OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ratpenat de nas tubular de Keast

El ratpenat de nas tubular de Keast (Nyctimene keasti) és una espècie de ratpenat de la família dels pteropòdids. Viu a Indonèsia i el Timor Oriental. El seu hàbitat natural són els boscos de lianes i els jardins rurals. Està amenaçat per la destrucció d'hàbitat.

## Referències

* ↑ Helgen, K.; Hutson, A.M. Nyctimene keasti. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 4 gener 2009.
Espècies vivents de megaquiròpters :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Subfamília Nyctimeninae :
Subfamília Cynopterinae :
Subfamília Harpyionycterinae :
Subfamília Macroglossusinae :
Subfamília Pteropodinae :
Subfamília Rousettinae :
Subfamília Epomophorinae :
# Can Campolier

Can Campolier és una obra de Porqueres (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Mas de grans dimensions realitzat en diferents etapes constructives i sotmès a diverses ampliacions. La planta actual de l'edifici presenta forma d'ela, amb una torre de planta quadrada que serveix com a punt d'intersecció entre els dos trams i que s'aixeca de manera notable per sobre l'edifici. Al vessant de migdia s'observa una gran terrassa que abraça tota l'amplada del tram principal. Hi ha també una tanca que envolta tota la casa i que forma un pati davant l'entrada de la casa. En aquest espai es troben diversos pallissers i un petit estany. L'edifici té coberta a dues aigües i els seus murs han estat arrebossats. En el tram situat a ponent s'obre una galeria alta, oberta amb quatre finestres de punt rodó. A sota d'una terrassa semicircular que dona al pati hi ha un pas que comunica amb el nivell inferior, possible l'entrada principal de l'antiga casa.

## Història

Els primers documents daten del segle xv, quan la casa era propietat de la família noble Amich. El 1641 els Campolier la compraren i van fer importants reformes. El mas va anomenar-se des d'aleshores Campolier, nom de la família que l'ha posseït fins avui dia. A principis del segle xx varen heretar la propietat els senyors Tor, parentela col·lateral dels Campolier.
Entre els membres de la família que tenen alguna importància històrica cal esmentar a Pere Campolier, que durant la Guerra d'Independència formà part de les partides guerrilleres. Actualment el patrimoni Campolier comprèn altres finques de la zona.

## Referències

* 1 2 3 «Can Campolier». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2017].
# Limburg meridional

Limburg meridional (en neerlandès: Zuid-Limburg, en limburguès: Zui-Limburg o Zuud-Limburg) és una regió estadística (COROP) així com un landstreek (subregió) situada a la província de Limburg (Països Baixos). Pel terme holandès landstreek, literalment "àrea/regió" s'entén que la zona no és una regió administrativa, sinó una àrea que mostra la cohesió pel que fa a la cultura i el paisatge. Pel que fa al Limburg meridional es caracteritza pel seu paisatge accidentat, especialment al Heuvelland regió, congosts, l'abundància de castells i el limburguès hi és parlat per una part significativa de la població juntament amb el neerlandès. La regió també conté el punt més alt sobre el nivell del mar als Països Baixos continentals, el Vaalserberg (322,5 m). El punt més alt del regne dels Països Baixos és el mont Scenery (877 m) a l'illa de Saba.
Endemés, la regió del Limburg meridional s'estén una mica més al nord de Roermond i forma part constitutiva de l'Euroregió Mosa-Rin

