sensación más vertiginosa que sentí en mi vida"» (en castellà). El País [Madrid], 06-02-2009. ISSN: 1134-6582.
* ↑ III, Captain Chesley B. Sullenberger; Zaslow, Jeffrey. Highest Duty: My Search for What Really Matters (en anglès). Harper Collins, 2009-10-13. ISBN 978-0-06-195953-0.
* ↑ «Clint Eastwood dirigirà una pel·lícula sobre el pilot que va aterrar un avió al riu Hudson». Ara.cat, 03-06-2015. [Consulta: 18 maig 2020].
# Antoni Polo Moya

Antoni Polo Moya (El Forcall, 1960 - Tortosa, 2019) fou professor, psicopedagog, educador social i president de l'Esplai Blanquerna de Tortosa.
Antoni Polo va estudiar Magisteri, Psicopedagogia i Ciències Religioses i un Postgrau en Direcció i Gestió de Centres Educatius.
Va fer tasques de missioner a l'altiplà del Perú (1987-1990), més endavant va treballar com a educador al Centre Obert Sant Francesc, gestionat per l'Ajuntament de Tortosa. Va iniciar la Residència Juvenil “Coll de l'Alba”, que va transformant-se en Centre Residencial d'Acció Educativa (1996-2000).
També fou membre de l'assemblea constituent del Col·legi d'Educadores i Educadors Socials de Catalunya a Terres de l'Ebre (2009). Convocat pel bisbe Xavier Salinas realitzà serveis al Col·legi Diocesà Sagrada Família de Tortosa, des de representant de la titularitat, director, professor i promotor de la residència d'Estudiants Adrià VI i de l'Escola d'Hoteleria Via Magna. També fou responsable del Pis Assistit “Cruïlla” del Pla Interdepartamental per la Infància. Fundador de l'Escola de l'Esplai de Tortosa i president del Patronat Obrer de la Sagrada Família (2000-2016), va treballar en la dinamització del món del lleure i del voluntariat.
Antoni Polo també va estar vinculat a la democràcia cristiana tortosina i l'any 2015, va ser candidat a les eleccions al Parlament de Catalunya per Unió Democràtica,així com també candidat al Senat espanyol per la formació demòcratacristiana.

## Obra publicada

* Converses amb l'educació social de les comarques meridionals. Tarragona: Silva editorial-CEESC (2002)
* Esplai Blanquerna 1980-2000: una experiència d'inclusió a les Terres de l'Ebre. València: Siquem Ed. (2000)
* Educant en el Lleure. Formació per a monitors/monitores. Barcelona: Ed. Claret (2014).

## Referències

* 1 2 «Socis d´Honor» (en castellà). [Consulta: 3 març 2021].
* ↑ Palau Sendra, Núria; Vallés Herrero, Josep «Antoni Polo Moya (1960-2019) Educador Social amb il·lusió fins al final». Full Informatiu del CEESC: hivern 2020, núm 90, 3-2020, pàg. 13-14.
* ↑ Grup Esplai Blanquerna. L'Esplai Blanquerna, 1980-2000 : una experiència d'inclusió a les terres de l'Ebre : Tortosa, tardor de 1999, primavera de 2000. València: Siquem, 2000. ISBN 84-95385-10-4.
* ↑ Redacció. «Mor el tortosí Toni Polo als 58 anys», 31-10-2019. [Consulta: 3 març 2021].
* ↑ «Mor el tortosí Toni Polo als 58 anys», 31-10-2019. [Consulta: 3 març 2021].
* ↑ «Argus /». [Consulta: 3 març 2021].
# Comissió de Portaveus dels Presos i Encausats Independentistes

