OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Espadamala de Dalt

Espadamala de Dalt és una masia del municipi de Torelló (Osona) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català.

## Descripció

La masia és de planta rectangular construïda damunt la pedra i coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana la qual és orientada a llevant. El portal és adovellat i uns carreus rectangulars l'uneixen a la finestra central, la qual presenta motllures. A la mateixa façana hi ha dues finestres conopials. La planta baixa es troba molt deteriorada. La finestra central del segon pis presenta un escut i la de la part esquerra una motllura gòtica. L'era del davant de la casa és de pedra viva. A ponent també hi ha finestres de tipus conopial. La façana i la part posterior són arrebossades, mentre que les parets laterals són de tàpia. L'estat de conservació és mitjà.

## Història

Les primeres notícies d'Espadamala de Dalt daten del segle xiv, mentre que es tenen notícies d'Espadamala de Baix des del segle xii. Aquest mas es troba registrat en el fogatge de 1553 de la parròquia i terme de Sant Feliu. Habitava el mas un tal Loys Carrera. Va ser la casa pairal dels Carrera fins que es va vendre el 1978.

## Referències

* 1 2 «Espadamala de Dalt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 desembre 2012].

## Enllaços externs

* Espadamala de Dalt Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Roca del Volter

La Roca del Volter és una muntanya de 962 metres que es troba al municipi d'Àger, a la comarca catalana de la Noguera.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Caecilia leucocephala

Caecilia leucocephala és una espècie d'amfibi de la família Caeciliidae que habita a Colòmbia, Equador i Panamà en boscos tropicals o subtropicals humits i a baixa altitud, plantacions, jardins rurals i zones prèviament boscoses ara molt degradades.

## Referències

* ↑ «Especies de fauna endémica del Chocó Biogeográfico - 2011» (en anglès). [Consulta: 22 octubre 2024].
* ↑ «Caecilia leucocephala Taylor, 1968 | Amphibian Species of the World» (en anglès). American Museum of Natural History. [Consulta: 22 octubre 2024].
* ↑ «Caecilia leucocephala: IUCN SSC Amphibian Specialist Group: The IUCN Red List of Threatened Species 2019: e.T59518A54355669» (en anglès). UICN Red List, 20-03-2018. DOI: 10.2305/iucn.uk.2019-1.rlts.t59518a54355669.en.
* ↑ «AmphibiaWeb - Caecilia leucocephala». [Consulta: 22 octubre 2024].
# Caecilia marcusi

Caecilia marcusi és una espècie d'amfibi de la família Caeciliidae endèmica de Bolívia. Habita en boscos tropicals o subtropicals humits i a baixa altitud, plantacions, jardins rurals i zones prèviament boscoses ara molt degradades. Està en perill d'extinció a causa de la destrucció del seu hàbitat.

## Referències

* ↑ «Caecilia marcusi Wake, 1985» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 25 octubre 2024].
* ↑ «AmphibiaWeb - Caecilia marcusi». [Consulta: 25 octubre 2024].
* ↑ «Caecilia marcusi Wake, 1985» (en anglès). American Museum of Natural History. [Consulta: 24 octubre 2025].
* ↑ «Caecilia marcusi: Claudia Cortez, Steffen Reichle, Ignacio De la Riva, Mark Wilkinson: The IUCN Red List of Threatened Species 2004: e.T59519A11954628» (en anglès). UICN Red List, 30-04-2004. DOI: 10.2305/iucn.uk.2004.rlts.t59519a11954628.en.
# Caecilia pressula

Caecilia pressula és una espècie d'amfibis de la família Caeciliidae que habita a Guyana i, possiblement, al Brasil en boscos tropicals o subtropicals humits i a baixa altitud.

## Referències

* ↑ «Caecilia pressula Taylor, 1968» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 25 octubre 2024].
* ↑ «Amphibian Species of the World 6.2, an Online Reference - Caecilia tentaculata Linnaeus, 1758» (en anglès). American Museum of Natural History. [Consulta: 24 octubre 2025].
* ↑ «Caecilia pressula: IUCN SSC Amphibian Specialist Group: The IUCN Red List of Threatened Species 2018: e.T59526A98408295» (en anglès). UICN Red List, 27-11-2017. DOI: 10.2305/iucn.uk.2018-1.rlts.t59526a98408295.en.
* ↑ «AmphibiaWeb - Caecilia tentaculata» (en anglès). [Consulta: 25 octubre 2024].
# Typhlonectes natans

