OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Les Solanes (la Llacuna)

Les Solanes és una obra de la Llacuna (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És difícil descriure amb claredat l'estructura de l'edifici originari perquè aquest ha estat molt reformat en alguns sectors i se li han afegit noves estructures auxiliars. És de destacar el que sembla la part més antiga conservada del conjunt: un tros de paret bombat fet amb aparell de carreus irregulars més petits que a la resta de la construcció. Els angles de les parets, però mostren blocs rectangulars de pedra més ben tallada. És de notar que, a l'interior d'aquest sector, la casa conserva més de 9 arcs apuntats arrebossats).

## Història

El 1160 el bisbe de Barcelona lliurà, a la comunitat cistercenca d'Ancosa, els delmes de Sant Pere (...), de les Solanes i d'Olzina (o Alzina) Lunar. L'explotació de les Solanes fou possessió de Santes Creus. Segons M.Valls: "el 1187 Gelabert de Granada dona el mas de Solanes al monestir". De fet, les restes visibles actualment ens permeten parlar del segle xiii cosa que ve confirmada pels documents gòtics que parlen d'aquesta possessió i que encara conserva la família.

## Referències

* 1 2 3 4 «Les Solanes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Ermita de Sant Silvestre

Sant Silvestre és un ermita al municipi de Vallirana (Baix Llobregat) protegit com a bé cultural d'interès local. La capella, que ha arribat fins als nostres dies, reformada considerablement en època barroca, és una construcció pobra, de nau única, però ja amb absis semicircular. La precarietat de construcció d'aquest absis fa pensar que no fos cobert amb fusta, ja que, a més, no s'hi veu cap inici de volta. Sembla que sota els successius enguixats de l'absis podria haver-hi restes de pintures. La nau i l'absis tenen un parament de maçoneria a base de pedres de diferents mides sense escairar, col·locades per filades horitzontals i unides per morter de calç i sorra. La paret est de la nau, en canvi, té grossos carreus, que s'interrompen per donar entrada a l'absis. L'àmbit de planta quadrangular afegit al sud de l'absis, que d'alguna manera ha originat la destrucció d'una part d'aquest, és una construcció posterior.

## Història

La capella de Sant Silvestre formava part del lot que Teuderic, bisbe de Barcelona concedí l'any 904 a l'abat de Sant Cugat. D'aquesta manera es convertia en cel·la monàstica apèndix d'una casa més gran, la de la Santa Creu, i alhora depenent del monestir de Sant Cugat del Vallès
La datació de l'església hauria de situar-se vers la segona meitat del segle x, ja que en la donació a l'abat de Sant Cugat del Vallès s'esmenta la donació "ad restaurandum". Però en aquest moment en què la documentació parla molt sovint d'aprisions de terres a l'altra banda del Llobregat, amb el que això comporta pel que fa al nombre de pobladors de la zona, se'ns fa molt difícil d'admetre que la restauració pogués dur-se a terme als voltants de l'any 904.

## Notes

* 1 2 3 «Ermita de Sant Silvestre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Cal Sagristà

Cal Sagristà és una casa entre mitgeres de planta i dos pisos a la vila de Piera (Anoia) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És interessant pels elements modernistes que incorpora a la façana: ornamentació de les llindes de les obertures de tema floral, essent els del segon pis molt treballats. També la tribuna del primer pis, de vidriera i columnes de pedra artificial. En l'acabament de façana hi ha l'any de construcció inscrit en un rombe ornamentat. Destaca també la barana del terrat d'elements de ferro i obra alternats, i amb un fris ondulat. Els murs de la primera i segona planta són d'arrebossat imitant carreus.

## Notes

* ↑ «Cal Sagristà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Muralles de Granollers

El Recinte emmurallat de Granollers és una obra de Granollers (Vallès Oriental) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Amb un perímetre de 2800 metres i un traçat aproximadament hexagonal, les muralles recorrien els actuals carrers Constància - plaça Maluquer i Salvador - Santa Esperança - Sant Cristòfol, tot travessant una part de l'actual església i el mercat de Sant Carles. Actualment se'n conserven restes al carrer Constància. El parament és de pedres del riu Congost i fragments de maó. Fa 1,20 metres d'ample i 5 metres d'alçada. El 2000 es va documentar la muralla amb el seu fossat al Pati de la rectoria, el traçat no és recte, un tram va direcció sud-est i l'altre nord-est dividint el pati. A la Plaça de l'Església es van documentar entre 2002 i 2003 un pany de muralla i una bestorre, del segle xiv, de planta quadrangular oberta per l'est amb carreus perfectament escairats als angles, a més d'un fossat en forma de U.

