OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lucca Comics & Games

Lucca Comics & Games és una festival dedicat al còmic i al món del joc que es celebra a la ciutat italiana de Lucca a finals d'octubre coincidint amb el dia de Tots Sants. És el festival de còmics més gran d'Europa i el segon més gran del món després del Comiket de Kōtō.

## Història

El Salone Internazionale del Comics va ser creat per Rinaldo Traini, Romano Calisi i Claude Moliterni el 1965 a Bordighera. El 1966 es va traslladar a una plaça del centre de Lucca i, amb els anys, va anar creixent en grandària i importància.
A partir del 1977 els problemes de finançament va reduir la freqüència del festival a cada dos anys. A la dècada del 1980 el festival es va traslladar a un poliesportiu als afores de Lucca, on va romandre fins al 1992. El 1996 va canviar el seu nom a Lucca Comics & Games.
Mentrestant, el Salone internazionale del Comics es va celebrar a Roma del 1995 al 2005. El 2006, amb motiu del 40è aniversari del festival, el Salone es va fusionar amb el Lucca Comics & Games i es va traslladar de nou al centre de la ciutat de Lucca, amb estands i pavellons disposats en diferents llocs dins i fora de les muralles de la ciutat medieval. El 2022 el festival va vendre 319.926 entrades, superant el rècord establert el 2016 quan havia atret 270.000 assistents.

## Premi Gran Guinigi

* 1969: Hugo Pratt, per Una ballata del mare salato
* 1975: Dan O'Neill per a The Penny-Ante Republican
* 1978: Carlos Trillo
* 1986: Bill Sienkiewicz
* 1990: Massimo Rotundo
* 2001: Aldo Di Gennaro
* 2005: Grazia Nidasio
* 2006: Gino D'Antonio
* 2007: Sergio Toppi
* 2008: Vittorio Giardino
* 2009: Robert Crumb
* 2010: Jirō Taniguchi
* 2011: Enrique Breccia
* 2012: Hermann Huppen
* 2013: Silver (Guido Silvestri)
* 2014: Gipi
* 2015: Alfredo Castelli
* 2016: Albert Uderzo
* 2017: José Muñoz
* 2018: Leiji Matsumoto
* 2019: Chris Claremont

## Referències

* ↑ «News. I numeri di Lucca Comics 2015». [Consulta: 1r maig 2023].
* ↑ Traini, Rinaldo. «TANTO PER RICORDARE IL SALONE». [Consulta: 1r maig 2023].
* ↑ "Lucca 9", Bang! #11 (1974), p. 55.
* ↑ Centro Studi Iconografici. «5 Salone Internazionale dei Comics» (en italian).
* ↑ O'Neill entry, Who's Who of American Comic Books, 1928-1999.
* ↑ «13 Salone Internazionale dei Comics» (en italian). Centro Studi Iconografici.
* ↑ «Bill Sienkiewicz Awards, Exhibits». Wordsandpictures.org. Arxivat de l'original el 7 febrer 2012.
* ↑ «17° SALONE, 1986» (en italià). Immagine-Centro Studi Iconografici. Arxivat de l'original el 7 febrer 2012. [Consulta: 16 juny 2015].
# PIN

El PIN o número d'identificació personal (de les sigles en anglès, Personal Identification Number) és un codi utilitzat en certs sistemes, com el telèfon mòbil o el caixer automàtic, per identificar-se i obtenir accés al sistema. El PIN és un tipus de contrasenya. Només la persona beneficiària del servei coneix el PIN que li dona accés al mateix; aquesta és la seva finalitat. El PIN ha de ser prou segur per a evitar la intrusió no autoritzada al servei que protegeix.
Fa alguns anys, les tradicionals targetes de crèdit que requeria demanaven provar la conformitat per al pagament d'un servei, van ser reemplaçades per una targeta proveïda d'un xip amb accés protegit mitjançant un PIN que l'usuari ha de teclejar per tal de poder carregar l'import del servei al saldo de la targeta.
Normalment, el PIN és un codi de quatre dígits, en el rang de 0000 al 9999, (pel que hi ha 10000 codis diferents entre els que l'usuari pot triar). En la categoria d'equips cel·lulars EDGE, el PIN és de 8 dígits, amb el que es multiplica per 10.000 el nombre de combinacions possibles que haurà d'intentar un atacant fins que pugui encertar el PIN correcte. Els PINs telefònics habitualment tenen 12 dígits.
El 2002 dos estudiants de la Cambridge University, Piotr Zielinski i Mike Bond, van descobrir una falla de seguretat en el sistema de generació de PINs de l'IBM 3624. Sabent com atacar la taula de decimals en l'ordinador d'un banc, es podia descobrir el codi PIN dels caixers automàtics en només quinze intents.

