OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Colom verdós de Taiwan

El colom verdós de Taiwan o colom verdós de Formosa (Treron formosae) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita els boscos de les illes Ryukyu, Taiwan i algunes de les petites illes septentrionals de les Filipines.

## Referències

* ↑ Colom verdós de Formosa al TERMCAT Rev. 10/06/2012
# Madanpur

Madanpur fou un estat tributari protegit del tipus zamindari, al tahsil de Mungeli del districte de Bilaspur, a les Províncies Centrals, avui a Chhattisgarh. La superfície era de 65 km² i la població el 1881 de 7.616 habitants repartits en 38 pobles; el cultiu principal era l'arròs; el zamindar era d'origen gond i va obtenir el territori el 1812.

## Referències

* ↑ Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Cantó de Mana

El cantó de Mana és una antiga divisió administrativa francesa situat a la regió d'ultramar de la Guaiana Francesa. Va desaparèixer el 2015.

## Composició

El cantó aplega les comunes de:
* Awala-Yalimapo
* Mana
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001-2015 | Albéric Benth | PSG | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# El Rial de Busa

El Rial de Busa és una masia de Navès (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

És una de les quatre masies ubicades al pla de Busa, al nord del terme municipal. Ocupa la part central del pla, rodejada d'extensos prats de pastura. A Busa s'hi va per una carretera ben arranjada de 15 km. que surt del km. 114,2 (42° 00′ 05″ N, 1° 36′ 22″ E﻿ / ﻿42.001501°N,1.606178°E﻿ / 42.001501; 1.606178) de la carretera C-26 (de Solsona a Berga), al seu pas pel terme de Navès.

## Descripció

Masia de planta rectangular, teulada a dos vessants i orientada nord - sud. Porta a la cara sud, d'arc de mig punt adovellada. Planta baixa amb sòl de pedra i amb volta. Davant de la façana sud, portal d'entrada amb arc de mig punt adovellat, amb el mur adossat per les dues bandes a la façana. Coberts al costat de la casa, aprofitant el mur del portal.
Parament de carreus irregulars, units amb morter. Les llindes de les finestres són de pedres tallades i de pedra picada.

## Història

La masia del Rial és una de les cases més antigues del pla de Busa, malgrat no tenir massa documentació, ja que l'Arxiu parroquial va ser cremat durant la guerra de 1936.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* 1 2 3 «El Rial de Busa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Nòctul del Japó

El nòctul del Japó (Nyctalus aviator) és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids que es troba al nord-est d'Àsia (Manxúria, Sibèria, Corea i Japó).

## Referències

* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.

## Enllaços externs

* Fordham et al. (2006). Nòctul del Japó. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 25-12-2007 (en anglès).
* Distribució mundial d'aquesta espècie. (anglès)
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Serra d'Aurati

La Serra d'Aurati és una serra situada a cavall dels termes municipals de la Guingueta d'Àneu, dins de l'antic terme d'Escaló i de Vall de Cardós, als antics municipis d'Estaon i de Ribera de Cardós, tots a la comarca del Pallars Sobirà
Assoleix una elevació màxima de 2.021,6 metres, i és la continuïtat cap al nord-oest de la Serra Plana. El seu punt més elevat és el Pui de Pouet, situat a la seva zona central. Separa la vall del Barranc de les Aubargues, al sud-oest, de la del Riu d'Anàs, al nord, i del Barranc dels Comunals, a l'est.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Lluer ventregroc

El lluer ventregroc (Spinus xanthogastrus) és un ocell de la família dels fringíl·lids (Fringillidae).

## Hàbitat i distribució

Viu als vessants arbustius, proximitat del bosc humid i pastures de Costa Rica, oest de Panamà, Colòmbia, oest i nord de Veneçuela, sud-oest de l'Equador, sud-est del Perú i centre de Bolívia.

## Referències

* ↑ «Lluer ventregroc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
# Parc del Mirador del Poble-sec

El parc del Mirador del Poble-sec es troba a la muntanya de Montjuïc, al districte de Sants-Montjuïc de Barcelona. Va ser realitzat entre 1995 i 1997 amb un projecte de Patrizia Falcone.