## Regió Maastricht-Meerssen

La regió Maastricht-Meerssen (neerlandès: Landgoederenzone Maastricht - Meerssen) és el nom de l'àrea que s'estén des de la part septentrional de Maastricht fins al sud de Meerssen que es caracteritza per un gran nombre d'hisendes. L'àrea és travessada per tres rius (Mosa, Geul i Kanjel). La majoria de les hisendes han estat construïdes (o renovades) durant el segle xix per l'industrial de Maastricht Petrus Regout i els seus descendents. S'ha plantejat el desafiament dels darrers anys en transformar la regió en una àrea d'esbarjo perquè l'A2 i diversos ferrocarrils travessen la zona i l'àrea industrial de Beatrixhaven.
La regió s'estén per sis barris de Maastricht:
* Amby: casa Withuishof, casa Gravenhof, casa Severen, casa Hagenhof (o Tiendschuur van Amby) i el castell Geuselt
* Nazareth: castell Mariënwaard (La Grande Suisse), villa Petite Suisse i villa Kruisdonk
* Limmel: castells Bethlehem i Jerusalem
* Meerssenhoven: castell Vaeeshartelt i Meerssenhoven i villa Klein Vaeshartelt
* Itteren*:casa Hartelstein
* Borgharen*: castell de Borgharen i casa Wiegershof
(* algunes publicacions no inclouen a la regió Itteren ni Borgharen)
I a Meerssen:
* Weert: casa Weerterhof i villa Zonnevang
* Rothem: molí IJzeren Molen

## Municipis

Limburg meridional és format per aquests municipis administratius (gemeentes):

## Enllaços externs

* Visió de futur de la regió Arxivat 2011-07-24 a Wayback Machine. (anglès)
* La regió a wigosite.nl (neerlandès)
* The Regout estates Arxivat 2011-07-24 a Wayback Machine. (anglès)
# 831

El 831 (DCCCXXXI) fou un any comú començat en diumenge del calendari julià.

## Esdeveniments
### Països Catalans

* Múrcia esdevé capital de la Cora de Tudmir.

### Món

* Rebel·lió copta a Egipte
* Publicació de la biografia de Carlemany
# Polifiletisme

El polifiletisme (del grec πολύς, «polús, molt») i φῦλον «phûlon, raça, tribu»."moltes races") és la condició filogènica d'un conjunt d'organismes que han estat situats en una mateixa agrupació però no comparteixen un avantpassat comú immediat.
Un grup polifilètic està constituït per la unió artificial de branques disperses de l'arbre evolutiu. Es deuen a errors en la interpretació del parentiu, el criteri que s'empra per a la classificació dels éssers vius. S'expliquen per la presència de caràcters comuns adquirits de manera independent, a conseqüència de fenòmens evolutius com la convergència o el paral·lelisme.
Un exemple de grups polifilètics són les algues, els esporozous i els insectívors. Els grups polifilètics són universalment rebutjats en les classificacions modernes, tot i que per inèrcia se segueixen emprant en obres divulgatives i fins i tot llibres de text.
Un altre exemple, seria el grup dels animals de sang calenta, ja que conté tant les aus com els mamífers, però atès que el seu darrer ancestre era de sang freda, aquest queda exclòs del grup i, per tant, l'agrupació no és monofilètica. Els grups polifilètics haurien sigut una mena de «calaixos de sastre» on van a parar tot un seguit de grups amb característiques semblants, però sense relacions filogenètiques directes.

## Referències

* ↑ Pabón S. de Urbina, José M.; Reglà i Jiménez et alii, Vicenç. «πολύς, φῦλον». A: Diccionari manual grec clàssic-català. Barcelona: Larousse, 2011, p. 491, 633. ISBN 978-84-7153-909-0.
* ↑ Cheng, Chaoyang; Motohashi, Reiko; Tsuchimoto, Suguru; Fukuta, Yoshimichi; Ohtsubo, Hisako «Polyphyletic Origin of Cultivated Rice: Based on the Interspersion Pattern of SINEs» (en anglès). Molecular Biology and Evolution, 20, 1, 01-01-2003, pàg. 67–75. DOI: 10.1093/molbev/msg004. ISSN: 0737-4038.
# El Cullerot Alicantí

El Cullerot Alicantí va ser un setmanari satíric bilingüe en valencià i castellà publicat a Alacant entre 1884 i 1904 fundat per José Moscat Oñate, tot i que aviat va cedir la direcció a Vicent Tafalla.
La revista dominical, d'ideologia republicana i anticlerical, utilitzava la sàtira i va ser molt similar al posterior El Tio Cuc, amb articles corrosius que li van valdre alguna suspenció, multes i problemes amb la censura.
Al setmanari també hi va col·laborar Josep Coloma.

