OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Rovirassa

La Rovirassa és una masia a poc més de 3 km del poble de Santa Maria d'Oló (al Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'antiguitat de la masia correspon als segles X o XI. No hi ha però cap llinda que indiqui l'any de fundació. Els amos recents no saben res de la seva historicitat.
Està orientada a migdia i té una coberta a doble vessant. La cara nord presenta un important afegitó, un xic més alt que la pròpia doble vessant. La masia consta de planta baixa, primer pis -on s'hi accedeix mitjançant un passadís- i unes golfes. L'aparell és obrat amb carreus força irregulars disposats en filades. La cara sud presenta el referit passadís d'entrada, una portalada i diverses obertures en forma de finestres, totes elles emmarcades en pedra. Les cares nord i oest presenten diverses finestres allindades. Actualment la masia està habitada i a poc a poc es va convertint en granja, amb cria de cavalls, faisans, coloms, cabres hispàniques i una parella de porcs senglars.

## Referències

* 1 2 «Masia la Rovirasa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# La Plana (Santa Maria d'Oló)

El Mas la Plana és una masia de Santa Maria d'Oló (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La casa consta d'una planta baixa, dos pisos i unes golfes. La cara que mira cap a la capella de Santa Creu de la Plana presenta una façana amb dos cossos ben diferenciats : el cantó esquerre amb finestres, i el dret amb una mitja eixida porxada obrada amb arc escarsers.
La casa està orientada a migdia i coberta amb una teulada a doble vessant.
Una filada de totxos separa els diferents pisos. Les obertures són nombroses i en el segon pis s'obren tres balcons. Tant la porta com les finestres tenen uns arcs de descarrega per tal de repartir el pes. Els baixos estan coberts amb una volta de totxo i els pisos amb un embigat de fusta. Les cantoneres estan molts ben obrades amb carreus grans de pedra picada. La resta de l'aparell és molt irregular i no està disposat en filades.

## Història

El lloc de la Plana apareix documentat el 1112 amb el nom de "In Plana De Tresvigs".
La casa actual és molt nova i s'ha de situar com una construcció de la 2ª meitat del segle xix. En una pedra de llinda hi ha la inscripció de Isidro Casamitjana 1868.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mas la Plana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Comunidor de Sant Joan d'Oló

El Comunidor de Sant Joan d'Oló és un comunidor de Sant Joan d'Oló, al municipi de Santa Maria d'Oló (el Moianès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un comunidor que presenta una estructura quadrada i a ell s'hi accedeix pel cantó que mira a la rectoria a través de dos esglaons. La coberta se sosté sobre unes bigues de fusta que reposen en quatre pilars d'uns 80 cm d'alçada situats als extrems. La teulada té quatre cares, corresponents als quatre costats del comunidor, i fan un lleuger pendent. Una paret de poc més d'un metre tanca el recinte, quedant, però, la part superior oberta.
Els carreus són grans i irregulars.
Al centre, en el seu interior, hi ha una ara sostinguda per una pilastra.
En ella hi ha gravada la data de 1953, any de reconstrucció del comunidor. La funció que tenia era la de beneir el temps i allunyar les tempestes.

## Història

Es creu que és una construcció del segle xviii, però que fou renovada el 1953, data que es troba a l'altar de l'interior del comunidor. L'ara i la coberta són de nova construcció (1953).

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Comunidor de Sant Joan d'Oló». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Portal i voltes medievals (Vilanova de Meià)