Typhlonectes natans és una espècie d'amfibis gimnofions de la família Caeciliidae.
Habita a Colòmbia, Veneçuela i possiblement Trinitat i Tobago.
Els seus hàbitats naturals inclouen sabanes seques, prades tropicals o subtropicals inundades en algunes estacions i rius.
# Ichthyophis acuminatus

Ichthyophis acuminatus és una espècie d'amfibis gimnofions de la família Ichthyophiidae. És endèmica de Tailàndia. El seu hàbitat natural inclou boscos tropicals o subtropicals secs a baixa altitud, montans secs, rius, corrents intermitents d'aigua, plantacions, jardins rurals, zones prèviament boscoses ara molt degradades, terres d'irrigació, i terra cultivable inundada per estacions.
# Ichthyophis atricollaris

Ichthyophis atricollaris és una espècie d'amfibis gimnofions de la família Ichthyophiidae. És endèmica de Malàisia. El seu hàbitat natural inclou boscos tropicals o subtropicals secs a baixa altitud, rius, corrents intermitents d'aigua, plantacions, jardins rurals, zones prèviament boscoses ara molt degradades, terres d'irrigació, i terra cultivable inundada per estacions.
# Ichthyophis biangularis

Ichthyophis biangularis és una espècie d'amfibis gimnofions de la família Ichthyophiidae. És endèmica de Malàisia. El seu hàbitat natural inclou boscos tropicals o subtropicals secs a baixa altitud, montans secs, rius, corrents intermitents d'aigua, plantacions, jardins rurals, zones prèviament boscoses ara molt degradades, terres d'irrigació, i terra cultivable inundada per estacions.
# Ichthyophis dulitensis

Ichthyophis dulitensis és una espècie d'amfibis gimnofions de la família Ichthyophiidae. És endèmica de Malàisia. El seu hàbitat natural inclou boscos tropicals o subtropicals secs a baixa altitud, montans secs, rius, corrents intermitents d'aigua, plantacions, jardins rurals, zones prèviament boscoses ara molt degradades, terres d'irrigació, i terra cultivable inundada per estacions.
# Ichthyophis mindanaoensis

Ichthyophis mindanaoensis és una espècie d'amfibis gimnofions de la família Ichthyophiidae. És endèmica de les Filipines.
El seu hàbitat natural inclou boscos tropicals o subtropicals secs a baixa altitud, montans secs, rius, corrents intermitents d'aigua, naixents d'aigua dolça, plantacions, jardins rurals, zones prèviament boscoses ara molt degradades, terres d'irrigació, i terra cultivable inundada per estacions.
# Rhinatrema nigrum

La cecília negra (Rhinatrema nigrum) és una espècie d'amfibis gimnofions de la família dels rinatremàtids. Habita a Guyana, Veneçuela, i possiblement Brasil. El seu hàbitat natural inclou boscos secs, montans secs tropicals o subtropicals, rius i corrents intermitents d'aigua dolça.
Anteriorment, va ser classificada erròniament dins el gènere Epicrionops i batejada com Epicrionops niger.

## Referències

* ↑ Rhinatrema nigrum (TSN 1100668) al web del Sistema Integrat d'Informació Taxonòmica. (anglès)
# Sylvacaecilia grandisonae

Sylvacaecilia grandisonae és una espècie d'amfibis gimnofions de la família Caeciliidae. És monotípica del gènere Sylvacaecilia. És endèmica d'Etiòpia. Els seus hàbitats naturals inclouen boscos secs tropicals o subtropicals, montans secs, rius, corrents intermitents d'aigua dolça i deus.
# Gastrotheca plumbea

La granota marsupial bromelícola (Gastrotheca plumbea) és una espècie de granota de la família Amphignathodontidae. És endèmica de l'Equador. El seu hàbitat natural inclou montans tropicals o subtropicals secs, tundra i zones prèviament boscoses ara molt degradades. Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.
# Gastrotheca splendens

Gastrotheca splendens és una espècie de granota de la família Amphignathodontidae. És endèmica de Bolívia. El seu hàbitat natural se centra en montans tropicals o subtropicals secs. Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.
# Rhinella ruizi

Rhinella ruizi és una espècie de gripau de la família Bufonidae. És endèmica de Colòmbia. El seu hàbitat natural són els prades tropicals o subtropicals a gran altitud.
# Synanceia

Synanceia és el gènere de peixos tropicals de la família Synanceiidae que posseeixen un verí neurotòxic. Synanceia horrida, Synanceia nana, i el Synanceia verrucosa són alguns exemples, aquest últim utilitzat en l'elaboració de sushi.