## Història

Les muralles foren construïdes entre el 1366 i el 1380, però d'historiador granollerí Alfred Canal afirma que anteriorment ja existien les muralles (1291), puix que Pere Marquès, senyor de la vila, concedí 10000 sous per a construir-les.
Hi havia 11 torres de defensa, avui desaparegudes, i un camí de ronda en gran part encara subsistent encara conegut popularment com els "corredossos", els actuals carrerons de la Constància, de Santa Esperança i Sant Cristòfor. Els portals eren inicialment cinc i cada un tenia superposada una capella. L'any 1567, el consell fa una petició al rei per tal de construir una muralla al carrer de Corró (Llibre del Consell 1555-72 fol. 176). Aquest fet és important perquè demostra el creixement de la vila sobrepassant les antigues muralles. El segle xix, degut a noves necessitats urbanístiques, alguns trams de les muralles foren enderrocades i les capelles traslladades al costat. Es començava a traçar l'eixample; l'eix principal de la ciutat es traslladà des de l'angle Corró -Barcelona a la carretera Barcelona - Vic.

## Referències

* 1 2 3 «Recinte emmurallat de Granollers». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2017].

## Enllaços externs

* «Recinte emmurallat de Granollers». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Pont sobre la riera de Sant Sebastià dels Gorgs

El pont sobre la riera de Sant Sebastià dels Gorgs és un pont de Subirats (Alt Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local. Són les restes d'un pont fet en època romana tardana i medieval.

## Descripció

El pont està situat al límit dels termes de Subirats i Avinyonet del Penedès, prop del carrer dels Rocs de Lavern. La part més ben conservada de les restes és la que es troba a la banda dreta del torrent. L'obra va ser realitzada amb carreus petits i irregulars i encara poden veure's restes d'opus spicatum.

## Referències

* 1 2 «Pont sobre la riera de Sant Sebastià dels Gorgs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
# Sant Jaume de Puigdemàger

Sant Jaume de Puigdemàger és una església dels Prats de Rei (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una església romànica del segle xii construïda amb carreus de pedra, que avui dia són junt amb el campanar també de pedra, les úniques restes que en queden d'aquesta església. Les cobertes s'han perdut totalment degut a l'abandonament a que es troba avui l'església.
Té una estela funerària valuosa. És una petita peça de pedra, d'uns 50 m d'alçada. La base té forma de piràmide trucada i la part alta és rodona, amb una creu dins un cercle esculpits en relleu.

## Història

L'església de Sant Jaume de Puigdemàger fou una parròquia independent, que el segle xv s'uní en qualitat de sufragània a Sant Pere Sallavinera. El seu terme tenia 8 famílies el 1387 i que el 1788, quan es va refondre amb Solanelles per formar un efímer municipi. Entorn de l'església, un edifici de nau romànica amb absis i portal adovellat a migdia, es troba el clos del vell cementiri tot esventrat i abandonat com els clapers de pedra que algun dia formaren el seu nucli.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Jaume de Puigdemàger». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
# Casa Miquel Tusset