El Portal i voltes medievals és un conjunt de Vilanova de Meià (Noguera) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El conjunt de portal i voltes està ubicat al nucli antic de Vilanova de Meià, poble situat als peus de la serra del Montsec. Es tracta d'edificacions entre mitgeres (portal) o bé adossat a habitatges (voltes) en una de les places principals de la vila.
En el cas del portal, es tracta d'una clàssica obra popular de dos arcs apuntats adovellats successius separats per 3 metres, formant un petit túnel. El segon s'hauria construït possiblement en ampliar-se l'habitatge superior, per tal de subjectar-lo, tot i que ambdós són molt homogenis. Presenten exteriorment aparell de carreus regulars en tot l'adovellat mentre que la resta de les parets estan arrebossades, a diferència dels murs de les cases que es troben a l'interior del portal fabricats en carreus irregulars lligats amb fang i arrebossats (amb ciment modern).
Pel carrer del Migdia s'observen notables exemples d'arcs actualment inserits en habitatges, generalment es tracta d'arcs adovellats de mig punt, alguns amb escuts i dates del segle xviii. Ja a la plaça Major, hi ha diversos grups d'arcades que es poden diferenciar per la seva tipologia/morfologia i possiblement d'èpoques diferents. Un primer grup, a l'oest, forma un passadís cap al carrer de Ponent, dos arcs adovellats escarsers en angle recte i units en un contrafort. Ja al tram central de la plaça hi ha tres arcs a la banda nord, dos d'ells adovellats de mig punt i el tercer un arc apuntat equilàter. En l'edifici suportat per aquests darrers tres arcs hi ha una petita placa on indica la data "1770".
En un pati privat obert cap al carrer de la Font, s'hi observen novament dos arcs en pitjor estat de conservació, de tipus apuntat. Aquests darrers arcs, separats uns 30 metres dels primers indicarien que la plaça Major hauria estat totalment porticada abans de la construcció de les cases actuals (en un moment no determinat).
Pel que fa l'evolució arquitectònica, probablement els dos arcs de ponent siguin arquitectònicament anteriors i per l'aparell probablement medievals tardans. La resta poden relacionar-se amb la data que s'ha especificat anteriorment, vers el segle xviii.

## Història

No hi ha notícies directament referides a aquests béns. No obstant, al segle xiii Dolça de Cervera, filla de Jaume de Cervera (1233), donà al monestir de santes creus drets al castell de Vilanova de Meià. El 1305 era encara senyora del lloc i del castell.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Portal i voltes medievals». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Sant Miquel de Vilanova de la Sal

Sant Miquel de Vilanova de la Sal o Sant Miquel de Privà és una església romànica de les Avellanes i Santa Linya (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'ermita de Sant Miquel està situada al poble de Vilanova de la Sal, dalt d'un turó que des del sud domina el poble.
L'ermita es troba en estat ruïnós. Consta d'una sola nau allargada i capçada per un absis semicircular lleugerament el·líptic a l'interior, que es conserva força malmès. La porta d'accés es troba al mur de ponent, és estructurada per un arc de mig punt adovellat i coronada per una finestra d'arc monolític i brancals adovellats, de petites dimensions. Hi ha una altra finestra similar a l'absis.
L'obra és tota feta amb pedra, a base de carreus irregulars disposats en filades més o menys regulars. Tot l'interior, tant els murs de la nau com de l'absis, estan arrebossats.

## Història

La data de construcció d'aquesta ermita no es coneix, tot i que cal suposar que la seva construcció hauria de situar-se entre el segle xi i el XIII, tot coincidint amb les construccions de les esglésies properes de Santa Margarida de Privà o Santa Maria de les Avellanes.
No es coneixen referències documentals sobre aquesta església.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Miquel de Vilanova de la Sal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Castell d'Ivars

