OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Macroalga

La macroalga és una mena d'alga marina de grandària macroscòpica, multicel·lulars en general i, per tant, es diferencia de les microalgues, les quals són de grandària microscòpica i són unicel·lulars.
Les macroalgues són sovint algues brunes o vermelles que es troben entre altres tipus d'alga, com l'alga verda.
Les macroalgues no s'han de confondre amb l'herba marina, la qual creix en un jaç marí poblat per plantes vasculars arrelades i no per algues.
Un dels principals usos de la macroalga és com a aliment, com per exemple en l'embolcall de sushi.
Al Xile se'n diu cochayuyo i es menja en estofats, sopes, o a la vapor.

## Anatomia

L'aspecte de l'alga s'assembla a plantes terrestres no arbòries. La seva anatomia inclou:

### Tal·lus

El Tal·lus és el cos de les algues. Conté làmina, cama i fixador.

#### Làmina o fulla

És una estructura aplanada una mica semblant a les fulles. Conté Sorus i pneumatocists, sent els sorus un cúmul d'espores i el pneumatocist una bufeta d'aire. Un òrgan d'assistència a la flotació a la fulla. En els Kelps (nom vulgar d'un grup de gèneres de les Laminarials), hi ha un pneumatocist o surador entre la làmina i la cama.

#### Cama

És l'estructura de sosteniment, similar a la tija. En algunes laminariales pot estar absent.

#### Fixador

És una estructura basal que proporciona un enganxament a un substrat. En el cas de les algues, l'Haptera és una extensió similar a un dit sovint amb un disc terminal que s'ancora a un substrat bentònic
La cama i la làmina són coneguts col·lectivament com a fronda.

## Grups

Evolutivament, les macroalgues apareixen en moments diferents de la història evolutiva de les algues, per la qual cosa són diferents grups sense relació:
* Ulvophyceae, macroalgues verdes cloròfites compostes per una sola cèl·lula de gran desenvolupament.
* Charophyta, macroalgues verdes multicel·lulars d'aigua dolça que van antecedir evolutivament a les plantes terrestres.
* Rhodophytina, macroalgues vermelles, el subgrup de les quals més important és Florideophyceae.
* Phaeophyceae, conegudes com a algues marrons, grup que conté les de major grandària, com es veu en els boscos de varec.

## Exemples

Destaquen els següents gèneres:
| Gènere | Tipus d'alga | Comentaris |
| Caulerpa | Verda | Subaqüàtica |
| Fucus | Marró o Marró | En zones entre marees sobre costes rocoses. |
| Gracilaria | Vermella | Conreada com a aliment |
| Laminaria | Marró o Marró | Habita en profunditats de 8 a 30 m sota la superfície, conreada com a aliment. |
| Macrocystis | Marró o Marró | Gran alga, forma grans frondes flotants. |
| Monostroma | Verd | |
| Porphyra | Vermella | En zones entre marees amb climes temperats. Conreada com a aliment. |

## Vegeu també

* Microalga
* Sushi

## Referències

* ↑ «seaweed menu». Arxivat de l'original el 2020-02-17.
* ↑ Christian Wiencke, Kai Bischof [editors]: Seaweed Biology: Novel Insights into Ecophysiology, Ecology & Utilization. Springer, 2012. ISBN 978-3-642-28450-2 (print); ISBN 978-3-642-28451-9 (eBook)
# El Pla de Sant Tirs

El Pla de Sant Tirs és un nucli del municipi de la Ribera d'Urgellet, a l'Alt Urgell. És la vila amb més habitants del municipi i és el cap municipal. Actualment amb 342 habitants, el 1991 en tenia 252, a diferència de la resta de pobles del municipi és dels pocs que té un augment d'habitants, on s'han construït força cases durant els últims anys. Es troba a 702 metres d'altitud damunt un turó, el final del qual acabava amb una plana on hi ha pastures i que dona nom al poble tot i que té carrers força costers.
Esmentada en l'acta de consagració de la Catedral d'Urgell com la parròquia d'ipso Planoés. El 986 el comte Sunyer de Pallars, amb el seu fill Ramon, donà a Santa Maria de la Seu la vila de Sant Tirs, dins el terme del castell de Sas. El lloc tingué així domini de la mitra d'Urgell, a la qual pertangué fins a la fi de l'antic règim. Amb motiu de l'enemistat entre Roger Bernat I de Foix, vescomte de Castellbò, i el bisbe d'Urgell, Ponç de Vilamur, les tropes d'aquell destruïren el 1239 el castell del Pla de Sant Tirs.
Durant la Guerra Civil Espanyola la vila fou reanomenada Pla de Cadí, que amb la finalització de la guerra fou retornat el nom antic.