La Casa Miquel Tusset és un edifici situat al carrer de Sants, 130 de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Consta de planta baixa, entresòl, tres pisos i terrat. A la façana la planta baixa i l'entresòl tenen una decoració unitària diferenciada dels pisos superiors. Hi ha tres obertures per planta que segueixen els mateixos eixos longitudinals.
Les obertures de la planta baixa són d'arc pla amb les llindes decorades amb formes arrodonides i sinuoses. Per sobre les finestres que es corresponen amb l'entresòl tenen forma arrodonida amb l'interior decorat amb ferro forjat i vidre, excepte en la finestra de la dreta on aquesta decoració s'ha perdut. El parament està decorat amb una basament, que té a les cantonades motius vegetals, sobre el qual s'aixequen pilastres amb capitell de volutes que aguanten unes mènsules des d'on arrenca tota la decoració floral i vegetal que fa de coronament a aquest nivell.
Les obertures del primer pis donen a un balcó corregut de formes ondulants i amb la barana de ferro forjat. Les portes són d'arc pla i estan emmarcades per fines columnes i un timpà d'arc de mig punt amb decoració vegetal a l'interior; la clau de volta, decorada amb tres tiges, sobresurt i fa de mènsula a la decoració floral que hi ha a la part inferior dels balcons del segon pis. Els balcons d'aquest i del tercer també tenen formes ondulants i barana de ferro forjat. Aquestes portes estan decorades amb columnetes i un timpà amb decoració vegetal.
El coronament està format per unes grans mènsules acanalades que aguanten una cornisa sobre la qual hi ha la barana de la terrassa. Aquesta barana està formada per pilars de formes arrodonides i amb decoració de boles entre els quals hi ha balustres, que també tenen formes sinuoses, que aguanten uns petits arcs de mig punt sobre els quals hi ha la barana de pedra. Entre les mènsules hi ha un doble fris de motius vegetals i florals.
El parament en aquests pisos superiors està arrebossat i pintat imitant carreus, excepte els emmarcaments de les obertures, el coronament de l'edifici i les cantonades.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Casa Miquel Tusset». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Enllaços externs

* «Casa Miquel Tusset». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# La Morera (Castellfollit del Boix)

La Morera és un mas al nord-oest del terme de Castellfollit del Boix (al Bages) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es tracta d'una masia formada per diferents cossos realitzats en èpoques diferents. Aquests estan col·locats de manera lineal aprofitant el morro de la muntanya seguint el desnivell. Altres cossos o dependències tanquen l'era de batre avui al davant de la façana principal. Es fa difícil discernir quina era l'edificació originària. Destaca una antiga porta d'entrada a la façana sud amb arc de mig punt adovellat i una finestra a la façana oest amb brancals, llindes i ampits de carreus treballats.
Dates que hi ha inscrites:
* A la llinda de la porta d'entrada: 17-
* A la finestra de la façana lateral: 1828
* A les llindes d'un annexa: 1882 m
* Al cup: "Pere Morera 1877"

## Referències

* 1 2 «Mas la Morera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 desembre 2015].
# Sant Antoni de Cornellà

L'església de Sant Antoni de Cornellà és situada dins el conjunt urbà de Cornellà del Terri, molt a prop de la plaça, a la banda llevant.

## Història

Antigament havia estat, segons diversos autors, capella del desaparegut castell de Cornellà. No es disposa, ara com ara, de notícies històriques referents a aquesta capella, que molt probablement estigué anteriorment sota una altra advocació, ja que l'actual és una dedicació tardana, arrelada a partir del segle xiii.

## Arquitectura

Aquesta esglesiola és una construcció senzilla, de nau rectangular coberta amb volta de canó apuntada. L'absis, de planta semicircular, és cobert amb el tradicional quart d'esfera que mostra també un lleuger perfil apuntat en el carregament més baix de la nau. Té una petita finestra centrada. Les filades de carreus són fetes amb pedra molt basta i mides irregulars, quadrangulars, que van de dels 10-35 cm d'amplada als 16-20 cm d'alçada. La porta, situada a migdia, és protegida per un pòrtic, afegit a la capella que prolonga els murs laterals i resta obert el frontis. La coberta d'aquest pòrtic, amb una teulada a dos vessants, segueix els pendents dels de la capella, que es resolen amb una jàssera de carener recolzada amb puntals sobre un travesser frontal, forma habitualment utilitzada en pallisses annexes als masos. La porta, amb arc de mig punt i dovelles grosses, manté restes de pintures parcialment posades al descobert en una operació de repicament. Realitzades amb mangra sobre blanc de calç, cobrien tota la façana principal si bé actualment només s'observen les dovelles figurades amb dibuixos indefinits al seu interior. La façana és coronada per un petit campanar d'espadanya.

## Referències

* 1 2 Moner i Codina, Jeroni; Riera i Micaló, Jaume; Ramos i Martínez, M. Lluïsa. «Capella de Sant Antoni». A: El Gironès La Selva El Pla de l'Estany. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1991, p. 409 (Catalunya Romànica, V). ISBN 84-7739-262-5.