## Nota lingüística

En anglès la paraula password es tradueix per contrasenya però literalment vol dir ‘paraula de pas’. Un número no pot ser considerat com una paraula i, per tant, en anglès es va inventar la sigla Personal Identification Number, així com de vegades també s'usa la paraula passnumber. En català es poden emprar els termes contrasenya o clau d'accés. Quan el nombre no és inventat per l'usuari es pot emprar el terme: codi secret.

## Vegeu també

* Targeta de coordenades
* Mot de passi

## Referències

* ↑ Nation Wine UK Ireland, Changing Your Passnumber Arxivat 2016-08-16 a Wayback Machine.
* ↑ Federal Citizen Information Center, Pueblo, Colorado (en castellà).
* ↑ Citibank-Restablecer Clave Secreta" .
* ↑ «Claro: código PIN: código secreto». Arxivat de l'original el 2009-02-21. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Bombacàcies

Les bombacàcies (Bombacaceae) foren una família de plantes amb flors, avui és només un sinònim de les malvàcies. El gènere Bombax originà el nom a la família.
La circumscripció en sentit tradicional de la família Bombacaceae incloïa uns 30 gèneres i unes 250 espècies d'arbres tropicals, anomenats arbres ampolla, per exemple Ceiba pentandra fa 70 m d'alt. Alguns gèneres produeixen fruits comestibles com el Durio zibethinus o fibres útils, per exemple la balsa Ochroma lagopus. El Baobab pertany a aquesta família.

## Gèneres

* Adansonia L.
* Aguiaria Ducke
* Bernoullia Oliv.
* Bombax L.
* Catostemma Benth.
* Cavanillesia Ruiz & Pav.
* Ceiba Mill.
* Chiranthodendron Larreat. (segons Kubitzki dins la subf. Bombacoideae and considered more closely related to Fremontodendron by Baum et al. 2004)
* Eriotheca Schott & Endl.
* Fremontodendron Coville (segons Heywood et al.)
* Gyranthera Pittier
* Huberodendron Ducke
* Matisia Bonpl.
* Neobuchia Urb.
* Ochroma Sw.
* Pachira Aubl.
* Patinoa Cuatrec.
* Pentaplaris L.O.Williams & Standl. (segons Kubitzki dins la subf. Bombacoideae, però incertae sedis)
* Phragmotheca Cuatrec.
* Pseudobombax Dugand
* Quararibea Aubl.
* Scleronema Benth.
* Septotheca Ulbr.
* Spirotheca Ulbr. (segons Heywood et al.)

### Gèneres de la tribu Durioneae exclosos de Bombacaceae després de Heywood et al. 2007 i s'haurien d'incloure a Durionaceae

* Boschia Korth.
* Coelostegia Benth.
* Cullenia Wight
* Durio Adans.
* Kostermansia Soegeng
* Neesia Blume

### s'hauria d'incloure dins Malvaceae segons Heywood et al. 2007

* Camptostemon Mast.

### Gèneres considerats sinònims per Kubitzki 2003

* Bombacopsis Pittier = Pachira Aubl.
* Chorisia Kunth = Ceiba Mill.
* Rhodognaphalon (Ulbr.) Roberty = Pachira Aubl.

### Gènere no tractat per Kubitzki

* Lahia Hassk., sinònim de Durio, segons Mabberley

## Referències

* ↑ «Bombacaceae» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 9 octubre 2022].
* 1 2 Kubitzki, K. & Bayer, C., (2003).The Families and Genera of Vascular Plants Vol. 5: Malvales, Capparales and Non-betalain Caryophyllales
* ↑ Baum, D. A., DeWitt Smith, S., Yen, A., Alverson, W. S., Nyffeler, R., Whitlock, B. A. & Oldham, R. A. (2004). American Journal of Botany 91(11):1863-1871.
* ↑ Mabberley, D.J.. The plant-book. 2nd edition. Cambridge, UK: Cambridge University Press, 1997. ISBN 0-521-41421-0.
* Bombacaceae Arxivat 2010-12-13 a Wayback Machine. in L. Watson and M.J. Dallwitz Arxivat 2007-01-03 a Wayback Machine. (1992 onwards) The families of flowering plants: descriptions.
# Untrisepti

