OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Enric Vila

La Casa Enric Vila és una obra eclèctica de Cardedeu (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de planta rectangular entre mitgeres, amb planta baixa, dos pisos, golfes i coberta de teula àrab de dos aiguavessos amb carener paral·lel a la façana principal. Aquesta presenta tres eixos de composició vertical constituïts per obertures rectangulars amb un emmarcament senzill. La planta baixa, amb una porta d'arc a nivell flanquejada per dues finestres, està ocupada per un local d'ús comercial. Al primer pis hi ha una porta de dues batents que dona a un balcó individual format per una llosana de pedra i baranes de ferro forjat decorades amb volutes. Als laterals hi ha dos balcons ampitadors, amb baranes de ferro forjat del mateix estil que les del balcó central.
Al pis superior es repeteix la mateixa seqüència, amb un balcó central flanquejat per dues obertures que, en aquest cas, són finestres. El nivell de les golfes, separat visualment de la resta de pisos mitjançant una línia d'imposta horitzontal, té una sèrie de tres respiralls circulars de gelosia amb motius florals. Remata la façana una cornisa motllurada sense ornamentar i un muret que no permet veure la teulada a peu de carrer.
La façana posterior, construïda conjuntament amb la façana de l'edifici veí del número 13, tenia galeries cobertes al primer i segon pis, ara substituïdes per finestres rectangulars.
El parament de la façana principal és estucat imitant filades de carreus horitzontals, amb un aplacat de peces de marbre a la planta baixa.

## Història

El 10 de juny de 1888 es va concedir el permís d'obres a Josep Ramis Muñoz per construir aquest edifici d'habitatges amb locals comercials a la planta baixa, que incloïa també l'edifici veí en un únic projecte. L'arquitecte fou Pere Samsó Heras.
En la dècada dels anys 70 del segle XX es van realitzar obres de reforma a la planta baixa per a un nou local comercial, tot modificant les obertures i aplacant les peces de marbre a la façana.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Casa Enric Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 juny 2020].
# Can Llamada

Can Llamada és una obra de Cardedeu (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de planta rectangular, planta baixa, pis i coberta de dos aiguavessos de fibrociment amb carener paral·lel a la façana principal. La façana principal té un sol eix de composició vertical centrat. A la planta baixa hi ha un gran portal d'arc escarser amb una porta-vidriera de fusta i ferro. Al primer pis hi ha una porta d'arc a nivell amb brancals fets de carreus de pedra i una llinda formada per una llosa de pedra granítica. Aquesta obertura s'obre a un balcó individual amb una llosana de pedra i baranes de ferro forjat decorades amb volutes. Al pis superior hi ha un balcó ampitador amb baranes idèntiques a les del balcó inferior. Remata la façana un ferro eleva-càrregues en forma de cigonya.
El parament és arrebossat i pintat.

## Història

Aquest edifici data dels segles XVII-XVIII. Durant els segles XIX i XX s'hi efectuaren reformes.

## Referències

* 1 2 3 «Can Llamada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 juny 2020].
# Vinya del Crispí

La vil·la romana de la Vinya del Crispí es troba a Torrefeta i Florejacs, a la comarca de la Segarra. La seva cronologia engloba des del 218 a.C fins al 450 dC

## Història de l'excavació

La intervenció arqueològica de la Vinya del Crispí va tenir lloc entre el 25 d'agost i el 26 de setembre del 1989. Es va tractar d'una excavació d'urgència degut al fet que el jaciment fou malmès per uns treballs d'extracció de terra sense prèvia planificació.

## Característiques del jaciment

El jaciment és d'una importància menor, a causa de la destrucció per part de la maquinària procedent de la construcció de la depuradora de Guissona que feia treball d'extracció de terra per la zona.
En les estructures excavades al jaciment es troben, restes d'un paviment d'opus signium amb un mur que el delimitava al vessant del turó, vestigis força malmesos d'un mur construït amb carreus de grans dimensions malmesos per la maquinària, dos dolia en un mur ubicat en direcció nord-sud i una zona industrial sustentada per pilastres de pedra que tancava pel nord-est.