## Enllaços externs

* Capella de Sant Antoni de Cornellà a Catalunya Medieval
# Cal Regué

Cal Regué és una casa de Concabella, al municipi dels Plans de Sió (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquesta casa està situada a la plaça de l'Església, ocupant un dels seus angles, construïda a base de carreus de pedra, arrebossada i estucada posteriorment. Presenta una estructura de planta baixa i dues plantes superiors.
La planta baixa presenta la porta d'entrada on a la llinda superior apareix una inscripció amb el nom d'un dels propietaris i la data: "Migel Regue 1782", envoltada per dues finestres de petites dimensions que il·luminaven les estances agrícoles situades a la planta baixa. A la primera planta, utilitzada com a habitatge, trobem tres finestres de grans dimensions on la del mig presenta una altra inscripció de les mateixes característiques que la que està situada a la porta principal: "Magí Reguer 1726". Pel que fa a les altres dues finestres, sembla que antigament presentaven alguna mena d'inscripció que actualment no es pot llegir a causa de l'erosió que presenten.
A la segona planta, possiblement utilitzada com a golfes, trobem tres finestres més, de petites dimensions i sense cap inscripció ni treball decoratiu.
Pel que fa a l'aigüera, situada a la sala menjador, encastada al mur, és una aigüera que consta d'una pica rectangular poc profunda de pedra picada i escudeller de fusta substituït per un prestatge de marbre. La part inferior és decorada per rajola roja i la superior per rajoleta de ceràmica pintada.

## Història

A la llinda de la porta principal es llegeix la inscripció: "Miqel Regue 1782". A les finestres les dates "1680" i "Magí Regue 1726". La data més recent és la de "Marcelí Reguer 1826".

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Regué». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2016].
# Sant Bartomeu d'Hostafrancs

Sant Bartomeu d'Hostafrancs és l'església parroquial d'Hostafrancs, al municipi dels Plans de Sió (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església està situada al costat sud del nucli antic, enmig d'una plaça. Està formada per una nau i capelles laterals amb coberta a dues aigües i realitzada amb carreus regulars. A la façana principal apareix la portalada d'accés, a la qual s'accedeix mitjançant una graonada, composta per dues pilastres adossades de grans dimensions que culminen amb un entaulament de grans dimensions amb la presència de dues grans volutes als extrems com a decoració. Es tracta d'una composició classicitzant, tret d'alguns elements com ara les volutes de l'entaulament, que marca la influència d'un nou estil, el pas del barroc acadèmic al neoclàssic. A la pilastra dreta de la porta hi ha una placa de marbre en forma de creu amb una inscripció de la Santa Missió: "Si vols entrar en la vida guarda els manaments" (St. Mateu 1951-1964). Per damunt de la portalada apareix un òcul amb un senzill bisellament sobre el qual hi ha una petita espitllera circular, acabant amb un joc de corbes còncau-convex a la part de la teulada, amb la presència d'una imatge del patró Sant Bartomeu (mutilada durant la Guerra Civil).
El campanar, situat a l'altre extrem de la façana, presenta una base de planta quadrada, on es pot observar la presència d'un rellotge de sol, per damunt de la qual s'aixequen dos cossos octogonals, on el superior presenta quatre obertures en arc de mig punt per a situar les campanes. A la part inferior del campanar hi ha una font adossada on a la part central, juntament amb la imatge del patró, apareix la data d'execució, 1929. La font està formada per dues pilastres als extrems finalitzats amb uns pinacles circulars i units per un arc rebaixat, per sota del qual hi ha dues piques de pedra amb un sortidor d'aigua cadascuna.
L'interior de l'església té una coberta amb una volta de llunetes que presenta obertures a l'exterior, amb una imposta que la ressegueix en tot el seu perímetre, inclosa la part de l'absis, on mitjançant un arc toral es dona pas a aquest espai format per una volta de quart d'esfera decorada amb una gran petxina, per sota de la qual apareix l'altar de l'església amb el retaule d'estil barroc. Les capelles laterals presenten una coberta amb volta d'aresta, i als peus de l'església hi ha el cor, situat damunt un arc rebaixat.
A la capella esquerra situada sota el cor, es conserva una pica baptismal que presenta decoració geomètrica, actualment en desús.

