OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eduard Berraondo i Cavallé

Eduard Berraondo i Cavallé (Barcelona, 2 de juliol del 1956) és un periodista català.

## Biografia

Eduard Berraondo va estudiar ciències de la informació a la Universitat Autònoma de Barcelona. El seu primer treball com a professional va ser el 1976, en el periòdic esportiu 424, com a redactor de boxa. Aquest mateix any va iniciar la seva carrera televisiva al programa de Televisió Espanyola Polideportivo, presentat per Josep Fèlix Pons, i posteriorment va passar a formar part de l'equip de Sobre el terreno, presentat per Juan José Castillo.
El 1978 va entrar en el diari Sport com a cap de secció. El 1983 va ser nomenat cap d'esports de Catalunya Ràdio, on va romandre fins que va iniciar la seva marxa com a periodista esportiu a TV3, com a director d'esports dels informatius, presentador d'esports en l'informatiu TN vespre, i com a conductor i director de diferents programes com a Gol a Gol, Tot l'esport, Temps de neu i retransmissions de tennis, futbol americà, gimnàstica o waterpolo.
Com a periodista esportiu ha estat present en esdeveniments com els Jocs Olímpics, la Super Bowl, i tornejos de tennis com el Barcelona Open, el de Roland Garros, el de Wimbledon o la Copa Davis.
El 1991 va deixar temporalment la televisió per incorporar-se com a vicepresident en l'agència de comunicació Gene & Asociados, on va desenvolupar el projecte Barcelona Dragons i va realitzar la funció de cap de premsa del torneig Godó.
El 1993 va tornar a TV3 fins que, el 1998, es va incorporar en TVE per dirigir i presentar els programes Estadio 2 i Gol Nord. El 2000, es va incorporar com a director de La Tarda de COPE, fins a 2003, any en què va continuar amb el gènere magazine dirigint Les Tardes d'Onda Cero a Catalunya. El 2004 va treballar a Canal 50, i va ser responsable posterior del projecte Canal Català fins a 2008. El gener de 2008, va ser nomenat Conseller de Govern de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, càrrec en el qual es va mantenir fins a abril de 2012.
El 2013 s'incorpora a l'empresa Intermedia. I un any més tard ingressa a El Punt Avui TV com a director i presentador del programa L'illa de Robinson.

## Referències

* ↑ «Qui és qui en pantalla». A: Televisió de Catalunya. Barcelona: Televisió de Catalunya, 1987, p. 124.
* ↑ González Terrón, Merche. L' esport a la Televisió de Catalunya: Canal 33 la creació d'un canal esportiu-cultural. Centre d'Estudis Olímpics, 1997, p. 4.
* 1 2 Sans, Gabriel «Eduard Berraondo deja TV3 y ficha por TVE». Mundo Deportivo, 24-04-1998, pàg. 44.
* ↑ Història gràfica de Catalunya dia a dia. Edicions 62., 1999, p. 34. ISBN 978-84-297-4521-4.
* ↑ «Berraondo se asocia al proyecto de InterMèdia | Intermèdia Comunicació» (en espanyol europeu). intermedia.es, 30-09-2013. [Consulta: 18 juny 2023].
* ↑ «Enderrock TV a la petita pantalla». enderrock.cat. [Consulta: 18 juny 2023].
# Leotards

Els Leotards o mitges-pantalons és una indumentària dissenyada i popularitzada al segle xix pel famós acròbata francès Jules Léotard (1838-1870), de qui va prendre el seu nom, per a substituir el vestit de cos senser, molt ajustat sense mànigues, que cobria les cames i la major part del tors per mostrar la musculatura. Aviat va ser adoptat per gimnastes i trapezistes, ja que permetia llibertat de moviments als actes acrobàtics. A més a més i amb unes certes modificacions va ser adoptat pels balletistas com a peça de roba d'abrigar. Com a definició a Espanya i Catalunya és com un mallot gruixut de punt que enfunda totes dues cames i arriba fins a la cintura.