La Comissió de Portaveus dels Presos i Encausats Independentistes fou una comissió constituïda a principis de 1993 en resposta a l'Operació Garzón 1992. Estava formada per tretze persones: Lluís Maria Xirinacs, Carles Castellanos, Carles Riera, Jaume Soler, Teresa Mas, Josep Maria Cervelló, Joan Guinovart, Ramon Moragues, Robert Samó, Ermen Llobet, Narcís Sellas, Toni Infante i Toni Lecha.
El seu objectiu era, segons el seu manifest fundacional:
| « | Que hem lluitat —continuem lluitant— pels drets i per les llibertats polítiques, personals, socials i nacionals del nostre poble. Que ningú no té dret a exigir-nos que reneguem de la nostra lluita, ni que renunciem als seus legítims objectius: i menys encara a voler-nos forçar a la indignitat personal i política pretenent fer-nos col·laborar en la repressió del moviment per mitjà de la delació i d'altres formes de renúncia o rendició. Que reclamem el dret —reconegut en la Declaració Universal dels Drets Humans— de poder lluitar lliurement pels legítims objectius del moviment independentista català en un marc polític plenament lliure i democràtic | » |
| — Comissió de Portaveus dels Presos i Encausats Independentistes, El Temps |||
Aquesta comissió va fer tasques d'acompanyament familiar, de generació de discurs polític i de pont entre els encausats i els mitjans de comunicació.

## Referències

* 1 2 Botran, Albert «Presos: unitat i defensa política». El Temps.
# Ted Underwood

Ted Underwood és mestre de ciències de la informació a la Universitat d'Illinois i al departament d'anglès al College of Liberal Arts and Sciences.
Underwood confia en l'ús de la Intel·ligència Artificial per a explorar qüestions més profundes sobre la cultura i el coneixement i poder-se aplicar a les humanitats.

## Carrera

Ted Underwood també ha escrit llibres sobre la literatura dels segles XVIII i XIX i és actiu en un projecte de recerca que estudia els errors i el soroll paratextual que apareix a l'òptica dels llibres transcrits de manera digital i les conseqüències d'aquests errors a les conclusions històriques i humanístiques.
Fent ús de les grans llibreries digitals, ha estat emprant l'aprenentatge de màquines per a seguir la consolidació de la ficció de detectius i la ciència-ficció com a gèneres diferents i per a descriure les canviants assumpcions sobre el gènere dels personatges a la literatura des del 1780 fins al present.
Ha estat treballant amb grans LLM dins el sector de les humanitats, proposant la creació d'un model digital del llenguatge sobre l'escriptura humana. Això es dona quan, estudiant literatura anglesa amb eines digitals, es va adonar de la manca de bases de dades amb prou text. Tot i el llançament de Google Llibres, la informació seguia sent limitada. L'anàlisi lingüístic, però, va patir grans canvis amb la introducció dels LLM i la capacitat d'aquests de relacionar conceptes i coneixements. Underwood espera poder donar al llenguatge sistemàtic de les Intel·ligències Artificials un caràcter filosòfic i significatiu, de manera que contribuirà a que el món de la crítica literària millori.

## Intel·ligència Artificial i Humanitats

Underwood manté una visió esperançadora que assegura que la Intel·ligència Artificial ajudarà a la societat a pensar de manera reflexiva, i a descobrir noves veritats sobre la cultura humana.
Es sap que els bots de conversa són incapaços de llegir, únicament converteixen paraules en codis i resolen equacions. No poden establir opinions, però poden fer tasques interpretatives i recollir data. D'aquesta manera es podria entrenar un model digital de llenguatge en terabits d'escriptura humana.

## Llibres

* Distant Horizons (The University of Chicago Press Books, 2019).
* Why Literary Periods Mattered: Historical Contrast and the Prestige of English Studies (Stanford University Press, 2013)
* The Work of the Sun: Literature, Science and Political Economy 1760-1860 (New York: Palgrave, 2005).