## Referències

* ↑ «Vicent Tafalla i Campos | enciclopedia.cat». [Consulta: 6 gener 2025].
* 1 2 AlfredoCampelloMiradasalicantinas. «Una visión humorística del Alicante de 1897» (en castellà), 04-01-2022. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ Iglesias, José Moratinos. «“El Tio Cuc”, muy popular en Alicante» (en castellà), 08-09-2024. [Consulta: 6 gener 2025].
# Ratpenat frugívor de Brooks

El ratpenat frugívor de Brooks (Dyacopterus brooksi) és una espècie de ratpenat de la família dels pteropòdids. És endèmic de Sumatra (Indonèsia). El seu hàbitat natural són els boscos primaris de plana i els boscos secundaris. Està amenaçat per la desforestació i els incendis forestals.

## Referències

* ↑ Maharadatunkamsi, D.; Sinaga, U.; Kingston, T. Dyacopterus brooksi. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 4 gener 2009.
Espècies vivents de megaquiròpters :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Subfamília Nyctimeninae :
Subfamília Cynopterinae :
Subfamília Harpyionycterinae :
Subfamília Macroglossusinae :
Subfamília Pteropodinae :
Subfamília Rousettinae :
Subfamília Epomophorinae :
# Procés de Wiener

En matemàtiques, el procés de Wiener és un procés estocàstic en temps continu de valor real anomenat en honor al matemàtic nord-americà Norbert Wiener per les seves investigacions sobre les propietats matemàtiques del moviment brownià unidimensional. Sovint també s'anomena moviment brownià a causa de la seva connexió històrica amb el procés físic del mateix nom observat originalment pel botànic escocès Robert Brown. És un dels processos de Lévy més coneguts (processos estocàstics càdlàg amb increments independents estacionaris) i es produeix amb freqüència en matemàtiques pures i aplicades, economia, finances quantitatives, biologia evolutiva i física.
El procés de Wiener té un paper important tant en matemàtiques pures com en matemàtiques aplicades. En matemàtiques pures, el procés de Wiener va donar lloc a l'estudi de les martingales de temps continu. És un procés clau en termes del qual es poden descriure processos estocàstics més complicats. Com a tal, té un paper vital en el càlcul estocàstic, els processos de difusió i fins i tot la teoria del potencial. És el procés impulsor de l'evolució de Schramm-Loewner. En matemàtiques aplicades, el procés de Wiener s'utilitza per representar la integral d'un procés gaussià de soroll blanc i, per tant, és útil com a model de soroll en enginyeria electrònica (vegeu soroll brownià), errors d'instruments en teoria de filtratge i pertorbacions en teoria de control.
El procés de Wiener té aplicacions a totes les ciències matemàtiques. En física s'utilitza per estudiar el moviment brownià, la difusió de partícules minúscules suspeses en un fluid i altres tipus de difusió mitjançant les equacions de Fokker-Planck i Langevin. També constitueix la base per a la formulació integral del camí rigorós de la mecànica quàntica (mitjançant la fórmula Feynman-Kac, una solució a l'equació de Schrödinger es pot representar en termes del procés de Wiener) i l'estudi de la inflació eterna en la cosmologia física. També és destacat en la teoria matemàtica de les finances, en particular el model de preus d'opcions de Black–Scholes.