## Referències

* ↑ GGCC, Ribera d'Urgellet: Arxivat 2019-09-07 a Wayback Machine. El Pla de Sant Tirs.
# Mirmicins

Els mirmicins (Myrmicinae) són una subfamília de formigues. La pupa està mancada de capoll. Algunes espècies retenen un fibló funcional. El pecíol (base estreta de l'abdomen) està format per dos segments.
Inclou algunes de les formigues més freqüents als Països Catalans, com ara el reveixí (Crematogaster scutellaris) i Messor barbarus.

## La subfamília Myrmicinae a la península Ibèrica

La subfamília Myrmicinae és la millor representada a la península Ibèrica, amb 19 gèneres:
* Aphaenogaster
* Cardiocondyla
* Crematogaster
* Formicoxenus
* Goniomma
* Harpagoxenus
* Leptothorax
* Messor
* Monomorium (incloent-hi Phacota)
* Myrmecina
* Myrmica
* Oxyopomyrmex
* Pheidole
* Solenopsis
* Stenamma
* Strongylognathus
* Strumigenys (incloent-hi Pyramica)
* Temnothorax (incloent-hi Chalepoxenus i Myrmoxenus)
* Tetramorium (incloent-hi Anergates i Teleutomyrmex)

## Taxonomia

La subfamília Myrmicinae inclou 147 gèneres i 7.110 espècies i, per tant, la seva classificació és complexa i inestable. La revisió de 2014 va fer disminuir dràsticament el nombre de tribus de 25 a 6:
* Attini Smith, 1858
* Crematogastrini Forel, 1893
* Myrmicini Lepeletier de Saint-Fargeau, 1835
* Pogonomyrmecini Ward, Brady, Fisher & Schultz, 2015
* Solenopsidini Forel, 1893
* Stenammini Ashmead, 1905

## Referències

* ↑ Entrada «Myrmicinae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ «Hormigas.org - Subfamilia Myrmicinae» (en castellà). [Consulta: 16 novembre 2023].
* ↑ Ward, Philip S.; Brady, Sean G.; Fisher, Brian L.; Schultz, Ted R. «The evolution of myrmicine ants: phylogeny and biogeography of a hyperdiverse ant clade (Hymenoptera: Formicidae)». Systematic Entomology, 40, 1, 7-2014, pàg. 61–81. DOI: 10.1111/syen.12090. ISSN: 1365-3113.
* ↑ «Myrmicinae - AntCat» (en anglès). [Consulta: 14 novembre 2023].
# Armando Giralt Iduarte

Armando Giralt Iduarte (l'Havana, 30 de juny de 1885 - Madrid, 21 d'abril de 1948) fou un futbolista hispano-cubà de la dècada de 1900.

## Trajectòria

Va néixer a Cuba dins d'una família burgesa, quan aquest territori pertanyia a la corona espanyola. De jove es traslladà a Madrid.
Començà a practicar el futbol al club Societat Sky Foot-ball, passant el 1900 a formar part del Madrid Foot-Ball Club. Va jugar la final de Copa de 1903, que perdé davant l'Athletic Club de Bilbao. Aquest 1903, ell i alguns companys abandonaren el Madrid i fundà el Club Español de Madrid. Retornà al Madrid, on guanyà les Copes d'Espanya de 1906 i 1907, any aquest darrer en que tornà a abandonar el club per ingressar novament al Club Español, on jugà fins a 1910, i disputà una nova final de Copa perduda davant el Club Ciclista de San Sebastián.
El 1911 marxà a Barcelona per jugar amb el CD Espanyol, on jugà dues temporades, on guanyà un Campionat de Catalunya i disputà una nova final de Copa el 1911.
Els seus germans José i Mario, també foren futbolistes.