## Descripció

Es troba en el vessant nord-oest de la muntanya de Montjuïc, que dona al barri del Poble-sec, d'aquí el seu nom. Està flanquejat pel parc de la Primavera i els jardins de Mossèn Costa i Llobera, mentre que, després de l'ascens per la muntanya, va a parar als jardins de Miramar, dissenyats per Jean Claude Nicolas Forestier, el qual havia planificat en aquest costat de la muntanya un accés monumental del que només es van realitzar les escales, que van des del port fins a la plaça de l'Armada, a la part alta del mirador. Es tratar d'un parc classificat de forestal, ja que en la seva major part constitueix una zona de bosc propi de la muntanya. En aquesta zona s'havien edificat a principis del segle xx algunes barraques, que van ser enderrocades quan es va construir la carretera de Montjuïc. Els elements més elaborats del parc es troben en la part baixa, on hi ha pistes de petanca, taules de ping-pong, àrees de jocs infantils i una llarga pèrgola per donar ombra. També en aquesta zona destaca un estany plantat amb plantes aquàtiques, on cau l'aigua a través d'una cascada escalonada que es vessa des d'un altre estany situat a un nivell superior.

## Vegetació

Entre les espècies presents al parc es troben: la xicranda (Jacaranda mimosifolia), el lledoner (Celtis australis), l'alzina (Quercus ilex), l'acàcia (Robinia pseudoacacia), l'om de Sibèria (Ulmus pumila), l'acàcia del Japó (Sofora japonica), el xiprer (Cupressus sempervirens), el pi blanc (Pinus halepensis), el pi pinyer (Pinus pinea), el fals pebrer (Schinus molle), l'arbre de l'amor (Cercis siliquastrum), el sapindal (Koelreuteria paniculata), la glicinia (Wisteria sinensis) i la parra verge (Parthenocissus tricuspidata).

## Vegeu també

* Parcs i jardins de Barcelona

## Referències

* ↑ Gabancho, Patrícia. Parcs i jardins de Barcelona. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 2000. ISBN 84-7609-935-5 [Consulta: 25 abril 2018].
* ↑ «Parc del Mirador del Poble-sec». Parcs i Jardins. Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 18 maig 2018].
# Forn de coure guix

El Forn de coure guix és una obra de Corbera de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Restes d'un forn de guix, construït amb pedra tapaç i calç. Conserva només el fossat pel foc, les parets del contorn i els annexes de motlluració. Pel seu aspecte podríem pensar que és un dels més antics de Corbera. Es feia servir per a fer guix durant les darreres èpoques del segle xix, quan s'explotaren els estrats potents de sulfat de calç que es dispersen en el vessant nord de la riera Rafamans.

## Referències

* ↑ «Forn de coure guix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 gener 2019].
# Parc Zoològic de Ljubljana

El Parc Zoològic de Ljubljana o Zoo de Ljubljana (en eslovè, Živalski vrt Ljubljana) és un parc zoològic de 19,6 hectàrees localitzat a la ciutat de Ljubljana, la capital d'Eslovènia. Es va inaugurar l'any 1949.
El zoològic està situat en el vessant sud del turó de Rožnik, en un entorn natural de boscos i prats; es troba a uns 20 minuts en vehicle des del centre de la ciutat. Des del punt de vista ecològic, la zona és notable, ja que es troba en la intersecció dels hàbitats alpí, pannònic, mediterrani i dinàric. Compta amb 119 espècies i un total de 500 animals. El parc és un dels pocs zoològics en el món en comptar amb un dels últims lleons de l'Atles (Panthera leo leo), que avui està extint fora dels zoològics.
El zoològic Ljubljana es va obrir el 10 de març de 1949 per iniciativa del consell de la ciutat de Ljubljana. Inicialment va estar situat en el Districte Central i el 1951 va ser traslladat a la seva ubicació actual. El 2008 es va anunciar la realització d'una renovació total del zoològic que s'ha completat el 2016. El 2009 una colònia de saimiris (mona esquirol) va arribar al seu nou recinte. En el mateix any van arribar noves alpaques i pandes vermells. A finals del 2009 va començar la construcció d'un nou recinte per lleons marins i per al 2013 el zoològic va albergar 3 lleons marins de Califòrnia. El 2010 tots dos tigres siberians van morir de vells. Des de 1996 també es van incorporar dos lleons (Panthera leo), un mascle i una femella, provinents del zoològic de Karlsruhe. El mascle va morir arran d'una operació ortopèdica el 2011 i la femella va morir de càncer el 2013.