## Referències

* ↑ «School of Information Sciences» (en anglès).
* 1 2 «Ted Underwood» (en anglès), 13-09-2023. [Consulta: 20 desembre 2023].
* ↑ «iSchool Faculty Research Profiles: Professor Ted Underwood». [Consulta: 20 desembre 2023].
* ↑ «Text Mining the Novel: Establishing the Foundations of a New Discipline» (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2023].
* ↑ «iSchool to present research at the Digital Humanities 2023 conference» (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2023].
* ↑ «Ted Underwood» (en anglès), 09-12-2012. [Consulta: 20 desembre 2023].
# Ordinador neural diferenciable

En intel·ligència artificial, un ordinador neural diferenciable (amb acrònim anglès DNC) és una arquitectura de xarxa neuronal augmentada amb memòria (MANN), que normalment és (però no per definició) recurrent en la seva implementació. El model va ser publicat el 2016 per Alex Graves et al. de DeepMind.
DNC s'inspira indirectament en l'arquitectura Von-Neumann, fent que és probable que superin les arquitectures convencionals en tasques que són fonamentalment algorítmiques que no es poden aprendre trobant un límit de decisió.
Fins ara, s'ha demostrat que els DNC només gestionen tasques relativament senzilles, que es poden resoldre mitjançant la programació convencional. Però els DNC no cal que estiguin programats per a cada problema, sinó que es poden entrenar. Aquest interval d'atenció permet a l'usuari alimentar estructures de dades complexes com ara gràfics de manera seqüencial i recordar-los per a un ús posterior. A més, poden aprendre aspectes del raonament simbòlic i aplicar-lo a la memòria de treball. Els investigadors que van publicar el mètode prometen que els DNC es poden entrenar per fer tasques complexes i estructurades i abordar aplicacions de grans dades que requereixen algun tipus de raonament, com ara la generació de comentaris de vídeo o anàlisi de text semàntic.
Les xarxes DNC es van introduir com una extensió de la Neural Turing Machine (NTM), amb l'addició de mecanismes d'atenció a la memòria que controlen on s'emmagatzema la memòria i una atenció temporal que registra l'ordre dels esdeveniments. Aquesta estructura permet que els DNC siguin més robusts i abstractes que un NTM, i encara realitzin tasques que tenen dependències a llarg termini que alguns predecessors com la memòria a llarg termini (LSTM). La memòria, que és simplement una matriu, es pot assignar dinàmicament i accedir-hi indefinidament. El DNC és diferenciable d'extrem a extrem (cada subcomponent del model és diferenciable, per tant també ho és tot el model). Això fa possible optimitzar-los de manera eficient mitjançant el descens de gradients.

## Referències

* ↑ Graves, Alex; Wayne, Greg; Reynolds, Malcolm; Harley, Tim; Danihelka, Ivo (en anglès) Nature, 538, 7626, 12-10-2016, pàg. 471–476. Bibcode: 2016Natur.538..471G. DOI: 10.1038/nature20101. ISSN: 1476-4687. PMID: 27732574.
* ↑ Graves, Alex; Wayne, Greg; Reynolds, Malcolm; Harley, Tim; Danihelka, Ivo (en anglès) Nature, 538, 7626, 12-10-2016, pàg. 471–476. Bibcode: 2016Natur.538..471G. DOI: 10.1038/nature20101. ISSN: 1476-4687. PMID: 27732574.
* ↑ «Differentiable neural computers | DeepMind» (en anglès). DeepMind. [Consulta: 19 octubre 2016].
* ↑ Jaeger, Herbert (en anglès) Nature, 538, 7626, 12-10-2016, pàg. 467–468. Bibcode: 2016Natur.538..467J. DOI: 10.1038/nature19477. ISSN: 1476-4687. PMID: 27732576 [Consulta: free].
* ↑ Mannes, John. «DeepMind's differentiable neural computer helps you navigate the subway with its memory» (en anglès). TechCrunch. [Consulta: 19 octubre 2016].
# Amphilophus rostratus

Amphilophus rostratus és una espècie de peix de la família dels cíclids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 18,5 cm de longitud total.

## Distribució geogràfica

Es troba a l'Amèrica Central: al vessant atlàntic de Nicaragua i Costa Rica.