## Bibliografia

* LLINÀS, Joan; SAGRERA, Jordi. Memòria de l'excavació d'urgència a la vil·la romana de la Vinya del Crispí. Guissona, La Segarra. Excavacions de 1989. Núm. Mem 536.
# Can Bach (Prats de Lluçanès)

Can Bach és una obra de Prats de Lluçanès (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'immoble consta de soterrani, planta baixa, pis i golfes. La coberta és de teula àrab a quatre vessants amb ràfec. La part central de l'edifici sobresurt respecte de la resta de la construcció. Els murs de càrrega són de maçoneria de pedra amb carreus ben tallats a les cantonades. La major part de les obertures estan emmarcades amb pedra.
A la façana principal, orientada a nord, trobem adossat un porxo amb quatre pilars de pedra picada que sostenen una teulada a un sol vessant que sobresurt cap a l'exterior. La part central de la façana principal presenta un tancament de vidre sustentat amb bigues de ferro. La porta principal és de forma rectangular feta de pedra treballada, amb dues finestres a banda i banda.
La façana sud present una estructura simètrica amb el volum de major alçada al centre i un petit pany de paret del volum més baix a cada costat. A cada lateral d'aquests dos panys de paret s'observa una finestra emmarcada amb pedra bisellada a la planta baixa i una altra, de menors dimensions, al primer pis. A la part central observem, pel que fa al soterrani, dues grans obertures d'arc de mig punt emmarcades amb carreus treballats. A la planta baixa hi ha tres finestres emmarcades amb pedra bisellada, i al primer pis una galeria formada per tres arcs de mig punt emmarcats amb maó i sustentats per quatre columnes de pedra bisellada.

## Història

La família Bach va construir l'edifici a principis dels anys 20 del segle xx, l'arquitecte va ser Duran i Reynals. Anys més tard, l'ajuntament de Prats de Lluçanès va adquirir el immoble.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Bach». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 17 maig 2021].
# Sant Marçal (Prats de Lluçanès)

Sant Marçal és una petita església de Prats de Lluçanès (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Petita església situada al costat del mas Marçal. És d'una sola nau, coberta a dues aigües amb teula àrab i a la façana principal trobem la porta, allindada, i un petit campanar d'espadanya. És de carreus grans sense escairar excepte als angles i la porta que són pedres grans ben escairades.

## Història

Sant Marçal estava situada dins de l'antic terme del castell de Lluçà i va ser una capella rural vinculada a la parròquia de Sant Vicenç de Prats. Les primeres notícies es troben l'any 1276 en el testament de Bernat de Bassil. Surt novament documentada als segles XIV i XV per tenir béns a prop d'ella la canònica de Lluçà. La capella actual la va erigir l'hereu Climent Marçal, aprofitant alguns carreus antics, l'any 1746.

## Referències

* 1 2 «Sant Marçal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 17 maig 2021].
# Cal Guillem (Sant Cugat del Vallès)

Cal Guillem és una obra de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa d'una sola planta a la qual se li va afegir posteriorment un altre pis fet amb una estructura metàl·lica i tancament de vidre de manera que es veu clarament que és un afegit.
La composició de la façana que dona a la plaça posa èmfasi en el ritme que marquen les pilastres amb arrebossat imitant carreus i en la cornisa coríntia que ressegueix les pilastres i s'estén en tota la façana lateral del carrer Girona. La cornisa es recolza en mènsules de morter moldejat, incloses en un fris decorat amb motius florals de roselles i tijes.
La planta baixa està rematada per una balustrada formada per peces morter moldejat amb un baix relleu floral.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Guillem». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 17 maig 2021].
# Xalet de Llorenç Miquel

El Xalet de Llorenç Miquel és una obra modernista de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El Xalet de Llorenç Miquel, també conegut com la Casa de Xocolata, està situat al sud-oest del nucli de Sant Cugat del Vallès, dins del barri de Valldoreix.
Es tracta d'una casa aïllada de planta rectangular i coberta composta de teula àrab. En alçada consta de soterrani, planta baixa i primer pis. La façana principal s'orienta a llevant i l'accés a l'habitatge es realitza a través d'un porxo de planta rectangular cobert amb teula àrab. L'element més destacat d'aquesta construcció és l'ús de carreus de gres de color vermellós emprats per decorar els vèrtex dels murs exteriors i els marcs de les finestres i finestrals. Així doncs, les finestres i finestrals de la planta baixa i primer pis són d'arc de mig punt amb marc ornamental i ampit de carreus de gres vermellós.