## Taxonomia

* Synanceia alula Eschmeyer & Rama-Rao, 1973
* Synanceia horrida (Linnaeus, 1766)
* Synanceia nana Eschmeyer & Rama-Rao, 1973
* Synanceia platyrhyncha Bleeker, 1874
* Synanceia verrucosa Bloch i Schneider, 1801
# OET

OET té els següents significats:
* Organització per a Estudis Tropicals, consorci universitari internacional per a l'estudi dels àmbits tropicals, amb seu a Costa Rica
* Occupational English Test, examen internacional de nivell de llengua anglesa orientat al sector de l'assistència sanitària
# Pliopitec

Els pliopitecs (Pliopithecus) són un gènere de primats extints del Miocè i Pliocè. Fou descobert el 1837 per E. Lartet (1801–1871) a França, amb fòssils descoberts a Suïssa i Catalunya (Pliopithecus canmatensis)
Pliopithecus tenia la mida similar i la forma d'un modern gibó, amb el qual està relacionat però no probablement un ancestre directe. Tenia els membres llargs, mans i peus, i possiblement podia balancejar-se entre els arbres utilitzants els braços. A diferència dels gibons, tenia la cua curta, i una visió estereoscòpica només parcial.
Anapithecus hi està estretament relacionat i inicialment se'l considerava un subgènere de Pliopithecus.

## Referències

* ↑ Palmer, D. The Marshall Illustrated Encyclopedia of Dinosaurs and Prehistoric Animals. Londres: Marshall Editions, 1999, p. 291. ISBN 1-84028-152-9.

## Enllaços externs

* Arxiu filogenètic de Mikko
# Trigonias

Trigonias és un gènere de rinoceronts extints que visqueren durant l'Eocè superior (Chadronià) a Nord-amèrica, fa aproximadament 35 milions d'anys.
És el rinoceront més antic del qual s'ha trobat un esquelet ben preservat. Trigonias mesurava uns 2,5 m de llargada i, tot i que mancava de banyes, s'assemblava molt als rinoceronts d'avui en dia. Tenia cinc dits (en lloc de tres, com els rinoceronts actuals) a les potes davanteres. El cinquè dit era vestigial.

## Referències

* ↑ Prothero, 2005, p. 184.
* ↑ Prothero, 2005, p. 35.
* ↑ Prothero, 2005, p. 35-37.
* ↑ Palmer, D. The Marshall Illustrated Encyclopedia of Dinosaurs and Prehistoric Animals. Londres: Marshall Editions, 1999, p. 264. ISBN 1-84028-152-9.

## Bibliografia

* Prothero, D. R. The Evolution of North American Rhinoceroses (en anglès). Cambridge University Press, 2005. ISBN 0-521-83240-3.
# Honorat Vilamanyà i Serrat

Honorat Vilamanyà i Serrat (Ripoll, 30 de novembre del 1905 - Barcelona, 29 de desembre del 1963) va ser músic i compositor, principalment de sardanes. Rebé les seves primeres lliçons d'harmonia, contrapunt, fuga i instrumentació del seu cosí, Ramon Serrat, i estudià piano amb Juli Pons, i violí amb Eduard Toldrà. L'any 1925 fundà a Ripoll l'Acadèmia Vilamanyà, i tres anys més tard la Cobla Serratins, on exercí d'instrumentista de tenora i tible. En els deu anys següents, dirigí l'Orfeó de Ripoll i va fer de professor de l'Escola Municipal de Música de Vic; en aquesta època escriví les primeres sardanes: La primera batallada, Les fonts de Ripoll, Madonna ripollesa…
Durant la Guerra Civil feu de director de la Banda de Música de Sanitat de l'Exèrcit de l'Est. Acabada la contesa, visqué un temps a Ripoll, però el 1950 es traslladà a Olot, on dirigí l'Escola Municipal de Música, l'Orfeó Popular Olotí i Ràdio Olot. Tres anys més tard anà a viure a Mataró, on es va fer càrrec de la Banda Municipal i de l'orquestra i la Massa Coral de la Sala Cabanyes, contribuint a donar prestigi a les representacions de la Passió i dels Pastorets. L'any 1956 estrenà l'obra simfònica per a orquestra Gnoms de la Maladeta al Palau de la Música Catalana, amb direcció d'Eduard Toldrà i interpretació de l'Orquestra Municipal de Barcelona. Aquesta obra es considera el punt més alt de la seva producció artística.
Tingué una producció vastíssima. A banda de les obres esmentades, escriví un total de 29 sardanes, diverses peces de música per a cobla (Adéu, vila d'Olot, obra de 1952, la glossa l'Hereu Riera i la suite Fulls pirinencs en són les més conegudes) i conreà la música simfònica, la de cambra, la pianística, la coral, la religiosa, el lied, els goigs, la instrumentació per a ballet i la comèdia lírica.
Algunes de les seves sardanes són:
* El castell de Milany (1935)
* El ferm (1962), (obligada de tenora amb variacions)
* Geni (1963, obligada de contrabaix amb variacions)
* Joguets de fira (1951), obligada de cobla
* Madonna ripollesa (1927), basada en els goigs de Santa Maria de Ripoll
* Neu fosa (1946), sardana revessa
* Rampellades a les Tres Taules (1959)
* Ripoll vila comtal (1945)
* Terra nostra, composta per a piano i cor mixt, extreta de la sarsuela del mateix títol
* Vallcebre (1945)