## Referències

* ↑ Agassiz, L. 1859. [Remarks on new fishes from Lake Nicaragua.]. Proc. Boston Soc. Nat. Hist. v. 6 (1856-1859): 407-408.
* ↑ BioLib
* 1 2 «Amphilophus rostratus» (en anglès). FishBase. Froese, Rainer; Pauly, Daniel (editors).

## Bibliografia

* Axelrod, H. R. The Most Complete Colored Lexicon of Cichlids: Every Known Cichlid Illustrated in Color (en anglès). 2a edició. TFH Publications, 1993. ISBN 9780793800261.
* Conkel, D., 1993. Cichlids of North and Central America. T.F.H. Publications, Inc., Estats Units.
* Gill, T. N. & J. F. Bransford. 1877. Synopsis of the fishes of Lake Nicaragua. Proc. Acad. Nat. Sci. Phila. v. 29: 175-191.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Kullander, S.O., 2003. Cichlidae (Cichlids). p. 605-654. A R.E. Reis, S.O. Kullander i C.J. Ferraris, Jr. (editors) Checklist of the Freshwater Fishes of South and Central America. Porto Alegre: EDIPUCRS, Brasil.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Römer U.: Cichliden Atlas, Bd. 1. Melle. 1311 p. Any 1998.
* Stiassny, M. L. J. 1987. Cichlid familial intrarelationships and the placement of the neotropical genus Cichla. J. nat. Hist. 21: 1311-1331.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Barb de l'Ebre

Barb de l'Ebre o Luciobarbus graellsii és una espècie de peix cipriniforme de la família dels ciprínids.

## Distribució

Es troba des dels drenatges de l'Ebre fins als del Ter al vessant mediterrani i cap a l'oest fins als drenatges del riu Asón, a la vessant atlàntica. Al voltant del 1998, va ser introduïda als drenatges del riu Fiora, Ombrone i Albegna, al centre d'Itàlia.

## Hàbitat

Viu en parts baixes i mitjanes dels rius, amb corrent lent. Preferèix àrees amb vegetació i amb els marges coberts. Per fer la fresa, migra riu amunt cap a àrees amb corrent més ràpid i amb llits de grava o pedra.

## Biologia

Viu fins als 16 anys. Fresa per primera vegada als 4 anys; aquesta es produeix entre maig i agost. Generalment s'alimenta d'algues i de petit invertebrats.

## Referències

* ↑ Heckel, J. J. 1843. Ichthyologie [von Syrien]. A: J. von Russegger. Reisen in Europa, Asien und Africa, mit besonderer Rücksicht auf die naturwissenschaftlichen Verhältnisse der betreffenden Länder unternommen in den Jahren 1835 bis 1841, etc. Stuttgart. Ichthyol. von Syrien v. 1 (pt 2): 990-1099.
* ↑ BioLib (anglès)
* 1 2 3 4 5 «Luciobarbus graellsii» (en anglès). IUCN Red List. Freyhof, J. & Kottelat, M. 2008. [Consulta: 6 setembre 2014].

## Bibliografia

* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4. .
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* McAllister, D. E. A working list of fishes of the world (en anglès). Museu Nacional de Ciències Naturals, 1987.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Batarà de capell estriat

El batarà de capell estriat (Dysithamnus striaticeps) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial i vegetació secundària de les terres baixes fins als 800 m al vessant del Carib del sud-est d'Hondures, est de Nicaragua i Costa Rica.

## Referències

* ↑ «Batarà de capell estriat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# Roques Llongues

Les Roques Llongues són tres roques de 1.723, 1704 i 1.622 metres que es troben al municipi de Montellà i Martinet, a la comarca de la Baixa Cerdanya.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# El gust dels altres

El gust dels altres (originalment en francès, Le goût des autres) és una pel·lícula francesa de l'any 2000 dirigida i escrita per Agnès Jaoui. El guió també va estar a càrrec de Jean-Pierre Bacri i protagonitzada per Bacri, Anne Alvaro, Alain Chabat, Agnès Jaoui, Gérard Lanvin i Christiane Millet. S'ha subtitulat al català.