## Història

Tant aquesta església com el raval presenten l'aspecte de les construccions rurals del segle xviii donat que en la làpida encastada en la torre del campanar es pot llegir: "La primera pedra del campanar fou col·locada el 14 d'octubre de 1754". També és rellevant la data que apareix al rellotge de sol del mateix campanar: 1759.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Església parroquial de Sant Bartomeu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2016].
# Casa Gregori

La Casa Gregori és una casa d'Hostafrancs, al municipi dels Plans de Sió (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa situada al centre del nucli, concretament a la plaça de l'Església. Està realitzada amb paredat i els successius amos que ha tingut l'han anat ampliant comprant algunes façanes veïnes. Està estructurada amb tres plantes; la planta baixa on s'observa la porta d'entrada amb una llinda de pedra d'una sola peça on hi ha gravada la data de la seva construcció, 1762, i una segona porta just al costat formada per un arc rebaixat realitzat amb maó, que segurament era l'accés a les estances destinades a usos agrícoles. Al primer pis hi ha tres balcons amb les llindes i brancals formats per carreus de pedra ben treballats, i unes baranes de ferro forjat amb un treball decoratiu important. A la tercera planta, utilitzada com a golfes, trobem tres finestres de forma quadrangular de petites dimensions situades just sota la teulada.

## Referències

* ↑ «Casa Gregori». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2016].
# Cal Masuca

Cal Masuca és una casa de Muller, al municipi dels Plans de Sió (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa situada al mig del nucli, davant de la capella de Sant Pere. Està realitzada amb paredat de pedra i presenta planta baixa, primera planta i golfes.
A la planta baixa es troba la porta d'accés amb llinda de pedra d'una sola peça i brancals realitzats amb grans carreus de pedra. Al costat esquerre de la façana hi ha una estructura adossada que possiblement servia per a guardar el ramat o per usos agrícoles, amb la presència de dos contraforts posteriors a la construcció de la casa.
La primera planta presenta dues obertures de grans dimensions que donen pas a una mena de terrassa que queda situada damunt de l'estructura adossada de la planta baixa, on destaca l'obertura de la dreta de la façana que comunica amb la terrassa mitjançant una mena de balcó corregut realitzat amb lloses de pedra d'una sola peça. Les obertures estan realitzades amb llinda superior d'una sola peça de pedra, on a la situada més a la dreta hi apareix una inscripció amb la data de construcció, l'any 1745, i brancals formats per carreus de pedra de grans dimensions.
A la segona planta, utilitzada originàriament com a golfes, trobem dues obertures de petites dimensions per il·luminar l'interior.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Masuca de Muller». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2016].
# Mare de Déu del Bellvilar

La Mare de Déu del Bellvilar és una església de Sisteró, al municipi dels Plans de Sió (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Als afores del nucli de Sisteró es troba una petita capella d'una sola nau amb absis recte i la presència de capelles laterals i contraforts, coberta a dues aigües i amb la utilització de carreus regulars de mitjanes dimensions a la part inferior dels murs i paredat a la resta.
A la façana principal hi ha situada la porta d'accés formada per un arc de mig punt adovellat amb guardapols motllurat a la part superior, per damunt d'aquesta, apareix una petita rosassa amb un vitrall decorat amb la imatge de la Mare de Déu i el nen, per damunt de la qual trobem una obertura amb arc rebaixat, lloc on hi ha situada la campana de la capella. Al costat esquerre del mur de la façana principal, apareix un petit medalló amb la inscripció de l'any 1752, any en què es va reformar l'estructura original de la capella, ja que aquesta sembla que era d'època anterior, possiblement del segle xii o XIII. També en la reforma duta terme al segle xviii, podem situar la construcció de les capelles laterals, ja que per la factura que presenta en la realització dels murs ens situa dins la mateixa centúria.

## Història

L'ermita de Sisteró fou i és sufragània de la parròquia de Pelagalls. És molt probable que primitiva església fos aixecada en època romànica, però no conserva cap tret d'aquell moment. Va ser renovada cap al 1752.

## Referències

* 1 2 3 «Capella de la Mare de Déu del Bellvilar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2016].