## Accepció americana

Com a traducció directa de la paraula en anglès leotard, denomina tota peça de roba cenyida que s'utilitza per cobrir el tors, amb èmfasi al pit, pubis i natges. Pot ser amb mànigues o sense mànigues, però sempre ha d'estendre's fins a les conjuntures de les cuixes. En aquest sentit és d'idèntic tall que el banyador d'una peça.
És predominantment utilitzat com a peça de roba principal de la vestimenta per al ballet, en general amb malles de niló. Així, els leotards compleixen amb una triple funció d'abrigar el tors, mostrar el contorn de la musculatura corporal i sostenir per pressió a la cintura les malles. Aquestes alhora abriguen les cames i mostren el contorn de la musculatura en les cames.
Els leotards al ballet són en general fabricats amb cotó, niló, o una combinació d'aquests materials. Ve en diferents colors, els quals acostumen a ser establerts pels mestres de ballet per distingir els nivells d'ensenyament. Però el color bàsic dels leotards és el negre.
Durant els anys 1970 i 1980 els leotards van ser extensament utilitzats com a vestimenta per als exercicis aeròbics, sent eventualment desplaçat als anys 90 per pantalons lycrats de tall similar als utilitzats en els uniformes de ciclisme i als 2000 reemplaçat completament pels pantalons dessuadores i els leggings, que són una peça de roba cenyida per cobrir les cames feta a base de spandex i denim que tenen l'aparença dels vaquers. També és utilitzat com a peça de robaesportiva per a dones ciclistes i atletes en competicions.

## Referències

* 1 2 Edicions 62. La Gran Enciclopèdia en català. Volum 12, 2004. ISBN 84-297-5440-7.
* ↑ «leotardo» (en castellà). [Consulta: 29 desembre 2015].
* ↑ DelMoral, Rafel; Del Olmo, Luz. Manual práctico del vocabulario del español (en castellà). Verbum, 2001, p. 123. ISBN 9788479622022 [Consulta: 29 desembre 2015].
# 1426
## Esdeveniments

Països Catalans
Resta del món
* Guillem Sagrera inicia la construcció de la Llotja de Palma.

## Naixements

Països Catalans
Resta del món

## Necrològiques

Països Catalans
Resta del món
* Tezozomoc, rei dels Tepaneques.
* Thomas Beaufort, militar i estadista anglès.
* Filippo d'Ozora, noble i militar hongarès.
# Limia garnieri

Limia garnieri és una espècie de peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,6 cm de longitud total i les femelles els 2,88.

## Distribució geogràfica

Es troba al sud-oest d'Haití.

## Referències

* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# La Móra (Viladasens)

la Móra és un mas a poc més d'un km al nord del nucli de Viladasens (el Gironès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Arquitectura

És una finca que forma un conjunt de tres masos, el principal és el Mas Martí. És un edifici de grans dimensions, amb planta baixa i dos pisos. La teulada és de teula a dues vessants i el ràfec és pintat amb dibuixos geomètrics i altres símbols.
Les obertures són rectangulars fetes amb carreus, moltes d'elles engrandides en èpoques posteriors. La façana principal presenta un portal dovellat amb una data. Sobre el portal hi ha una finestra renaixentista amb una petxina esculpida emmarcada per un frontó triangular. A la banda esquerra hi ha una galeria amb dues obertures de mig punt.

## Història

La finca ha donat el nom al veïnat en el qual està ubicada. Segons Mn. Josep Brugada, el nom "la Móra" podria provenir de "morada", lloc de parada a la via romana que anava de Tarraco a Empúries i que, donada la seva proximitat amb Cinyana, podria haver passat per aquest indret. No es descarta el fet que es tractés d'una via secundària, donat que encara anys enrere ací creuava el camí que menava de Sant Jordi Desvalls a Figueres. El Dr. Marquès i Casanovas, tenint en compte les característiques de la part més antiga dels baixos del mas, opina que els murs petris que es conserven corresponen a aquella remota construcció. El portal dovellat té la data de 1549. A la dreta de l'edifici principal n'hi ha un altre que té gravat a la pedra un emblema amb un castell, les grafies "Fvs", "Tas", "7BR27" i l'any 1735.