## Referències

* ↑ N.Wiener Collected Works vol.1
* ↑ «BROWNIAN MOTION» (en anglès). https://galton.uchicago.edu.+[Consulta: 16 abril 2023].
* ↑ «Wiener Process» (en anglès). https://home.cscamm.umd.edu/.+[Consulta: 16 abril 2023].
* ↑ «Wiener process: Brownian motion» (en anglès). https://courses.smp.uq.edu.au.+[Consulta: 16 abril 2023].
# Hel·lanic (desambiguació)

Hel·lanic és el nom dels següents personatges:
* Hel·lanic de Lesbos o Hel·lanic de Mitilene, logògraf del segle v aC
* Hel·lanic (gramàtic), gramàtic alexandrí dels segles iii-ii aC
* Hel·lanic de Lèpreon (es), campió en el pugilat a l'Olimpíada 89a (424 aC)
* Hel·lanic d'Elis (el), campió en les corregudes de cavalls a l'Olimpíada 177a (72 aC)
* Hel·lanic (en), pretendent de Penèlope, segons la Biblioteca d'Apol·lodor
* Hel·lanic (assassí d'Aristotim), líder del partit que destronà i assassinà el tirà d'Elis, Aristotim, el 271 aC (Pausànies, V 5.1)
* Hel·lanic de Siracusa, participà en l'ambaixada que va reclamar el retorn de Dió de Siracusa procedent de Leontins (Plutarc, Vida de Dió 42).
* Hel·lanic de Macedònia, comandant d'Alexandre el Gran en el setge d'Halicarnàs el 334 aC (Arrià I 21; Diodor XVII 24)
# 852
## Esdeveniments

* Els musulmans arriben a Barcelona
* Fundació de Zamora

## Necrològiques

* Abbas ben Nasih al-Thakafi, poeta.
* Aleran, Comte de Barcelona, Empúries i Rosselló i Marquès de Septimània.
* Ènnec Arista, primer rei de Navarra.
# Príncep blau

Príncep Blau o Príncep Galant és com s'anomena un personatge dels contes de fades que ha esdevingut un arquetip. És un home jove, atractiu i cortès, que reuneix totes les qualitats i atreu les dones. La seva funció a la història és la de rescatar la princesa o noia en problemes o bé esdevenir el somni romàntic de matrimoni de la protagonista femenina. Es tracta d'un personatge pla i idealitzat, que actua només com a funció narrativa. En castellà i en italià el príncep dels contes també és blau: príncipe azul, en castellà, i principe azzurro en italià. En canvi, en francès i en anglès, el príncep no és 'blau', sinó 'encantador': prince charmant, en francès i charming prince, en anglès.
Sobre l'origen de l'expressió, hi ha diverses hipòtesis. Apareix a finals del segle xix o començament del segle xx, en què a Itàlia regnava la casa de Savoia i el blau era el color representatiu d'aquella dinastia. Quan l'aleshores príncep de Nàpols, Vittorio Emanuele, va fer la primera visita als seus futurs sogres, els pares d'Helena de Montenegro, vestia uniforme blau de general de brigada; a més, els seus ulls eren blaus. Per aquest motiu alguns autors diuen que ell era el «príncep blau».
En castellà, l'expressió ja es troba dues vegades en un text publicat a Mèxic el 1987 i en una de les dues ocasions s'esmenta el príncipe azul en relació a Blancaneus, la Ventafocs i la Bella dorment.
La variant de príncep blau podria venir de l'expressió «tenir sang blava» com a sinònim de pertànyer a la noblesa. Aquest adjectiu ve pel fet que els nobles tenien la pell pàl·lida perquè no havien de treballar a l'aire lliure, com els membres del poble ras i, per tant, les venes se'ls veien a través de la pell blanca com a marques blavoses.
Algunes de les aparicions més notables són als contes de La Bella Dorment, La Blancaneu i els set nans. Ha estat parodiat al segle XX i XXI, com per exemple a la saga de Shrek, on hi ha un personatge amb aquest nom propi que es mostra com a vanitós i feble, donant la volta a la visió clàssica, sorgida de la tradició popular. En els còmics Fables, un dels dos protagonistes masculins és el Príncep Blau (Prince Charming), exmarit de l'heroïna Blancaneus.