## Història

El Xalet de Llorenç Miquel va ser construït l'any 1928 per l'arquitecte modernista reusenc Domènec Sugranyes Gras (1878-1938). Domènec Sugranyes fou col·laborador d'Antoni Gaudí en les obres de la Pedresa, Belelsguard i Sagrada Família. També col·laborà amb Ignasi Mas Morell (1881-1953) en la construcció de la Plaça de braus de la Monumental de Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 «Xalet de Llorenç Miquel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 17 maig 2021].
# Voltes de Sant Domènec

Les Voltes de Sant Domènec és una obra gòtica de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Element arquitectònic situat a l'extrem nord de l'església de Sant Domènec, quedant a la part inferior de l'edifici, on antigament hi havia el Convent de Sant Domènec. Les voltes estan configurades a partir d'arcs apuntats i arcs de mig punt formats per filades de carreus.

## Història

El conjunt de l'antic convent de Sant Pere Màrtir dels frares dominics, conegut popularment com Sant Domènec, té els seus orígens a començaments del segle XIV, quan l'any 1318 el rei Jaume II lliurava als frares predicadors uns terrenys propers al castell, al peu del turó de Montseré. Tot i que sembla que els frares demanaren, inicialment, poder canviar l'emplaçament del convent, pel seu caràcter enclotat, l'any 1362 es començava a construir l'església i deu anys més tard ja s'hi reuní el consell de la Paeria. Església i construccions annexes constituïen un conjunt d'envergadura, d'acord amb l'eclosió de les ordes mendicants en aquella època, tot i que les obres avançaven lentament i l'església no es donà per finalitzada fins al segon terç del segle XV.

## Referències

* 1 2 «Voltes de Sant Domènec». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 maig 2021].
# Casa Solsona

La Casa Solsona és una obra modernista de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Situada al carrer Major, eix vertebrador del barri antic del municipi. Casa cantonera amb tres nivells d'obertures: planta baixa, primer i segon pis. A la planta baixa s'obren una sèrie d'obertures desiguals, entre la porta principal d'accés, portes secundàries i grans finestrals protegits amb reixa. Al primer pis hi ha tres obertures amb balcó, dues de les quals estan unides per una sola balconada. D'altra banda, les tres obertures del segon pis tenen cada una el seu propi balcó. El parament de la façana principal és arrebossat amb les arestes de la cantonada remarcades, així com els marcs de les obertures, treballats amb estuc com si fossin carreus ben escairats. La façana lateral que dona al carreró d'accés a l'avinguda Duran i Sanpere presenta un aparell de paredat comú i algunes obertures desiguals. La part posterior de la casa, que dona a l'avinguda Duran i Sanpere, s'obre a un jardí elevat, mitjançant diverses obertures que conformen una assolellada galeria de dos nivells. Aquesta part posterior presenta un cos sobresortint a la banda esquerra, amb el cantell arrodonit. Les obertures presenten des d'arc apuntat tipus ogival fins a l'arc de mig punt o bé una mena d'obertures d'arc conopial motllurat. Tret de la galeria -les obertures de la qual es concentren en aquest cos que sobresurt del pla de la façana-, hi ha quatre obertures amb decoracions de caràcter neogòtic, amb ampits de traceria. A la part superior de la façana s'obren òculs el·líptics amb traceria d'imitació gòtica. Podem dir que la façana és més treballada que la façana principal vers al carrer Major, que és més austera. Per sota del jardí, pel que fa a celler i magatzem s'obre una portada per facilitar el desenvolupament de les activitats agrícoles, que en un altre moment devien ser importants en la vida quotidiana de la casa.

## Història

Els Solsona emparentaren mitjançant aliances matrimonials amb els Alió de Riber. El poble de Riber era de jurisdicció reial, ja que havia aconseguit el dret de veïnatge amb Cervera, per la qual cosa els Alió no n'eren els senyors -als inventaris i testaments del segle xviii els membres masculins de la família apareixen denominats com a "doctors", si en canvi, però, eren els propietaris més importants i obtenen el privilegi de construir un accés directe des de casa seva fins al cor de l'església.

## Referències

* 1 2 «Casa Solsona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 maig 2021].
# Ca l'Elena (Cervera)

Ca l'Elena és una obra del poble de Malgrat, al municipi de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Conjunt d'edificacions aïllades. El cos principal consta de planta baixa, dues plantes i coberta de teula àrab a dues vessants. A la façana de migdia hi ha un cos de planta baixa i pis a manera de porxo i galeria amb dos arcs de mig punt. El parament d'ambdós és a base de carreus de diferents mides i escairats, disposats a filades i deixats a la vista.