## Referències

* ↑ McKelvie, Robin. Slovenia (en anglès). Bradt Travel Guides, 1 de gener de 2008. ISBN 9781841622118 [Consulta: 4 desembre 2015].
* ↑ «Ljubljana Zoo». zoo-ljubljana.si. Ljubljana Zoo. [Consulta: 27 agost 2013].
* ↑ Štrus, Špela. Ureditev obore za leve v Živalskem vrtu Ljubljana (en slovenian). Department of Zoology, Biotechnical Faculty, University of Ljubljana, 2012. 3124360.
* ↑ «Končno smo pričeli z rušenjem najbolj zastarelih živalskih kletk» (en slovenian). Si21, 03-07-2013.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial del Zoo de Ljubljana
# Llobatera de Lladorre

La Llobatera de Lladorre és una obra de Lladorre (Pallars Sobirà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La llobatera de Lladorre es troba a la sortida del poble a 200 m en direcció nord-est, sobre el vessant est del poble, a la partida de la Devesa, concretament a la zona de les Cabanelles.
La llobatera és una construcció de planta semicircular adossada a una penya de roca que fa de mur al costat nord. Es tracta un tancat format per un mur de dos metres d'alçada de pedra seca lleugerament inclinat cap a l'interior com si fos l'inici d'una volta. Aquest tipus de construcció també s'anomenava corral de llops. Servia de parany per caçar llops.

## Història

Abans no foren exterminats els llops en aquesta zona a inicis del segle XX Lladorre era una zona força castiga per la presència d'aquests animals. A l'hivern, al mes de gener, època d'aparellament del llops, aquests s'acostaven els pobles per buscar menjar. Aleshores es feien batudes per caçar-los. A la vall de Cardós van idear un parany anomenat llobatera o corral de llops que consistien en construccions adossades a una penya rocosa que li servia de mur. A l'interior hi deixaven trossos de carn de bestiar mort i els llops hi saltaven sense poder-ne sortir. Aleshores els mataven a cops de pal o de pedra. Segons la tradició hi havia el costum de fer la "capta del llop" que consistia en tallar el cap del llop mort i clavar-lo en un pal passejar-se pels pobles del voltant per tal de recollir alguns diners.
Existeixen dites populars que fan referència a la perillositat dels llops a l'hivern: "pel gener, el llop és més carnisser" i a la importància de caçar-los en aquestes dates: "qui mata un llop pel gener, com si en matés un miler".
A part d'aquesta llobatera a Lladorre n'hi ha una altra, anomenada llobatera de Guidal, però que no es troba en tan bon estat de conservació.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Llobatera de Lladorre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2017].
# Estació de Sant Jordi Desvalls

Mapa sinòptic Línia RG1 :
Mapa sinòptic línia R11 :
Sant Jordi Desvalls és una estació de ferrocarril propietat d'adif situada a la població de Sant Jordi Desvalls, a la comarca del Gironès. L'estació es troba a la línia Barcelona-Girona-Portbou i hi tenen parada trens de la línia regional R11 i de la línia de rodalia RG1 de Rodalies de Catalunya, operats per Renfe Operadora. L'estació està inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya i està protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.
L'any 2016 va registrar l'entrada de 6.000 passatgers.

## Història

Aquesta estació de la línia de Girona va entrar en servei el dia 28 d'octubre de 1877 quan va entrar en servei el tram construït per la Companyia dels Ferrocarrils de Tarragona a Barcelona i França (TBF) entre Girona i Figueres.
L'estació, catalogada com a Bé Cultural d'Interès Local, es troba força abandonada. L'any 2004, l'Ajuntament de Sant Jordi Desvalls va presentar la seva descatalogació, a causa del seu mal estat i la renúncia de RENFE a posar-la en condicions, però la comissió de Patrimoni no ho va aprovar, perquè considerà que l'estació és un senyal d'identitat històric del municipi que val la pena mantenir i recuperar. En aquest sentit van acordar requerir als propietaris perquè acomplissin aquesta obligació.

## Edifici

Conjunt de dos edificis adossats que feien les funcions d'estació de tren del nucli, amb un edifici destinat als passatgers i l'altre a magatzem. L'edifici de magatzem, d'estructura quadrangular, consta de planta baixa i pis i és cobert amb una teulada a doble vessant. Les parets, fetes de tàpia i arrebossades, presenten les obertures amb els elements estructurals (arcs i brancals) destacats. Tant els finestrals del primer pis com les portes de la planta baixa són coberts per arcs escarsers fets amb maó. Els dos pisos són separts, externament, per una cornisa ressaltada com la resta d'elements estructurals. L'edifici de passatgers és més petit, amb una sola planta i amb el vessant de la teulada allargada i sostinguda per dues columnes, a manera de porxo. L'estat de conservació del conjunt no és gaire bó.