## Referències

* 1 2 3 Riera i Vinyals, Carles; Serracant i Clermont, Josep M.; Ventura i Salarich, Josep. Diccionari d'autors de sardanes. Girona: SOM. Revista de Cultura Popular de Catalunya, 1990.
* ↑ «Índex d'obres per a cobla d'Honorat Vilamanyà». [Consulta: 26 gener 2022].

## Bibliografia d'ampliació

* Homenaje póstumo al maestro Honorato Vilamañá Serrat Mataró, 1964
# Katla (sèrie de televisió)

Katla (estilitzat com a KATLA) és una sèrie de televisió dramàtica islandesa estrenada a Netflix el 17 de juny de 2021, dirigida per Baltasar Kormákur i creada juntament amb Sigurjón Kjartansson.

## Argument

Un any després de l'inici de l'erupció del volcà Katla, poques persones queden vivint a la propera ciutat de Vík, on les inundacions i la pluja constant de cendra han convertit el dia a dia en dures condicions. La sobtada aparició d’una dona perduda i coberta completament de cendra serà el primer d’un seguit d’estranys esdeveniments que trastoquen el fràgil equilibri de la comunitat; mentrestant, un vulcanòleg de Reykjavík intenta donar sentit a les inquietants dades que provenen del Katla.

## Repartiment

* Guðrún Eyfjörð com a Gríma
* Íris Tanja Flygenring com a Ása, germana desapareguda de la Gríma.
* Ingvar Sigurdsson com a Þór, pare de la Gríma i l'Ása.
* Aliette Opheim com a Gunhild
* Þorsteinn Bachmann com a Gísli, policia de Vík.
* Haraldur Stefansson com a Einar
* Sólveig Arnarsdóttir com a Magnea
* Baltasar Breki Samper com a Kjartan
* Birgitta Birgisdóttir com a Rakel
* Björn Thors Björn Thors com a Darri
* Helga Braga Jónsdóttir com a Vigdís
* Aldís Amah Hamilton com a Eyja
* Björn Ingi Hilmarsson com a Leifur
* Guðrún Gísladóttir com a Bergrún
* Jóhanna Friðrika Sæmundsdóttir com a Brynja

## Episodis

| Núm. d'història | Episodi | Títol | Direcció | Guió | Data d'estrena |
| 1 | 1 | "From Under the Glacier" (Undan Jöklinum) | Baltasar Kormákur | Sigurjón Kjartansson | 17 de juny de 2021 |
| 2 | 2 | "Ása" | Baltasar Kormákur | Lilja Sigurðardóttir | 17 de juny de 2021 |
| 3 | 3 | "The Mother" (Móðirin) | Baltasar Kormákur | Davíð Már Stefánsson | 17 de juny de 2021 |
| 4 | 4 | "This is Not Him" (Þetta er ekki hann) | Þóra Hilmarsdóttir | Sigurjón Kjartansson | 17 de juny de 2021 |
| 5 | 5 | "Northerly Winds" (Norðanátt) | Börkur Sigþórsson | Baltasar Kormákur | 17 de juny de 2021 |
| 6 | 6 | "Gríma" | Börkur Sigþórsson | Baltasar Kormákur | 17 de juny de 2021 |
| 7 | 7 | "The Rock" (Steinninn) | Börkur Sigþórsson | Baltasar Kormákur | 17 de juny de 2021 |
| 8 | 8 | "I Am You" (Ég er þú) | Baltasar Kormákur | Sigurjón Kjartansson | 17 de juny de 2021 |