## Referències

* ↑ «Ca l'Elena». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2021].
# Cal Serra Puig

Cal Serra Puig és una obra de Guissona (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de pedra situat a la cantonada del carrer Fluvià i del carrer de l'Om. Consta de quatre pisos. La planta baixa presenta dues obertures, destinades a ús comercial. Una obertura petita al c/ Fluvià amb una lluerna d'arc de mig punt, permet accedir a l'habitatge. Al carrer de l'Om, trobem una finestra de proporcions rectangulars i una porta metàl·lica coronada per un arc rebaixat. Les dues plantes mantenen la mateixa estructura compositiva. La façana del carrer Flavià presenta una finestra i una porta balconera amb el seu respectiu balcó de forja. La façana del carrer de l'Om té dues finestres i dues portes balconeres amb un balcó corregut de forja. Totes les obertures tenen els carreus de pedra ressaltats. L'última planta, de dimensió més petita i enretirada del pla de façana del carrer de l'Om té dues finestres amb arc de mig punt coronades per un ràfec de fusta.
(Text procedent del POUM)

## Referències

* 1 2 «Cal Serra Puig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2021].
# Casa Bella (Guissona)

Casa Bella és una obra del poble de Guarda-si-venes, al municipi de Guissona (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Conjunt de tres edificacions de pedra. A l'edifici situat al nord s'hi accedeix des del carrer Viver. La façana principal té una portalada d'arc de mig punt adovellada. La planta primer té dues portes balconeres amb llindes de pedra i la central amb balcó de forja treballat amb motius geomètrics. A la últim plant dues obertures de proporcions quadrades. La façana lateral té una petita obertura en planta baixa i al primer pis, una porta balconera amb barana de forja i una finestra, ambdues obertures formades amb carreus de pedra. La façana posterior té una porta a la planta baixa, un balcó al primer pis i tres finestres de proporcions quadrangulars sota la coberta, igual que a la façana principal.
A l'edifici sud s'hi accedeix pel carrer Major. Té dos pisos i sotacoberta. La façana principal està arrebossada, consta de dues portes d'accés emmarcades amb carreus de pedra, tres finestres de proporcions rectangulars i un balcó. Les golfes tenen una petita obertura. La façana posterior té un arc adovellat de mig punt enrajolat i una petita finestra per damunt de la teulada.
L'últim edifici té accés des del pati posterior i consta de tres plantes. Presenta una porta en planta baixa, una finestra a la primera i ambdues amb carreus de pedra i una petita finestra sota teulada. La façana del carrer Major té dues obertures a la primera planta i dues més al pis superior semi tapiades, amb brancals i llindes de maó.
(Text procedent del POUM)

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Bella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2021].
# Molí d'oli (Almatret)

El Molí d'oli és una obra d'Almatret (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El conjunt inclou l'edifici del molí d'oli amb els seus elements interiors, que encara es conserven. També es pot veure el pou adjacent i un altre pou d'aigua que també hi ha a la finca.
Les construccions són a partir de roques; en el cas del molí els paraments deixen veure carreus irregulars.
El seu estat de conservació és dolent; pràcticament la meitat de la seva superfície està coberta per vegetació.

## Referències

* 1 2 3 «Molí d'oli». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 juliol 2021].
# Solis Dorsa

Solis Dorsa és una formació geològica de tipus dorsum a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -16.39 ° latitud N i 286.79 ° longitud E, que fa 779.5 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1976 i fa referència a una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Solis Dorsa". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Canyon-SRAM Racing

El Canyon-SRAM Racing (codi UCI: CSR), conegut anteriorment com a T-Mobile, Columbia o Specialized-Lululemon, és un equip ciclista femení alemany, d'origen estatunidenc. Creat al 2002 com a secció femenina del T-Mobile Team, té categoria UCI Women’s WorldTeam. És l'equip amb més victòries al Campionat del món en contrarellotge per equips.