El Castells d'Ivars és una obra de Ivars de Noguera (Noguera) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Torre situada a la serra Llarga sobre la carretera local L-903, controlant la Noguera Ribagorçana al seu pas per la localitat d'Alfarràs. És de planta rectangular, construïda amb carreus de pedra sorrenca lligats amb morter. El mur de llevant està parcialment espoliat, fet que permet observar com l'interior de la torre està farcit de terra. Aquest mur té un gruix de poc més d'un metre d'ample. L'alçada màxima que es conserva de l'edificació, és de 1,60 m. Tant la cara interior com l'exterior del mur estan fetes de carreus de pedra sorrenca mentre que l'ànima és de còdols, fragments de pedra sorrenca i terra. L'edifici està molt malmès degut a l'aprofitament de la part superior del tossal per a la col·locació d'unes antenes de comunicació. A la part alta de l'estructura s'observa un retall de forma quadrangular que probablement es va practicar per la instal·lació d'una antena. En superfície pot trobar-se ceràmica oxidada sense decoració, de difícil datació.
Per accedir a aquesta torre des de la localitat d'Alfarràs, cal dirigir-se a la rotonda on s'uneixen la L-903 i la C-26 dintre mateix del poble. En aquesta rotonda cal girar a la dreta per anar en direcció Ivars de Noguera per la L-903. S'han de recórrer uns 650 m moment en què naix a la dreta d'aquesta carretera un camí de terra que cal agafar. Si se segueix aquest camí fins a arribar al cim del tossal, on es podrà observar una antena de comunicació, la torre es troba a uns 8 metres a la dreta d'aquest aparell.

## Història

Amb posterioritat a la fragmentació del comtat d'Urgell el 1414, la contrada va passar a mans de la família Boixadors de Lleida, i va passar a formar part a la Baronia d'Alfarràs, convertida en marquesat a començaments del segle xviii, quan era propietat dels Ribes. El castell continuà formant part del marquesat fins a la desamortització del segle xix. Això explicaria la proximitat del castell al nucli d'Alfarràs, més que no pas al d'Ivars, i el fet d'haver estat conegut també com el castell d'Alfarràs.

## Referències

* 1 2 3 «Castells d'Ivars». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].

## Enllaços externs

* «Castells d'Ivars». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Sant Joan Baptista de Penelles (església vella)

Sant Joan Baptista de Penelles és una església de Penelles (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antiga església d'una sola nau actualment utilitzada com a magatzem. Els seus murs són fets amb carreus de pedra. A la façana principal hi ha la porta d'entrada, d'arc de mig punt amb dovelles de força llargada. L'escala que devia servir per accedir a l'interior ha estat eliminada, probablement en adaptar l'edifici a magatzem. Al damunt de la porta hi ha una finestra petita.
La teulada és de doble vessant.

## Història

De l'església vella de Sant Joan Baptista no se'n coneixen notícies històriques d'època romànica, tot i que sembla indubtable el seu origen medieval. Fou sufragània de la parròquia de Castellserà, de la qual no s'independitzà fins al 1897.
Fou l'església parroquial de Penelles, però actualment es troba fora de culte, donat que fa uns anys fou comprada per un veí del poble per a utilitzar-la com a magatzem.
L'edifici fou construït el 1663 i l'any 1961 fou abandonat, donat que la seva capacitat restava insuficient per poder acollir a tots els veïns del poble.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Joan Baptista de Penelles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Font (Tiurana)

La Font és una obra de Tiurana (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Font realitzada amb pedra de carreus.
De planta quadrada. En un dels costats hi ha tres aixetes, a l'esquerra hi ha una maneta per fer pujar l'aigua, damunt les aixetes hi ha la data de 1866 i envolta la font una cornisa bastant ampla. A la part superior de la font hi ha uns elements decoratius que rematen l'estructura.
Té una estructura semblant a un templet, però tancat.

## Història

Font de construcció recent en el lloc on hi havia hagut un pou, fet que recorda el nom del carrer (c/ del pou). La forma de la font respon a la necessitat de cobrir la forma del pou.
Durant molt de temps fou molt important pel poble, ja que era lloc de reunió per a molts veïns.
Encara que la construcció sigui popular recorda a les fonts barroques però d'estructura més senzilla.
Fou un dels monuments que es van traslladar al nou poble.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Font». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
* ↑ «El pou cobert». tiurana.cat. [Consulta: 20 agost 2020].
# Cal Coronel

Cal Coronel és una casa de Vallfogona de Balaguer (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de tres plantes de tipus senyorial. La primera planta per a usos diversos i les superiors per a habitatge. La porta principal era flanquejada inicialment per dues finestres de les quals una ha estat convertida en porta.
La porta i els balcons són allindats i amb carreus ben escairats. Sobre la porta hi ha esculpit i la data 1765.