## Referències

* ↑ «príncep | enciclopèdia.cat». [Consulta: 3 setembre 2021].
* 1 2 3 «Da dove arriva il Principe Azzurro? - Consulenza Linguistica - Accademia della Crusca». [Consulta: 27 agost 2022].
* ↑ Costa, Roger. «Per què es diu que els reis tenen la sang blava?». Sàpiens, juliol 2003. [Consulta: 27 agost 2022].
* ↑ D'Souza, Michele Anvitha «Shrek series and the traditional fairy tales» (en anglès). Literay Herald, 6, 2, 2020, pàg. 83-88. ISSN: 2454-3365.
* ↑ Pozniak, Lucia; Walz, Marie Émilie «The "Mundys" will never let you die. Reproducing images and stories of Snow White in Bill Willingham's Fables». Études de Letters, 310, 2019, pàg. 207-231. DOI: 10.4000/edl.1509.
# Pírcing Triangle

El pírcing triangle és un tipus de pírcing genital femení. El pírcing passa horitzontalment d'un costat a un altre, molt profundament, per sota de la base del teixit del prepuci clitorial, on es troba amb els llavis menors i sota del clítoris.
El nom deriva del teixit on els llavis es troben amb el prepuci clitorial, que es veu com un triangle quan es comprimeix.
Es diu que aquest pírcing genital és el més dolorós perquè passa per molts teixits i, per tant, per molts nervis. No és possible fer-lo a moltes dones, ja que requereix que el prepuci clitorial surti del cos a una distància suficient perquè es pugui ficar la joia, cosa que és poc freqüent.

## Història

El pírcing triangle és relativament jove. La idea d'aquest pírcing prové de Lou Duff, cofundador de l'estudi de pírcing Gauntlet.
Va ser fet per primera vegada el 1991 per Elayne Angel, i es va publicar per primera vegada a principis dels anys noranta a la revista trimestral PFIQ (Piercing Fans International Quarterly).

## Realització

El pírcing és relativament difícil de realitzar en comparació amb altres pírcings genitals. Es realitza per sobre del clítoris, perforant horitzontalment el prepuci clitorial. Es fa una perforació molt profunda i llarga. En conseqüència, un pírcing triangle només s'ha de fer per professionals del pírcing (pircers) experimentats.
Només es pot fer aquest pírcing a dones que compleixen certes condicions anatòmiques. Concretament, això significa que per sota del clítoris, ha d'existir el teixit necessari perquè hi hagi prou espai per a la joieria. El lloc per on ha de travessar la joia ha de ser tan pronunciat que es pugui comprimir amb el dit polze i el dit índex. Amb llavis majors molt pronunciats, el pírcing pot ser incòmode sota la roba, ja que es pot retorçar i semblar esmolat.
Si existeixen dubtes sobre la realització d'aquest pírcing, en última instància es pot aclarir en una discussió preliminar amb el professional del pírcing.

## Estimulació

Sovint, es descriu el pírcing triangle com «molt agradable». Malgrat que és més difícil de fer que el pírcing Isabella, el pírcing triangle és l'únic pírcing que pot estimular la part del darrere del clítoris, tot i que no passa pel clítoris o l'eix del clítoris i, per tant, hi ha la possibilitat d'augmentar l'estimulació sexual.

## Referències

* ↑ Triangle Piercing, Piercing FAQ, by Anne Greenblatt
* ↑ Piercingstudio. Triangle Piercing Arxivat 2010-12-11 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ «Female Genital Piercing: Triangle». Arxivat de l'original el 2008-11-06. [Consulta: 25 novembre 2017].
* ↑ «Triangle Piercing». Arxivat de l'original el 2008-10-13. [Consulta: 25 novembre 2017].

## Enllaços externs

* Body Modification E-Zine Arxivat 2008-10-13 a Wayback Machine.
* Triangle and Fourchette Piercing Arxivat 2017-08-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Ratpenat frugívor de l'illa Morotai

El ratpenat frugívor de l'illa Morotai (Thoopterus nigrescens) és una espècie de ratpenat de la família dels pteropòdids. És endèmic d'Indonèsia. El seu hàbitat natural són els boscos intactes, tot i que també se l'ha trobat a llocs bastant variats. Aquesta espècie és caçada com a aliment pels humans, però no està en perill d'extinció.