Untrisepti és el nom provisional atribuït per la IUPAC a l'element químic hipotètic de nombre atòmic 137 (símbol provisional Uts), que formaria part dels elements del bloc g.
Aquest element pertanyeria a la sèrie química dels superactínids. És un element químic hipotètic que encara no s'ha pogut observar que ocorri de manera natural ni tampoc ha estat sintetitzat, a més no se sap si és físicament possible que existeixi ni en cas que sí que existeixi es pot assegurar que sigui possible de detectar. Segons els càlculs l'isòtop $^{364}$Uts podria ser el més estable.
A mesura que s’allunya de l'illa d’estabilitat (no superior a Z ≈ 127), els àtoms sintetitzats haurien de ser ràpidament extremadament inestables, fins al punt que Z ≈ 130 se cita amb freqüència com a límit "experimental" de l'existència pràctica d'aquests elements; per tant, no és segur que l'element 137 es pugui detectar amb eficàcia algun dia.

## Importància

L'element 137 de vegades s'anomena feynmanium (símbol Fy), ja que Richard Feynman va fer notar que una interpretació simplista de l'equació de Dirac entrava en problemes quan les òrbites dels electrons a Z > 1/α = 137, suggerien que no podien existir àtoms neutrals més enllà de l'element 137. Tanmateix, una anàlisi rigorosa eleva el límit a Z ≈ 173.

## Dificultats matemàtiques en la modelització de nuclis amb 137 protons i més

Algunes equacions aproximades o no relativistes impliquen el producte αZ, en el qual α representa la constant d’estructura fina, i només són vàlides quan aquest producte és inferior a 1 ; en la mesura que α ≈ 1/137, sorgeix un problema de l'untrisepti, per al qual Z = 137 i, per tant, αZ ≈ 1 :
* Segons el model de Bohr, no relativista, la velocitat d’un electró a la subcarcassa de 1 s seria superior a la velocitat de la llum per a Z > 137 :
    $v=\alpha \,Z\,c\approx {\frac {Z}{137,036}}\,c$
* L'equació de Dirac també es invàlida més enllà de Z = 137 per la mateixa raó, en expressar l'energia d'un àtom en estat fonamental com :
    $E=m_{e}c^{2}{\sqrt {1-\alpha ^{2}Z^{2}}}$
    on m $_e$ és la massa de l'electró en repòs.
Aquestes dificultats es superen si es tenen en compte els efectes relativistes en la processó electrònica, així com la dimensió no nul·la dels nuclis atòmics (tant més sensibles com grans són aquests nuclis), de manera que el límit màxim teòric del nombre de protons en un nucli atòmic es repel·leix, segons el model, entre 35 i 70 unitats més enllà de 137 (és a dir, de 170 a 210 protons).

## Referències

* ↑ Encyclopaedia Britannica : article « Transuranium Element », dont la brève section « End of Periodic Table » en fin d'article situe entre 170 et 210 le nombre limite de protons pouvant être contenus dans un même noyau, mais vers 130 la limite effective au-delà de laquelle les atomes cesseraient d'être observables.
* ↑ «Atomic Models». [Consulta: 9 octubre 2009].
# Casa al carrer Major, 12 (Tona)

La Casa al carrer Major, 12 és una obra barroca de Tona (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta i dos pisos. A la planta hi ha dues finestres, una d'elles de testera recta, amb una llinda d'una sola peça (1682) i brancals també de pedra d'una sola peça; l'altra s'ha modificat recentment (segle XX) i és l'entrada que dona accés a "La Caixa" (entitat que segurament ha restaurat tot l'edifici). Al primer pis destaca una balconada de dues obertures de testera recta, amb llindes d'una peça i dos sobrearcs al damunt, amb carreus carejats i escairats als brancals, una barana de ferro forjat i dos carreus a banda i banda a "manera de caps de biga" que serveixen de testos. La resta de finestres són de testera recta, llinda de pedra, brancals de carreus escairats i carejats i uns replanells de motllures còncaves i convexes alternades. La teulada és a doble vessant, vessa aigües a la façana principal i acaba amb un ràfec inclinat sostingut per un embigat de fusta. L'aparell es compon de carreuons i còdols irregulars disposats en filades uniformes.

## Història

El carrer Major segueix el traç d'un camí en direcció a Vic que unia el nucli primitiu de poblament de Tona (consolidat durant els segles XVII i XVIII) amb Corominons de la Creu, que durant els segles xviii i xix era un hostal i botiga de queviures. La construcció de cases a banda i banda del carrer fou un dels eixos urbanístics a partir dels que s'organitzà el creixement de la ciutat.