## Referències

* 1 2 3 4 «MAS I PALLISSA LA MÓRA». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 abril 2019].
# Tresor de Karun

El tresor de Karun, tresor lidi o tresor de Cressus són els noms pels quals es coneix una col·lecció de 363 objectes, bona part d'ells d'or i argent, procedents de Lídia, datats del s. VII ae, que foren il·legalment excavats el 1965 al túmul funerari de l'edat del ferro de Toptepe, al costat del riu Gediz, a la província d'Oşak, a l'oest de Turquia.
Entre 1987 i 1993 el tresor fou objecte d'una batalla legal entre el govern turc i el Museu Metropolità d'Art de Nova York, després d'exposar-lo el museu novaiorquès el 1980 i reconèixer més tard que la seua compra procedia d'un robatori i exportació il·legals. El 1993 el tresor fou repatriat i, després de dos anys d'exhibició al Museu d'Ankara, fou cedit i exposat al Museu Arqueològic d'Usak.
Diversos objectes són contemporanis del rei lidi Cressus (560-546 ae), molt famós a Grècia i Pròxim Orient per la seua riquesa i generositat cap als grecs, esmentat per això en llibres com l'Èxode bíblic o l'Alcorà, i recordat per autors clàssics com Heròdot, Píndar, Estrabó i Dió Crisòstom; fins i tot entre les llegendes perses n'hi ha una que parla d'un Tresor Qârun. Però en realitat, pel seu contingut, el tresor degué pertànyer a una dona d'alt rang.
Al maig d'any 2006, després de rebre's una denúncia anònima, es comprovà que una de les millors peces, un hipocamp d'or[1], havia estat substituït l'any anterior per una rèplica, i que "el canvi no es podia haver efectuat sense el coneixement de les autoritats del museu".
Al novembre de 2012, les autoritats culturals turques recuperaren l'hipocamp original, robat per tant dues vegades, i que, després de ser venut de nou, es trobava a Alemanya. Per la seua petitesa, "el Museu Arqueològic d'Usak només és capaç de mostrar 2.000 dels seus 41.600 objectes històrics". Un museu més gran, previst per obrir-se al 2013, havia d'albergar, íntegrament, les 450 peces de la col·lecció de Lídia".

## Referències

* ↑ Visita virtual del museu, incloent-ne la sala on s'exposa.
* ↑ Cf. Nezih Baflgelen, "The rich kings of the thousand hills: Lydians" Arxivat 2013-03-24 a Wayback Machine., Anatolian Civilizations, juliol-agost de 2005 (en anglés i turc).
* ↑ Croesus riches replaced by fakes (anglès). Després d'això, la policia detingué onze sospitosos, entre ells el director del Museu d'Usak, Kazim Akbiyikoglu, qui en confessà el furt i fou condemnat a 13 anys de presó.
* ↑ Turquia recupera el fermall d'or del rei Cressus, en TerraeAntiqvae, 27-11-2012, amb fotos de les peces original i falsa. A partir de la notícia King Croesus's golden brooch to be returned to Turkey, en The Guardian, 25-11-2012.

## Vegeu també

* Lídia.
* Cressus.
# Limia melanogaster

Limia melanogaster és una espècie de peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 4 cm de longitud total i les femelles els 5.

## Distribució geogràfica

Es troba a Jamaica.

## Referències

* ↑ UNEP-WCMC Species Database (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Limia sulphurophila

Limia sulphurophila és una espècie de peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3,9 cm de longitud total i les femelles els 4,27.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: República Dominicana.