## Principals resultats

* A les proves de la Copa del món i de l'UCI Women's WorldTour:
** Copa del món ciclista femenina de Mont-real: Deirdre Demet-Barry (2002), Judith Arndt (2006, 2008)
** Rotterdam Tour: Ina-Yoko Teutenberg (2005, 2006)
** Geelong World Cup: Ina-Yoko Teutenberg (2006)
** Open de Suède Vårgårda: Chantal Beltman (2007), Chantal Blaak (2014)
** Tour de Flandes femení: Judith Arndt (2008), Ina-Yoko Teutenberg (2009)
** Tour de Drenthe: Chantal Beltman (2008)
** Volta a Nuremberg: Ina-Yoko Teutenberg (2008)
** Tour of Chongming Island World Cup: Ina-Yoko Teutenberg (2010, 2011)
** Open de Suède Vårgårda TTT: (2011, 2012, 2013, 2014)
** Fletxa Valona femenina: Evelyn Stevens (2012, Katarzyna Niewiadoma (2024)
** Sparkassen Giro Bochum: Barbara Guarischi (2015)
* Altres:
** Campionat del món en contrarellotge per equips: (2012, 2013, 2014, 2015, 2018)
** Volta a Turíngia femenina: Judith Arndt (2007, 2008), Linda Villumsen (2009), Evelyn Stevens (2014), Elena Cecchini (2016), Lisa Brennauer (2017)
** Giro de Toscana-Memorial Michela Fanini: Judith Arndt (2008, 2010)
** Emakumeen Euskal Bira: Judith Arndt (2009)
** Amstel Gold Race: Katarzyna Niewiadoma (2019)
** Tour de França femení: General final Katarzyna Niewiadoma (2024), classificació per equips (2022)

## Classificacions UCI

Aquesta taula mostra la plaça de l'equip a la classificació de la Unió Ciclista Internacional a final de temporada i també la millor ciclista en la classificació individual de cada temporada.
Del 2003 al 2015 l'equip va participar en la Copa del món. Abans de la temporada 2006 no hi havia classificació per equips, i es mostra la millor ciclista en la classificació individual.
A partir del 2016, l'UCI Women's WorldTour va substituir la copa del món

## Composició de l'equip

2025 :
2024 :
2023 :
2022 :
2021 :
2020 :
2019 :
2018 :
2017 :
2016 :
2015 :
2014 :
2013 :
2012 :

## Referències

* ↑ Rànquings a la pàgina de l'UCI

## Enllaços externs

* Web oficial
* Plantilles i resultats a cyclebase.nl
* Plantilles i resultats a procyclingstats.com
# Francesc Roca i Simó

Francesc Roca i Simó (Palma, 4 de gener de 1874 - Madrid, 9 de maig de 1940) fou un arquitecte mallorquí.
Es va titular a l'Escola Superior d'Arquitectura de Madrid el 1906. Devers 1907 començà a manifestar influències modernistes. Projectà, entre altres edificis, la Casa Segura a Palma (1908), amb influències secessionistes. Posteriorment evolucionà cap a l'adopció d'elements Art Nouveau i acabà conreant l'eclecticisme. Projectà Can Cassassayas (1908-09) i construí la casa Roca (1908), també a Palma. Els seus edificis presenten ornamentacions de gran qualitat, tant les elaborades amb ferro, com les de ceràmica i vidre.
Residí a l'Argentina entre 1909 i 1915), on duu a terme diversos projectes. A Rosario, feu el Palau Cabanelles, el Club Español, l'Asociación Española de Socorros Mutuos i el Palau Remonda; i a Buenos Aires el Banco de Castilla. És considerat l'introductor de l'estètica modernista a l'Argentina. El 1915 retorna a Mallorca i a l'any següent projectà a Palma l'edifici del Col·legi Notarial de Balears. El 1924 s'estableix a Madrid, on fou arquitecte d'hisenda i diocesà (1927) i també de Sòria (1929).
Amb la Guerra Civil va derivar cap a obres de caràcter triomfalista propi dels primers anys del franquisme. D'aquesta etapa destaca l'edifici del Govern Civil de Palma (carrer Constitució, 1936-1940); i amb el seu fill Antoni Roca Cabanellas i l'escultor Josep Ortells el Monument a les víctimes del creuer Baleares.

## Referències

* 1 2 3 «Roca Simó, Francesc». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 14. Palma: Promomallorca, p. 340. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ Seguí Aznar, Miquel, 1990, p. 69.
* ↑ Seguí Aznar, Miquel, 1990, p. 69-71.
* ↑ Seguí Aznar, Miquel, 1990, p. 72-73.

## Bibliografia

* (català) Dolç i Dolç, Miquel (dir.); Jiménez Riutord, Domingo. Gran Enciclopèdia de Mallorca. IV. Palma: Promomallorca Edicions, 1989. ISBN 84-86617-02-2.
* (castellà) Seguí Aznar, Miguel. Arquitectura contemporánea en Mallorca (1900-1947). Palma: Universitat de les Illes Balears. Col·legi Oficial d'Arquitectes de les Balears, 1990. ISBN 84-7632-097-3.