## Referències

* 1 2 «Casa al carrer Major, 12». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# (922) Schlutia

(922) Schlutia és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert el 18 de setembre de 1919 per Karl Wilhelm Reinmuth des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Alemanya.
Rep aquest nom en honor dels empresaris Edgar Schlubach i H. F. Tiarks, els qui van finançar l'expedició a l'illa de Christmas per a l'observació de l'eclipsi solar de 1922.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.

## Enllaços externs

* «(922) Schlutia» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 6 juny 2018].
# Palau de Kensington

El palau de Kensignton és una de les més importants residències reials a Londres de la Família Reial britànica. Entre altres membres de la Família Reial, les desaparegudes princeses Margarida del Regne Unit i lady Diana Spencer, el príncep Miquel de Kent i les famílies del duc de Gloucester i del duc de Kent, hi posseeixen o hi posseïren apartaments.
La importància del Palau de Kensington rau en la llarga i ininterrompuda relació que ha mantingut amb la Família Reial. Mentre que la majoria de Palaus històrics de la Monarquia britànica, Palau de Hampton Court o el Palau de Kew, són simples atraccions turístiques, el Palau de Kensignton és, avui, una de les residències més actives de la Família reial.
L'any 1689 el rei Guillem III d'Anglaterra va comprar una mansió a Londres anomenada Nothingham House al seu secretari d'estat, el comte de Nothingham. Posteriorment encarregà a l'arquitecte Christopher Wren l'ampliació del Palau i l'annexió de diverses sales de nova creació i dedicades a albergar les funcions d'estat de la Família reial.
Fins a la mort del rei Jordi II del Regne Unit, l'any 1760, Kensignton fou la residència preferida dels monarques anglesos. A Kensignton fou on nasqué i cresqué la princesa Victòria de Kent, futura reina Victòria I del Regne Unit. També a Kensignton hi nasqué la princesa Maria de Teck, futura esposa del rei Jordi V del Regne Unit i hi passà llargues temporades el duc d'Edimburg en els apartaments de la seva àvia, la princesa Victòria de Hessen-Darmstadt.
Certes parts del Palau de Kensignton són visitables avui en dia tot i que la majoria de les cambres del Palau són emprades com a residència de membres menors de la Família Reial. Actualment habiten el Palau de Kensington, la família del duc de Gloucester, la família del duc de Kent i la família del príncep Miquel de Kent.
Arran de la publicació de les finances de la família reial, esclatà un important escàndol al voltant de la residència de Kensington. L'any 1979 es casà a Viena el príncep Miquel de Kent amb una aristòcrata bohèmia catòlica; en conseqüència, el príncep hagué de renunciar als seus drets a la Corona anglesa i, per tant, no té, dret teòric, d'habitar a Kensington. El fet que el príncep Miquel no pagués cap classe de lloguer pels seus luxosos apartaments a Kensington despertà fortes crítiques contra la reina, que optà per pagar un total de 180.000 euros de la seva butxaca en concepte de lloguer anual per l'apartament del príncep Miquel de Kent.
El Palau de Kensington albergà les habitacions de la princesa Diana de Gal·les durant els últims anys de la seva vida després de la separació de l'any 1992.
# Goleta d'estais

Un goleta d'estais és un vaixell de vela de dos o més pals. Si té dos pals, igual que una goleta àurica o bermudiana, s'anomenen mestre (el de popa) i trinquet (el de proa). Pel que fa a l'aparell, en el cas d'una goleta àurica de dos pals les veles (de proa a popa) són: floc(o flocs), cangrea, cangrea. En el cas d'una goleta d'estais de dos pals les veles són: floc (o flocs), vela d'estai, cangrea o major bermudiana.
Comparació dels aparells de dues goletes de tres pals, àurica i d'estais en les dues columnes següents : (de proa a popa)
ÀURICA.................D'ESTAIS
floc o flocs............floc o flocs
pal trinquet............pal trinquet
cangrea................vela d'estai
pal mestre............pal mestre
cangrea................vela d'estai
pal de mitjana.......pal de mitjana
cangrea................cangrea
Les veles d'estai acostumen a dur botavara i ser "auto-viradores".