## Referències

* ↑ Ruedas, L.; Kingston, T.; Helgen, K.; Sinaga, J. Thoopterus nigrescens. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 4 gener 2009.
Espècies vivents de megaquiròpters :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Subfamília Nyctimeninae :
Subfamília Cynopterinae :
Subfamília Harpyionycterinae :
Subfamília Macroglossusinae :
Subfamília Pteropodinae :
Subfamília Rousettinae :
Subfamília Epomophorinae :
# (376) Geometria

(376) Geometria és l'asteroide número 376, situat al cinturó d'asteroides. Fou descobert per l'astrònom Auguste Charlois des de l'observatori de Niça (França), el 18 de setembre del 1893.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 18 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 44. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 30 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la NASA
Viccionari
# Amalfi

Amalfi és un municipi de la província de Salern, regió de Campània (Itàlia). El 1997 fou inscrit al Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO.

## Geografia

Amalfi està situada al Golf de Salern, a la mar Tirrena. La Costa d'Amalfi, a la que dona nom, es compon principalment de penya-segats rocosos. La ciutat en si va ser construïda en els costats i el fons d'un barranc que s'obre cap al port i dominada pel Mont Cerreto (1.315 m).

## Història

La seva fundació és atribuïda als romans (al seu escut hi ha la inscripció Descendit ex patribus romanorum). Al segle ix es converteix en una de les Repúbliques Marítimes rivalitzant amb Pisa, Venècia i Gènova pel control de la mar Mediterrània.
El Còdex Maritim d'Amalfi, més conegut amb el nom de Tavole Amalfitane, va tenir una gran influència fins al segle xvii.
Amalfi assoleix la màxima esplendor al segle xi, després del qual va iniciar una ràpida pèrdua de poder: el 1131 va ser conquerida pels Normands i el 1135 i 1137 saquejada pels pisans. El 1343 un terratrèmol marí va destruir-ne el port i la ciutat baixa i ja no va recuperar mai més l'antiga esplendor.

## Monuments i dades d'interès

El més cèlebre monument, és la Catedral d'Amalfi dedicada a Sant Andreu (Duomo) que al cim d'una escalinata domina la Piazza del Duomo. La seua construcció fou iniciada al segle xi i s'anà completant amb molts afegits successius. Destaquen la imponent façana, les portes de bronze realitzades el 1066 a Constantinoble, pel bellíssim Chiostro del Paradiso i per la famosa escalinata. El seu interior està decorat en estil barroc tardà amb una nau central i dues naus laterals dividides per 20 columnes.
Particularment florent en la història de la ciutat, i encara viva en les dues úniques fàbriques de paper que han sobreviscut, és la indústria del paper, vinculada a la producció de la preuada Carta di Amalfi. A la ciutat es pot visitar el Museu del Paper d'Amalfi.
Altres monuments i llocs d'interès són el Chiostro del Paradiso, el Museu cívic d'Amalfi, el Museu Diocesà i la Valle dei Mulini (Vall dels molins).
Per tradició, cada any un equip di remers amalfitans participa en la regata de les Antigues Repúbliques Marítimes desafiant als equips de les tres ciutats homòlogues. La celebració d'aquesta regata és rotatòria.
Per un error d'interpretació d'un text llatí, el filòleg Giambattista Pio va sostenir que la brúixola havia estat inventada per l'amalfità Flavio Gioia. Al text en qüestió (Amalphi in Campania veteri magnetis usus inventus a Flavio traditur), s'entén que Gioia no fou l'inventor de la brúixola, sinó no més aviat qui va en difondre la notícia. Encara que sembla que els navegants amalfitans van estar entre els primers a utilitzar aquell instrument.

## Personatges il·lustres

* Gregori Strozzi.
* Antonio Tirabassi (1882-1947), musicòleg i organista.

## Referències

* ↑ Chiara Frugoni Medioevo sul Naso