## Producció

Baltasar Kormákur va desenvolupar la sèrie amb l'ajut de l'estudi RVK, del qual n'és propietari, al llarg de diversos anys fins que va portar el projecte al Festival Internacional de Cinema de Berlín de 2017 on trobà el suport necessari.

## Referències

* ↑ Gabriel, Josue «Katla es la nueva serie de televisión del momento» (en castellà). Netflix, 23-06-2021 [Consulta: 30 juny 2021].
* ↑ Khan, Iram Sharifah «KATLA: RELEASE DATE AND CAST FOR ICELANDIC SERIES ON NETFLIX REVEALED» (en anglès). HITC, 30-05-2021 [Consulta: 30 juny 2021]. Arxivat 23 de juny 2021 a Wayback Machine.
* ↑ White, Peter «Netflix Scales Supernatural Volcano In ‘Katla’ With ‘Everest’ Director Baltasar Kormákur» (en anglès). Deadline, 09-10-2019 [Consulta: 30 juny 2021].
# Baltasar Breki Samper

Baltasar Breki Samper, també conegut com Baltasar Breki Baltasarsson, (Reykjavík, 22 de juliol de 1989) és un actor i assistent de director islandès. És fill del director de cinema Baltasar Kormákur i de la coreògrafa Ástrós Gunnarsdóttir i net del pintor català Baltasar B. Samper. És sobretot conegut per la seva participació en la sèrie de televisió islandesa Ófærð (en anglès: Trapped) (2015).
Baltasar Breki es va graduar a la Listaháskóli Íslands (Escola d'art d'Islàndia) el 2015. Ja havia aparegut per primer cop en un paper secundari a "101 Reykjavík" el 2000. Però el seu primer paper important fou a la sèrie "Ófærð", en el paper de Hjörtur. La carrera en sèries de televisió ha continuat amb la minisèrie "Chernobyl", on interpreta Ananenko. Posteriorment ha aparegut també en la sèrie "Katla". Ha aparegut també en diverses produccions teatrals del Teatre Nacional d'Islàndia.

## Referències

* ↑ En aquest nom islandès, excepcionalment pel seu origen català, el darrer nom (Samper) és un cognom hereditari i no un patronímic (que sí que apareix en la variant amb "Baltasarsson"). Tanmateix, segons els costums islandesos, aquesta persona es coneix pel nom de pila, Baltasar Breki
# Antoni Altisent i Balmas

Antoni Altisent i Balmas (Barcelona, 20 de juliol de 1918 - Barcelona, 19 de desembre del 1990) fou un compositor de música de cambra, goigs, sardanes i cançons per a piano. Era fill de Joan Altisent i germà de la dibuixant i pintora Aurora Altisent.

## Obres

* Blanca Aurora, sardana
* Capvespre (1968 o abans), sardana enregistrada en disc LP
* Goigs a la Mare de Déu del Roser que es canten a la seva ermita del terme parroquial de Sant Climent de Llobregat, (1985). Lletra de Josep Maria Gibert i Fèlix
* Goigs a llaor de Santa Maria de Poblet, (1961). Lletra de Ramon Muntanyola i Llorach
* Goigs a llaor del Beat Guillem de Montpeller, (1958). Lletra de Josep Massons i Andreu
* Goigs a llaor del patriarca sant Bernat de Claraval, (1959). Lletra de Josep Massons
* Goigs a Santa Maria Estrella del Mar, (1959). Lletra de Josep Maria Gibert
* Goigs en lloança de Sant Bartomeu de Cabanyes que es venera en la seva capella mil·lenària Parròquia d'Orrius, (1959). Lletra de Josep Massons
* Quinteto para clarinete y cuerda (1956), accèssit al "concurs Samuel Ros" de música de cambra
* Suite burlesca (1960) per a orquestra
* Voldria ser, cançó per a veu i piano