## Sinopsi

Un empresari coneix a una actriu que és amiga d'una cambrera, la qual coneix a un guàrdia de seguretat que treballa amb un xofer, al servei d'una decoradora, dona d'un empresari que voldria travar amistat amb artistes... Aquest film mostra com la diferència d'ambient i educació impossibilita certes relacions. És la història d'uns personatges que no haurien d'haver-se conegut perquè les barreres culturals que els separen són insalvables.

## Repartiment

* Jean-Pierre Bacri - Jean-Jacques Castella
* Anne Alvaro - Clara Devaux
* Alain Chabat - Bruno Deschamps
* Agnès Jaoui - Manie
* Gérard Lanvin - Franck Moreno
* Christiane Millet - Angélique Castella
* Wladimir Yordanoff - Antoine
* Anne Le Ny - Valérie
* Brigitte Catillon - Béatrice Castella
* Raphaël Defour - Benoît
* Xavier de Guillebon - Weber

## Recepció

Actualment ocupa el catorzè lloc a Rotten Tomatoes com la pel·lícula millor revisada, amb crítiques 100% positives, basades en 57 crítiques. El consens crític afirma que «El gust dels altres és una comèdia fresca i enginyosa sobre l'atracció dels oposats. Els personatges són ben dibuixats i atractius i les seves interaccions socials són creïbles».

## Nominacions i premis

* Premis Oscar
** Millor pel·lícula internacional - Nominada
* Premis César
** Millor pel·lícula
** Millor guió
** Millor Actor (Jean-Pierre Bacri) - Nominat
** Millor actor de repartiment - (Gérard Lanvin) - Guanyador
** Millor actriu de repartiment - (Anne Alvaro) - Guanyadora
** Millor direcció (Agnès Jaoui) - Nominada
** Millor muntatge (Hervé de Luze) - Nominat
** Millor actor de repartiment (Alain Chabat) - Nominat
** Millor actriu de repartiment (Agnès Jaoui) - Nominada
* David de Donatello
** Millor pel·lícula estrangera
* Premis de Cinema Europeu
** Millor guió (Jean-Pierre Bacri i Agnès Jaoui)
** Millor pel·lícula -Nominada
** Descobriment europeu de l'any (Agnès Jaoui) - Nominada
* Festival Internacional de Cinema de Mont-real
** Gran premi de les Amèriques (Agnès Jaoui)

## Referències

* ↑ «Le Goût des autres». JP's Box-Office.
* ↑ Le goût des autres : la recette du succès pour le tandem Agnès Jaoui – Jean-Pierre Bacri, Première, 19 d'abril de 2016
* ↑ El gust dels altres a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «Le Goût des autres (The Taste of Others) (2000)» (en anglès). Rotten Tomatoes. [Consulta: 19 juliol 2018].
* ↑ Le Goût des Autres (The Taste of Others) (2001), crítica de la BBC, 14 de maig de 2001
* ↑ Le goût des autres, crítica a The Guardian
* ↑ Le goût des autres Arxivat 2020-10-30 a Wayback Machine. al web de l'Acadèmia de Cinema Francesa
* ↑ La cineasta francesa Agnès Jaoui imparte una clase magistral en Valencia, al web de la SGAE
# 477
## Esdeveniments

* juliol - Constantinoble: Zenó entra sense oposició a la ciutat i recupera el control de l'Imperi Romà d'Orient. L'usurpador Basilisc és empresonat i deportat.
* Cartago: Huneric succeeix al seu pare Genseric com a rei dels vàndals.
* Dalmàcia: El deposat emperador romà Juli Nepot és reconegut com a emperador de la regió.
* Sofia (Dàcia): Els huns assolen la ciutat.
* Henan (Xina): és consagrat al mont Song el monestir Shaolin.

## Necrològiques

* 25 de gener - Cartago: Genseric, rei dels vàndals.
* Capadòcia: Basilisc, emperador romà oriental, empresonat.