## Palmarès

* Copa espanyola:
** 1906, 1907
* Campionat de Catalunya de futbol:
** 1911-12

## Referències

* ↑ «Fitxa del jugador». periquito.cat. [Consulta: 17 gener 2024].
* ↑ «El primer Real Madrid vs. Barcelona - Nombres propios». ESPN. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ Luis Arnáiz; Bernardo Salazar, Félix Martialay. 100 Finales de Copa "Historia del Campeonato de España". Interviú, RTVE i RFEF.
* ↑ «La triste decisión de los Giralt». El Mundo. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «En Avilés». Mundo Deportivo, 14-09-1911. [Consulta: 1r octubre 2015].
# Scutiger bhutanensis

Scutiger bhutanensis és una espècie d'amfibi anur de la família dels megòfrids. L'espècie només es coneix a partir d'un sol individu capturat a Bhutan; es desconeix la localitat o la regió de la captura i, per tant, la seva distribució. D'aquesta manera, s'ignora el volum poblacional i la seva abundància.
Encara que no es coneix res sobre l'hàbitat i l'ecologia de l'espècie, encara que és possible que estigui associada i es reprodueixi en rierols, com altres espècies del gènere Scutiger.

## Referències

* 1 2 «Scutiger bhutanensis» (en anglès). IUCN Red List. Annemarie Ohler, Jigme Palden. 2004. [Consulta: 10 setembre 2014].
# ABP

ABP té els següents significats:
* Àrea Bàsica Policial, organismes del cos de Mossos d'Esquadra que s'encarreguen de vetllar per la seguretat ciutadana en un territori concret de Catalunya
* Aprenentatge basat en problemes, metodologia d'ensenyament en la qual es planteja a un grup d'alumnes un problema real o un interrogant que guia la investigació i, per tant, l'obtenció del coneixement
Viccionari
# Eleccions legislatives neerlandeses de 1948

Les eleccions legislatives neerlandeses de 1948 se celebraren el 7 de juliol de 1948, per a renovar els 100 membres de la Tweede Kamer. Es forma un govern de coalició entre socialistes, catòlics, antirevolucionaris, liberals i cristians dirigit per Willem Drees.

## Resultats

← Eleccions legislatives neerlandeses, 1948 → :
| Partit | Partit | Vots | % | Escons |
| | Partit Popular Catòlic (KVP) | 1.531.154 | 31,0 | 32 |
| | Partit del Treball (PvdA) | 1.263.058 | 25,6 | 27 |
| | Partit Antirevolucionari (ARP) | 651.512 | 13,2 | 13 |
| | Unió Cristiana Històrica (CHU) | 543.226 | 9,1 | 9 |
| | Partit Popular per la Llibertat i la Democràcia (VVD) | 391.925 | 7,9 | 8 |
| | Partit Comunista dels Països Baixos (KPN) | 382.001 | 7,7 | 8 |
| | Partit Polític Reformat (SGP) | 116.937 | 2,3 | 2 |
| | Partit Nacional Catòlic (KNP) | 62.376 | 1,3 | 1 |
| Total | Total | 5.089.582 | 93,7 | 100 |

## Enllaços externs

* Resultat de les eleccions de 1948
# Carlos Franco Iribarnegaray

Carlos Franco Iribarnegaray (Ferrol (La Corunya) 30 d'agost de 1912 - Madrid, 1982), va ser un militar espanyol, que va arribar al grau de tinent general i va ser l'últim Ministre de l'Aire durant l'última etapa de la fi del règim dictatorial entre desembre de 1975 i juliol de 1977.

## Biografia

Va ingressar en l'Acadèmia General Militar en 1929 i en l'Acadèmia Militar de Segòvia. Com a tinent va participar amb els revoltats en la Guerra Civil, arribant al grau de capità de l'arma d'artilleria.
Una vegada acabada la contesa es va incorporar a l'exèrcit de l'aire i va ser comandant de l'Ala 37, cap de la Zona Aèria de Canàries i de la III Regió Aèria. El 1947 assolí el grau de tinent coronel. Diplomat en Alts Estudis Internacionals, va destacar com a professor de l'Acadèmia d'Aviació de Lleó, de l'Escola Superior de l'Exèrcit i de l'Escola Superior de l'Aire. Va ser director general d'Aviació Civil i Procurador en Corts. En 1974 va ascendir a tinent general. A la mort del general Francisco Franco, el nou cap de govern, Carlos Arias Navarro, el va nomenar ministre de l'aire, càrrec que va ocupar fins a la convocatòria de les eleccions generals espanyoles de 1977. El setembre de 1977 fou nomenat president del patronat de l'Institut Nacional de Tècnica Aeroespacial d'Espanya. Va morir de càncer en desembre de 1982 i fou enterrat a Majadahonda.