## Referències

* ↑ «Sardanes d'Antoni Altisent, al web "Boig per la sardana"». [Consulta: 1r desembre 2014].
* ↑ Riera, Carles; Serracant i Clermont, Josep; Ventura i Salarich, Josep. Diccionari d'autors de sardanes. 2a. edició. Girona: SOM, 1994.
* ↑ «Necrológica». La Vanguardia, 21-12-1990.
* ↑ Cobla Municipal de la Ciutat de Barcelona. Sardanes. Barcelona: Regal, 1970. J 048-20.327 (EMI).
* 1 2 3 «PDFs dels goigs de Poblet». Arxivat de l'original el 2015-03-28. [Consulta: 1r desembre 2014].
* ↑ «Agrupación musical de música de cámara». ABC, 28-03-1957, pàg. 48.
* ↑ «Colegio Mayor de Nuestra Señora de Montserrat». La Vanguardia Española, 30-10-1960, pàg. 31.
* ↑ «Inventari del fons Conxita Badia, a la Secció de Música de la Biblioteca de Catalunya». [Consulta: 1r desembre 2014].
# Mesopotamia

La Mesopotamia és una regió geogràfica de la República Argentina que comprèn les províncies de Misiones, Corrientes i Entre Ríos. La regió es troba entre els rius Paranà i Uruguai, així com pels rius San Antonio i Pepirí Guazú. La regió es troba sobre el massís o plana de Brasilia. És una regió rica en vegetació, amb precipitacions de fins i tot 2.000 mm anuals. Els principals productes agrícoles són la producció de mate, l'arròs i els cítrics; la producció de fusta també hi és important. També s'hi ha desenvolupat la ramaderia bovina i equina.

## Referències

* 1 2 «Mesopotamia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Manuel de Vergés i de Ricaudy

Manuel de Vergés i de Ricaudy (Perpinyà, Rosselló, 8 d'octubre de 1857 - 18 de gener de 1911) fou un escriptor i financer nordcatalà.
Fou un personatge molt popular i conegut a l'època, ja que va presidir nombroses associacions nordcatalanes, com la Societat Filharmònica de Santa Cecília el 1880, el Club Alpí Francès el 1884, i la Societat d'Estudis Catalans des de la seva fundació el 1906, i de la que en fou un dels principals promotors amb Pere Vidal i Josep Calmette fins a la seva mort.

## Obres

* Notice historique sur la section du Canigou... (1906)
* Notice historique sur la Caisse d'Épargne de Perpignan. Perpinyà: Impr. J.Comet, 1908. («Exemplar digitalitzat». Arxivat de l'original el 2018-12-20. [Consulta: 23 març 2016].)
* Toponymie du Roussillon (1910)

## Referències

* ↑ «Manuel de Vergés i de Ricaudy». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Milfulls

Els milfulls és un pastís el qual es fa amb capes de pasta fullada. Segons el tipus de cuina que siga, pot acompanyar-se amb crema pastissera, dolç de llet, etc. Aquesta coca es menja freda.
El nom francès d'aquesta pasta es refereix al nombre elevat de fulls de pasta que el componen. Donat el mètode tradicional de preparació de la pasta de full, de doblegaments de tres parts en sis passos, els milfulls en realitat contenen 729 parells de folíols. L'adopció més recent d'un plec en dos per part de certs cuiners condueix a un milfulls amb un nombre diferent de capes, 2048 parells en el cas de la recepta d'André Guillot. En molts països de llengua anglesa, països nòrdics i eslaus, les receptes locals de milfulls de la mateixa naturalesa fan referència al prenom Napoleó. Aquest nom sembla relacionat amb l'adjectiu francès "napolità", la ciutat de Nàpols essent una de les fonts citades per aquesta recepta, que identifica el prenom de Napoleó d'ençà que fou ascendit posteriorment per les guerres napoleòniques.

## Fonts

* ↑ http://www.termcat.cat/ca/Cercaterm/ Centre de terminologia
* ↑ André Guillot, Vraie Cuisine légère, Éditions Flammarion, 1992, réédité en 2007 ISBN 978-2082025423. Le compte des feuillets est rapporté dans le Compte-rendu du Séminaire nPlantilla:O 32 de gastronomie moléculaire (18 décembre 2003) de la Société française de chimie, voir Compte-rendu Arxivat 2008-12-05 a Wayback Machine..
* «Milhojas». Diccionario de la lengua española. Real Academia Española (castellà).
* Millefeuille. Dictionnaire de l'Académie française.