## Goletes d'estai famoses

* "Ailée", de tres pals (disseny i construcció de Camper&Nicholson; propietat de Mme.Virginie Heriot)
* Creole, de tres pals (disseny i construcció de Camper&Nicholson)
* "Luna", de dos pals (disseny Carter)
* "Vendredi Treize"
* "Club Mediterranée"

## Referències

* ↑ Otmar Schäuffelen. Chapman Great Sailing Ships of the World. Hearst Books, 1 maig 2005, p. 25–. ISBN 9781588163844 [Consulta: 28 setembre 2010]. Creole, goleta d'estais de tres pals.
* ↑ John Vigor. The practical encyclopedia of boating: an A-Z compendium of seamanship, boat maintenance, navigation, and nautical wisdom. McGraw-Hill Professional, 1 gener 2004, p. 257–. ISBN 9780071378857 [Consulta: 28 setembre 2010]. Croquis d'aparells

## Vegeu també

* Pailebot
* Balandra
* Quetx
* Sloop
* Veler
* Cúter
* Iot
# Valor nominal i valor real

En economia, un valor nominal és un valor econòmic expressat en termes monetaris nominals històrics. Per contra, un valor real és un valor que ha estat ajustat d'un valor nominal per eliminar els efectes dels canvis dels nivells de preus generals amb el temps i, per tant, es mesura en termes dels nivells de preus generals en algun any de referència (any base). Per exemple, els canvis en el valor nominal d'alguns assortiment de mercaderies a través del temps poden ser deguts a un canvi en les quantitats en el paquet o els seus preus associats, mentre que els canvis en els valors reals reflecteixen únicament els canvis en les quantitats. El procés de conversió de nominal a termes reals es coneix com a ajust per inflació.
Els valors reals són una mesura del poder adquisitiu net de qualsevol canvi en els preus al llarg del temps. Per exemple, l'ingrés nominal sovint és reexpressat com a ingrés real, eliminant així la part dels canvis en l'ingrés que només reflecteixin la inflació (un augment general dels preus). De la mateixa manera, per a les mesures agregades de producció, com ara el producte intern brut (PIB), l'import nominal reflecteix les quantitats de producció i els preus en aquest període, mentre que les diferències entre les quantitats reals en diferents períodes reflecteixen únicament els canvis en les quantitats. Una sèrie de valors reals al llarg del temps, com per al PIB real, mesura quantitats a través del temps expressat en preus d'un any, anomenat any base (o més generalment el període base). Els valors reals en diferents anys després expressen valors dels paquets (de productes que volem valorar) com si els preus haguessin estat constants per a tots els anys, mostrant així les diferències de les quantitats subjacents.
La distinció nominal/valor real pot aplicar-se no només a les dades de sèries temporals, com l'anterior, sinó també a dades de tall transversal que varien segons la regió. Per exemple, el valor total de les vendes d'un determinat producte produït en una regió determinada d'un país està influenciada tant per la quantitat física venuda com pel preu de venda, que pot ser diferent en considerar el país en el seu conjunt del considerat per a les diferents regions. Així el valor nominal dels béns d'una regió es poden ajustar a termes reals per la re-expressió dels béns referits a la mitjana del preus nacionals.
# Cabanya de Segalers

La Cabanya de Segalers és una obra de Tona (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Cabana utilitzada per guardar la palla i els ferratges. Té una estructura de planta quadrada amb una sola entrada d'arc semicircular fet de petits carreus de pedra i una finestra situada sobre el portal. Les estructures de l'interior són de fusta.

## Història

La majoria de masos de la comarca tenien una cabana que servia de paller o graner. Normalment corresponen a l'època de construcció de la masia original, però és difícil de dir perquè s'utilitza la mateixa tècnica constructiva al llarg dels anys.

## Referències

* 1 2 «Cabanya de Segalers». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# (1233) Kobresia

(1233) Kobresia és l'asteroide número 1233 situat en el cinturó principal. Va ser descobert per l'astrònom Karl Wilhelm Reinmuth des de l'observatori de Heidelberg, Alemanya, el 10 d'octubre de 1931. La seva designació alternativa és 1931 TG2. Està anomenat per la Kobresia, un gènere de plantes de la família de les ciperàcies.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 25 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1233.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 27 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D.. Springer. Dictionary of minor planet names (en anglès), 2003. ISBN 3-540-00238-3 [Consulta: 28 abril 2015].

## Enllaços externs

* «Dades de la NASA (JPL Small-Body Database Browser)» (en anglès). [Consulta: 6 juny 2018].
* «(1233) Kobresia» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 6 juny 2018].