## Referències

* ↑ Governs d'Espanya 1931-2008
* ↑ Carlos Franco Iribamegaray a El País, 8 de juliol de 1976
* ↑ Nombramientos militares a El País, 17 de setembre de 1977

## Enllaços externs

* Noticia de la mort, Diari ABC, 12 de desembre de 1982, p.36.
* Obituari, El País, 13 de desembre de 1982.
* Notícies sobre Carlos Franco Iribarnegaray a El País
# Leucochloridium paradoxum

Leucochloridium paradoxum és una espècie de platihelmint trematode de la subclasse dels digenis, paràsit d'aus que empra els gastròpodes com a hostes intermediaris.

## Cicle vital

El platihelmint, en el seu estat larvari miracidi, viatja cap a l'aparell digestiu d'un cargol per transformar-se en la propera etapa, l'esporocist. L'esporocist creix en tubs llargs formant "sacs" plens de desenes o centenars de larves cercàries. Aquests sacs envaeixen els tentacles del cargol (preferentment l'esquerre si es troba disponible), causant una transformació brillant dels tentacles en una inflada i palpitant pantalla de colors que imita l'aparença d'una eruga o cuc. El sacs es contrauen i s'expandeixen en resposta a la intensitat lluminosa, mentre que no ho fan a la foscor. La infecció dels tentacles oculars sembla que inhibeix la percepció de la llum per part del cargol. Mentre que els cargols no infectats busquen llocs foscos per evitar la depredació, cargols infectats tenen un dèficit en la detecció de la llum i, per tant, són més propensos a ser exposats als depredadors, com les aus.
Les aus són els hostes definitius on les larves cercaria es converteixen en adults, a l'aparell digestiu de la mateixa au. Aquestes formes sexualment adultes es reprodueixen i ponen ous que s'alliberen de l'hoste a través de la femta. Aquests excrements després són consumits pels cargols per a completar el cicle de vida d'aquest paràsit.
El comportament del platihelmint és un cas de mimetisme agressiu, on el paràsit s'assembla lleugerament al menjar de l'hoste definitiu. Això augmenta l'entrada del paràsit en el cos de l'hoste.
Aquest cicle vital és similar al d'altres espècies del gènere Leucochloridium.

## Distribució

El Leucochloridium paradoxum va ser vist per primer cop a Alemanya. Altres localitzacions inclouen: Noruega i altres.

## Hostes

* Hostes intermediaris:
** Succinea putris
* Hostes definitius:
** Aus
** Taeniopygia guttata experimental

## Referències

* ↑ Edwin J. Robinson, Jr. «Notes on the Life History of Leucochloridium fuscostriatum n. sp. provis. (Trematoda: Brachylaemidae)». The Journal of Parasitology, 33, 6, December 1947, pàg. 467–475. DOI: 10.2307/3273326. PMID: 18903602.
* ↑ S.P. Casey, T.A. Bakke, P.D. Harris & J. Cable (November) 2004. Use of ITS rDNA for discrimination of European green- and brown-banded sporocysts within the genus Leucochloridium Carus, 1835 (Digenea: Leucochloriidae). Systematic Parasitology. Volume 56, Number 3: 163-168.
* 1 2 T. A. Bakke (April) 1980. A revision of the family Leucochloridiidae Poche (Digenea) and studies on the morphology of Leucochloridium paradoxum Carus, 1835. Systematic Parasitology, Volume 1, Numbers 3-4. 189-202.

## Enllaços externs

* Infecting a Snail: Life Cycle of the Grossest Parasite, Wired Magazine
# Evolució de l'oxigen

L'evolució de l'oxigen és el procés de generar oxigen molecular a través de reaccions químiques. Entre els mecanismes de l'evolució de l'oxigen es troben l'oxidació de l'aigua durant la fotosíntesi. l'electròlisi de l'aigua en oxigen i hidrogen i l'evolució electrocatalítica de l'oxigen des d'òxids i oxoàcids.

## Evolució de l'oxigen a la natura

L'evolució fotosintètica de l'oxigen és un procés fonamental pel qual es genera oxigen respirable a la biosfera terrestre. La reacció és part de la reacció depenent de la llum de la fotosíntesi en cianobacteris i els cloroplasts de les algues verdes i les plantes. Utilitza l'energia de la llum per dividir la molècula de l'aigua en protons i electrons per a la fotosíntesi. Es genera oxigen lliure com a subproducte de la reacció i s'allibera a l'atmosfera.