## Serveis ferroviaris

| Procedència/Destinació | < | > | Procedència/Destinació |
| Rodalia de Girona |||||
| L'Hospitalet de Llobregat | Flaçà | Camallera | Figueres Portbou |
| Serveis regionals de Rodalies de Catalunya |||||
| Barcelona-Sants | Flaçà | Camallera | Figueres Portbou Cervera de la Marenda |

## Referències

* 1 2 3 «Patmapa. Estació de Valldoreix». Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].
* ↑ «Conegueu la línia R11». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2012-01-13. [Consulta: 11 gener 2012].
* ↑ El Punt, 4.11.2004, pàg. 61

## Vegeu també

* Llista d'estacions d'Adif a Catalunya
* Xarxa ferroviària de Catalunya
* Llista de monuments de Sant Jordi Desvalls
# El Ricard (Taradell)

El Ricard és una masia de Taradell (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular (14x18mts), coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana situada a migdia i consta de planta baixa i dos pisos, amb diversos cossos adossats a la façana que tanquen el barri, així com dues cabanes enllosades. La façana presenta un portal rectangular datat i amb inscripció, una finestra al primer pis i una altra amb l'ampit motllurat al segon. A la part esquerre s'hi adossa un cos de porxos cobert a tres vessants i amb arcades d'arc rebaixat al primer pis. A la part dreta s'hi adossa una galeria de construcció recent. A llevant de l'edificació hi ha un cos que segueix el vessant de la part antiga amb una finestra de reixa a la planta i diverses finestres amb l'ampit motllurat i un balcó. A tramuntana tres finestres amb forjats a la planta i un balcó amb inscripcions a la llinda. A ponent hi ha un altre cos que enllaça amb els porxos de la façana. L'estat de conservació es força bo.

## Història

El nom d'origen germànic Ricart o Ricordus era usual a les nostres terres als segle XI-XII. El mas el Ricart el trobem esmentat abans de l'any 1325 i com la majoria de les masies del sector NE de la població pertanyia a la parròquia de Santa Eugènia de Berga, avui enclavades dins del terme municipal de Taradell. Moltes d'aquestes masies havien nascut arrel dels establiments de fadristerns als masos en terres no llunyanes al mas patern. El Ricart no patí el despoblament provocat per la pesta negra i el trobem registrat en el fogatge de l'any 1553 així com en el nomenclàtor de la província de l'any 1860. La masia fou ampliada al segle xvii per Onofre Ricart, segons consta a la llinda i posteriorment ha sofert diverses reformes.

## Referències

* 1 2 «El Ricard». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Pere Ventayol Suau

Pere Ventayol Suau (Alcúdia, Mallorca, 21 de febrer de 1873-17 de maig de 1945) fou un farmacèutic i historiador mallorquí.
Va néixer al casal de "Ca'n Tem" al carrer de l'Església 14, de la ciutat d'Alcúdia en 1873. Es llicencià en farmàcia per la Universitat de Barcelona en 1899. A l'any següent guanyà la plaça d'apotecari titular d'Alcúdia, càrrec que va mantenir fins a la data de la seva mort.
Fou el primer historiador que va escriure obres de gran importància sobre la història local d'Alcúdia. Sobretot, destaca la seva obra Historia de Alcúdia en què en el primer volum parla de l'antiga capital balear dels romans, Pol·lència.
Fou corresponsal a Alcúdia de la premsa diària. Deixà inèdita una versió ampliada de la Història d'Alcúdia i un diari. L'Ajuntament d'Alcúdia el va dedicar el nom a un passeig (a prop de l'església de St Jaume, que tant va estimar) i una placa commemorativa a la seva casa natal.
Mor a Alcúdia en 1945.
El 21 de juliol de 1982 fou nomenat Fill Predilecte d'Alcúdia, a títol pòstum amb la presència dels seus familiars.
Durant les festes de Nadal del 2008, el municipi d'Alcúdia reté un sentit homenatge a l'historiador Pere Ventayol Suau, quan es complien els 80 anys de la publicació de la seva obra "Historia de Alcúdia" en el periòdic "La Última Hora". Ventayol promogué l'orgull de ser alcudienc entre els ciutadans de la seva estimada Alcúdia. La família Ventayol i el Grup Serra, facilitaren imatges originals i l'ajuntament entregaren plaques commemoratives per aquest esdeveniment.

## Obres

* Oratorio de Nuestra Sra de la Victoria de Alcúdia (1917)
* L'Opuscle històric del Sant Crist i la seva capella(1918)
* Historia de Alcúdia Vol I, Vol II i Vol III. (1927-1928)
* Historia de la Muy Noble, Leal, Ilustre, Invicta... Ciudad Fidelísima de Alcúdia. Desde los tiempos prehistóricos hasta nuestros días. Palma 1982) Vol 1 i Vol 2 (escrits entre 1927/1928)
Obra publicada per capítols al diari Última Hora, i com articles al Butlletí de la Societat Arqueològica Lul·liana, com "Decadencia de Alcúdia hasta mediados del siglo XIX".
* La Visita del marqués de Rubí (1920) Visita del marquès a Alcúdia el dia 2 de febrer de 1715.- És una crònica històrica.