## Història

La vila de Vallfogona pertanyia des de 1445 a la Canònica de Lleida. Després de la Guerra dels Segadors va restar deshabitada (1640) i no començà a ser repoblada fins a mitjans de segle xviii.

## Referències

* 1 2 3 «Habitatge al carrer Major, 32». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Cal Moliner (Oristà)

Cal Moliner és una masia d'Oristà (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Ruïnes d'un antic edifici de planta rectangular que sols conserva en peus gran part de tres de les quatre parets exteriors. Els murs són fets amb carreus irregulars i morter. Algunes de les obertures conserven encara els ampits i les llindes. Totes les pedres de les cantoneres dels murs i de les obertures són de color rogenc.

## Referències

* ↑ «Cal Moliner». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2017].
# Sant Nazari de la Garriga

Sant Nazari de la Garriga és una església romànica d'Oristà (Lluçanès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La capella de Sant Nazari està situada dins l'antic terme del castell d'Oristà, en un lloc de difícil accés anomenat La Garriga. La capella és d'una sola nau amb absis semicircular. L'interior de l'església és més baix que el terreny exterior, per la qual cosa cal baixar tres graons. Les parets són de carreus regulars, més ben tallats a la part baixa que a la superior. Coberta de volta apuntada a la nau i de quart d'esfera a l'absis. A la façana de ponent hi ha l'accés per una porta adovellada, una finestra en forma de creu i està coronada per un esvelt campanar d'espadanya de dos ulls.
Situades davant la capella de Sant Nazari, encara es conserven les restes de diverses edificacions que corresponien a la cel·la de l'ermità de la capella i d'un molí d'oli per a ús d'aquesta. Les restes conservades corresponen a la part inferior dels murs, fets amb pedres tallades regularment lligades amb morter.
Del molí es conserven dues moles, una situada davant l'església i l'altre fent de cantonera a la banqueta que recorre l'exterior de la capella.

## Història

L'església apareix documentada el 1284 quan el rector d'Oristà Berenguer de Vilarnau feu un acord amb Ramona de ciutat, deodonada de Sant Nazari de la Garriga de la parròquia d'Oristà, i amb tots els seus successors, deodonants de l'esmentada església de Sant Nazari, amb motiu d'unes compres que Ramona havia fet per la capella.
L'any 1686 el bisbe Antoni Pasqual constatà que no tenia ni fonts baptismals, ni sagrari ni fossar, era vinculada a la parròquia de Sant Andreu d'Oristà i sols s'hi deia missa cada quinze dies. El bisbe tornà a visitar-la el 1692 i manà emblanquinar-la interiorment.
El 1746 s'hi deia missa tots els dies de festa i mantingué el culte fins al 1936.
Actualment s'hi diu missa una vegada l'any.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Sant Nazari de la Garriga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2017].
# Cementiri de Calldetenes

El Cementiri de Calldetenes és una obra de Calldetenes (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Cementiri que descriu un recinte de forma rectangular. El portal es troba a la part de migdia i els brancals són dos pilars de pedra, formats per carreus i amb una decoració piramidal a la part superior, el mur té un ampli sòcol de pedra. A la part del N del recinte hi ha una capelleta d'una sola nau, amb un portal rectangular emmarcat per dovelles i un òcul ortogonal al damunt, emmarcat per una decoració de pedra en forma de creu grega. Flanquejada per uns esgrafiats, el capcer és triangular, la teulada presenta un voladís escàs i damunt del carener hi ha una creu grega inscrita dins una circumferència que s'assenta damunt d'un sòcol. A la part interior del mur del recinte s'hi obren els nínxols. L'estat de conservació és bo.

## Història

El nucli de Calldetenes és relativament modern, ja que la primitiva població se centrava a redós de l'església de Sant Martí de Riudeperes. Amb el creixement demogràfic del segle xviii la població es va anar expenent pel camí de vic. El 1778 s'aproven els planells de l'església actual i el 1855 fou reconeguda sufragània de Sant Julià. El 1878 li fou assignat el terme parroquial actual. El portal del cementiri duu la data de 1894 i el portal de l'església és més tardà: 1957.