### Reacció bioquímica

L'evolució fotosintètica de l'oxigen ocorre via l'oxidació depenent de la llum de l'aigua a oxigen molecular i es pot expressar simplificadament com aquesta reacció química:
2H₂O $\longrightarrow$ 4e$^-$ + 4H$^+$ + O₂
La reacció requereix l'energia de quatre fotons. Els electrons de l'aigua oxidada reemplaça els electrons del component P$_{680}$ del fotosistema II
L'oxidació de l'aigua és catalitzada pel manganès del fotosistema II que és un cofactor important., també es necessita calci i clor. -

### Evolució de l'evolució de l'oxigen

Fa uns 3.500 milions d'anys l'oxigen de la fotosíntesi va cobrir el planeta Terra. L'oxigen no només era un residu sinó que era tòxic per a molts processos metabòlics com la fixació de nitrogen. En conseqüència va ser alliberat com a sistema de desentoxificació i això va fer passar la Terra de composició anaeròbia a les aeròbies actuals fent un gran canvi en el metabolisme general dels éssers vius.

## Referències

* ↑ Raven, Peter H.; Ray F. Evert, Susan E. Eichhorn. Biology of Plants, 7th Edition. Nova York: W.H. Freeman and Company Publishers, 2005, p. 115–127. ISBN 0-7167-1007-2.
* ↑ Ananyev G, Zaltsman L, Vasko C, Dismukes G «The inorganic biochemistry of photosynthetic oxygen evolution/water oxidation». Biochimica et Biophysica Acta, vol. 1503, 1-2, 2001, pàg. 52–68. DOI: 10.1016/S0005-2728(00)00215-2. PMID: 11115624.

## Enllaços externs

* Plant Physiology Online, 4th edition: Topic 7.7 - Oxygen Evolution Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
* Oxygen evolution Arxivat 2008-05-09 a Wayback Machine. - Lecture notes by Antony Crofts, UIUC
* Evolution of the atmosphere – Lecture notes, Regents of the University of Michigan
* How to make oxygen and hydrogen from water using electrolysis
# Ace Ventura: Pet Detective

Ace Ventura: Pet Detective (Ace Ventura. Detectiu d'animals de companyia) és una pel·lícula còmica americana de 1994 dirigida per Tom Shadyac i protagonitzada per Jim Carrey, el qual interpreta un excèntric detectiu per a animals de companyia que estima els animals i té un gran coneixement sobre aquests. Ace Ventura destaca per la seva vestimenta amb camisa hawaiana i el seu pentinat inspirat en Elvis Presley. La seva feina és de retrobar animals desapareguts.

## Argument

Ace Ventura és un excèntric "detectiu per a animals de companyia", de Miami, Florida, és a dir, un detectiu especialitzat en el retrobament d'animals perduts. És contractat per a retrobar animals que han estat robats als seus amos. Malgrat que els seus mètodes semblen funcionar amb eficàcia, no sol obtenir feina i, per tant, està endarrerit en el lloguer, a més de ser la riota del Departament de Policia.
Ace s'enfronta a una sèrie de problemes relacionats amb la seva professió, per exemple, amb el lloguer i altres deutes, també el propietari el vol desallotjar perquè manté animals a la casa (Ace té un veritable zoològic al seu apartament), així com ser víctima de les burles del Departament de Policia de Miami. Al mateix temps, l'equip de futbol americà dels Dofins de Miami han arribat a la Super Bowl (la final del campionat nacional), però floc de neu, la mascota de l'equip (un rar exemple de dofí albí) és robat de la piscina de l'estadi Joe Robbie Stadium. El club confia en Ace per a retrobar-lo. Juntament amb Roger Podacter (Troy Evans) i Melissa Robinson (Courteney Cox), l'investigador excèntric ha de trobar floc de neu abans del diumenge, el dia de la Super Bowl (la final de lliga). Es tracta d'un cas molt més complicat que no s'imaginava, amb assassinats i segrests en què Ace Ventura demostra ser capaç, no només de trobar gossos i gats perduts o robats, sinó també de resoldre casos complexos d'assassinat.