## Bibliografia

* Pere Ventayol i Suau al Catàleg bibliogràfic de les Illes Balears
* Guia dels pobles de Mallorca (Edit. Consell Insular de Mallorca i Diari Última Hora) 1999. pàg. 95.

## Referències

* ↑ Badia d'Alcudia, n° 49, p. 17
# Distinció Cornelius Atticus

La distinció Cornelius Atticus és un premi en reconeixement a totes aquelles persones de les Illes Balears que han dedicat la seva vida a la pràctica i a la promoció de l'esport i que formen part de la història i del fet cultural de les illes.
Aquest premi es concedeix anualment des de 1996 per la conselleria competent en matèria d'esports del Govern de les Illes Balears. El jurat està format per representants de l'administració autonòmica, d'entitats esportives i de mitjans de comunicació.
La distinció consisteix en un diploma acreditatiu i una reproducció de la làpida de marbre de forma quadrangular del segle iii, dedicada a un atleta del pancraci, Cornelius Atticus, trobada l'any 1933 a les excavacions oficials arqueològiques de la ciutat romana de Pol·lència, Alcúdia, el qüal és el primer esportista de nom conegut de les Illes Balears.

## Guardonats

* 1996: Antoni Bonet Riera, Pedro Nadal Bujosa, Bernat Capó Plomer, Pedro Lamberto Cortés, Joan Bagur Coll i Carmen Guardia Amer
* 1997: Joan Ballester Moragues i Guillem Timoner Obrador
* 1998: Bartomeu Rullan i Sastre i Marc Verger i Canals
* 1999: Antoni Pujol Llabrés, Júlia Cano Cobo i Bartomeu Estelrich Fuster
* 2000: Bartomeu Ferragut Ferrer, Jaume Oliver Sastre i Joan Casals Thomàs
* 2001: Enrique Granados Aumacellas
* 2002: Josep Sanchís Pastor.
* 2003: Martín Mora Moragues
* 2004: Juan José Mas Garau
* 2005: Víctor Juan Roig
* 2006: Rafael Muntaner Morey
* 2007: Margarita Ferrer Alós
* 2008: Joan Ordinas Torres
* 2009: Jaime L. Enseñat Velasco
* 2010: Joan Seguí i Picornell
* 2010 (Extraordinària): Rafael Nadal Parera i Jorge Lorenzo Guerrero
* 2011: Joan Llaneras Rosselló
* 2012: Miquel Bestard Cabot
* 2013: Xavi Torres Ramis
* 2014: Mateu Martorell Marquès
* 2015: Toni Roig Serra.
* 2016: Pep Onofre Roses Juaneda
* 2017: Maria Dolors Besné i John Neville Peter Tunks
* 2018: Gabriel Gomila Jaume i Victoria Pertierra Monforte
* 2019: Isabel Aguilar i Mateu Cañellas (a títol pòstum)
* 2020: Teresa Palanques i Marcel·lí Got
* 2021: Maria Castañer Castañer i Felipe Bellini Ballesteros
* 2022: Emilio de la Cámara i Guadalupe Benavides (a títol pòstum)
* 2023ː Miquel Jaume (a títol pòstum) i Elsa Pons

## Referències

* ↑ «Distinció Cornelius Atticus». Govern de les Illes Balears. [Consulta: 13 febrer 2016].
* ↑ «La presidenta Armengol lliura la distinció Cornelius Atticus 2016 a Pep Onofre Roses Juaneda per tota una vida dedicada a l'esport». [Consulta: 21 abril 2019].
* ↑ «Els candidats Maria Dolors Besné i John Tunks són les propostes del jurat per rebre la distinció Cornelius Atticus 2017». [Consulta: 21 abril 2019].
* ↑ «El Govern lliura les distincions esportives Cornelius Atticus 2019 i 2020 a Isabel Aguilar, Mateu Cañellas, Teresa Palanques i Marcel·lí Got». Arxivat de l'original el 2022-01-26. [Consulta: 26 gener 2022].
* ↑ «Guardonats 2021». [Consulta: 20 octubre 2022].
* ↑ «Los premios Cornelius Atticus 2022 ya tienen ganadores» (en castellà), 17-02-2023.
* ↑ Fernández, Fernando. «Miquel Jaume y Elsa Pons recibirán el Cornelius Atticus 2023» (en castellà), 28-02-2024. [Consulta: 1r març 2024].