## Referències

* 1 2 «Cementiri de Calldetenes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 setembre 2017].
# El Martí (Calldetenes)

El Martí és una masia de Calldetenes (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana situada a ponent. Consta de planta baixa, primer pis i golfes. A la façana s'hi adossa un cos de porxos sostinguts per pilars de base quadrada que abracen la planta i el primer pis. El teular vessa les aigües cap a ponent. El portal de la casa és rectangular amb llinda de fusta i el flanquegen dos portals més: al primer pis hi ha tres portals que menen al porxo i un dels quals presenta la llinda motllurada com una de les finestres que s'hi obren. La part de tramuntana presenta diverses obertures amb els carreus treballats. La part de llevant és gairebé cega i té un cos adossat. A migdia s'hi obre un portal i una finestra. La part baixa, a un dos metres, és construïda amb tàpia, mentre que la resta és pedra unida amb morter i arrebossat al damunt.

## Història

Masia que la trobem registrada en el Nomenclàtor de la província de Barcelona de l'any 1860. No presenta cap dada constructiva. En aquests documents consta com a "Masia casa de labranza".

## Referències

* 1 2 «El Martí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 setembre 2017].
# Can Novelliques

Can Novelliques és una masia de Perafita (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de tres pisos, de planta rectangular i teulat a doble vessant construït en diferents etapes. La primera correspon a la part central i l'esquerra de la façana amb dues obertures a cada pis amb llindes de pedra a la planta i al primer pis i llindes de fusta al tercer. Una de les llindes conserva la data 1793. El mur, fet de pedres irregulars, conserva bona part de l'arrebossat. La segona construcció amplia l'edifici a la part dreta de la façana, a la qual se li afegeix un cobert. Aquesta construcció presenta el mur de pedra vista amb peces irregulars i poc morter i carreus ben tallats a les cantonades. Altres construccions annexes són de maó.
El paller és un edifici de dos pisos, de planta rectangular i coberta a doble vessant. Encara es fa servir de paller. L'edifici presenta dues façanes amb obertures. La façana estreta té un porta i una finestra al primer pis i el segon pis amb dues grans obertures separades pel pilar central, i protegides amb fustes verticals. La façana ampla presenta dos obertures arcades a cada pis. Els murs són de pedres irregulars i morter però les obertures estan voltades de maó.

## Referències

* 1 2 «Can Novelliques». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Les Palanques

Les Palanques és una masia de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular (12 x 10 m), coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, a migdia. Situada a peu de la carretera comarcal, consta de planta, pis i golfes. La façana principal presenta a la planta un portal rectangular central amb emmarcaments de carreus i llinda de roure, una finestra lateral amb emmarcaments de carreu i forjat, i una altra amb materials moderns. Al primer pis hi ha dues finestres, una amb llinda esculturada i ampit motllurat. A les golfes s'obren dues finestres modernes. La façana Est presenta tres finestres modernes amb forjat a la planta baixa i dues més al primer pis, amb emmarcaments de carreu i llinda esculturada. La façana Oest dona a la carretera i presenta una finestra i un portal al primer pis i una finestra a les golfes. La façana Nord té accés a un pati pel bestiar i presenta un portal a la planta baixa, al costat d'un cobert; al primer pis s'obren dues finestres amb emmarcaments de carreu i a les golfes hi ha una finestra amb emmarcaments de totxo.

## Història

Masia clàssica que antigament havia estat hostal a peu del Camí Ral de Vic a Olot. El nom sembla que provingui del pont proper a la casa, abans de la construcció del qual hi devia haver unes palanques per creuar el torrent. L'edifici actual és del segle xvi, amb modificacions. Les parets primitivament eren de tàpia. Joan de la Guàrdia l'esmenta diverses vegades en el seu Diari.

## Referències

* 1 2 «Les Palanques 11». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].