## Repartiment

* Jim Carrey com a Ace Ventura
* Courteney Cox com a Melissa Robinson
* Sean Young com a Tinent Lois Einhorn
* Tone Loc com a Emilio
* Dan Marino com a ell mateix
* Noble Willingham com a Riddle
* Troy Evans com a Roger Podacter
* Raynor Scheine com a Woodstock
* Udo Kier com a Ronald Camp
* Frank Adonis com a Vinnie
* Tiny Ron com a Roc
* David Margulies com a Metge
* John Capodice com a Aguado
* Judy Clayton com a Martha Mertz
* Bill Zuckert com a Mr. Finkle
* Alice Drummond com a Mrs. Finkle
* Rebecca Ferratti com a dona sexy
* Mark Margolis com a Mr. Shickadance
* Antoni Coroner com a Periodista 1
* Randall "Tex" Cobb com a Dognapper
* Florence Mistrot com a Veí
* Will Knickerbocker com a Empresari
* Gary Munch com a Director
* Terry Miller com a Assistent del Director
* John Archie com a Periodista 3
* Scott Mitchell com a domesticador de dofins de Miami
* Nosey (Miami Seaquarium - aquari de Miami, Florida) com a Floc de neu el dofí

## Referències

* 1 2 3 (anglès) box office mojo, Ace Ventura: Pet Detective
# Geraniol

El geraniol és un monoterpenoide i un alcohol. És la part principal de l'oli de roses, oli de palmarosa i oli de citronel·la (tipus Java). També es troba en petites quantitats als geranis, la llimona, i a altres olis essencials. És un oli de color clar a groc pàl·lid, insoluble en aigua però soluble en solvents orgànics. Fa olor de roses i es fa servir en perfums. També s'usa per donar diversos sabors de fruites.

## Aplicacions

El genariol és un efectiu repel·lent d'insectes. D'altra banda pot atraure les abelles, ja que elles mateixes produeixen geraniol. És un dels 559 additius que s'incorporen a les cigarretes de tabac per millorar el seu sabor.

## Bioquímica

El grup funcional és el geranil. És important en la biosíntesi d'altres terpens. És un subproducte del metabolisme del sorbat i, per tant, és un desagradable contaminant en el vi si hi ha bacteris en ell.

## Reaccions

En solucions àcides el geraniol es converteix en el terpè cíclic alfa-terpineol.

## Seguretat

El geraniol ha de ser evitat per les persones amb al·lèrgia al perfum.

## Referències

* ↑ Barnard, D.R., and Xue, R. «Laboratory evaluation of mosquito repellents against Aedes albopictus, Culex nigripalpus, and Ochlerotatus triseriatus (Diptera: Culicidae)». J. Med. Entomol., 41, 4, 2004, pàg. 726–730. DOI: 10.1603/0022-2585-41.4.726. PMID: 15311467.
* ↑ UF entomologist develops safe, effective alternative to DEET insect repellents Arxivat 2008-10-08 a Wayback Machine., Univ. of Florida, 1999
* ↑ R.G. Danka, J.L. Williams and T.E. Rinderer «A bait station for survey and detection of honey bees». Apidologie, 21, 4, 1990, pàg. 287–292. DOI: 10.1051/apido:19900403.
* ↑ What's in a cigarette? Arxivat 2006-05-23 a Wayback Machine. at about.com
* ↑ Survey and health assessment of chemical substances in massage oils

## Enllaços externs

* Geraniol properties, animations, links
# Chrysobalanus icaco

Chrysobalanus icaco (en anglès: cocoplum) és un fruit tropical comestible proporcionat per un arbust d'un a 3 m d'alt o un petit arbre de màxim 10 m d'alt que es troba prop de les platges i terra endins de l'Amèrica tropical i el Carib incloent-hi Florida i les Bahames. La subespècie de terra endins és C. icaco pellocarpus. És una planta de fulla persistent. Les flors són petites i blanques els fruits són en grups i maduren al final de l'estiu amb uns 5 cm de diàmetre.
Encara que aquesta planta no resisteix les gelades, la subespècie litoral és halòfita i, per tant, resisteix la salinitat del terreny, per tant sovint és plantada per estabilitzar les dunes litorals i prevenir l'erosió. També té ús com planta ornamental. Del fruit se'n fan melmelades i preparacions similars.

## Referències

Bush, Charles S. and Morton, Julia F. (1969) Native Trees and Plants for Florida Landscaping (pp.64-65). Bulletin No. 193. Department of Agriculture - State of Florida.

## Enllaços externs

* Chrysobalanus icaco at Pacific Island Ecosystems at Risk (PIER) Arxivat 2011-02-05 a Wayback Machine.
* Cocoplum at Virginia Tech Dendrology Arxivat 2006-09-01 a Wayback Machine.