## Referències

* ↑ «Limia sulphurophila». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Limia vittata

Limia vittata és una espècie de peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 8 cm de longitud total i les femelles els 10.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: Cuba.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Micropoecilia branneri

Micropoecilia branneri és una espècie de peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 3 cm de longitud total i les femelles els 4.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: Brasil (riu Amazones).

## Referències

* ↑ «Micropoecilia branneri». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Eigenmann, C. H.: Notes on some South American fishes. Ann. N. Y. Acad. Sci. v. 7 (art. 5): 625-637. Any 1894.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Pamphorichthys hollandi

Pamphorichthys hollandi és una espècie de peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,5 cm de longitud total i les femelles els 4,5.

## Distribució geogràfica

Es troba a Amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ «Pamphorichthys hollandi». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Phalloptychus eigenmanni

Phalloptychus eigenmanni és una espècie de peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,5 cm de longitud total i les femelles els 3,5.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ «Phalloptychus eigenmanni». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# 1436
## Esdeveniments

Països Catalans
Resta del món
* Comença a regnar Monctezuma a l'imperi asteca.

## Naixements

Països Catalans
Resta del món
* Cisneros, cardenal espanyol.
* Cristòfor Colom, mariner genovès.
* Johannes Müller Regiomontanus, astrònom i matemàtic alemany.

## Necrològiques

Països Catalans
Resta del món
* Salih ibn Yahya ibn Salih, emir drus de la dinastia dels Banu Buhtur que governava a la costa del Xuf entre Beirut i Saïda.
# Temple de Vespasià

El temple de Vespasià o temple de Vespasià i Tit (en llatí: Templum Divi Vespasiani, en italià Tempio di Vespasiano) està situat a Roma a l'extrem occidental del Fòrum romà entre el temple de la Concòrdia i el temple de Saturn. Està dedicat a l'emperador romà Vespasià i al seu fill Tit Flavi Sabí Vespasià. Va ser començat per Tit l'any 79 després de la mort de Vespasià. El temple va ser acabat pel germà de Tit, Domicià, aproximadament l'any 87.

## Estructura

El temple de Vespasià tenia un ordre corinti, hexàstil, i pròstil. Era particularment estret a causa de l'espai limitat: mesurava 33 m de longitud i 22 m d'amplada. En un petit espai entre aquest temple i el de Concòrdia, es trobava una petita sala de dos pisos feta de maons i formigó, i folrada amb marbre: va ser construïda contra la paret del tabulàrium, i aparentment estava dedicada a Tit.

## Història

Tit va començar-ne la construcció i possiblement va acabar els fonaments, fets de formigó de tova calcària, i el centre del podi, fet de marbre blanc. Domicià va completar-ne el treball interior després de la mort de Tit. Les parets interiors de la cel·la estaven fetes de travertí, folrat amb marbres importats a un alt cost de les províncies orientals.
L'interior està molt ornamentat i el fris representa objectes sagrats que haurien estat utilitzats com els símbols o insígnies, als diversos collegia sacerdotals a Roma. Prop de l'any 200, l'emperador Septimi Sever i el seu fill, Caracal·la, van realitzar la renovació del temple.
El temple va patir danys importants durant l'època medieval, particularment l'any 1300 quan el papa Nicolau V va remodelar el Fòrum, i això va implicar la demolició de diverses parts del temple. Avui en dia, només en queda el centre del podi, unes parts de la cel·la, i tres columnes corínties, amb una alçada de 15,20 metres, a la cantonada sud-est del pòrtic.

## Referències

* 1 2 3 Platner, 1929, p. 556.
* ↑ Middleton, 1892, p. 339.
* ↑ Middleton, 1892, p. 341.
* 1 2 3 Middleton, 1892, p. 377.
* ↑ Jones, p. 143.
* ↑ Middleton, 1892, p. 340.
* ↑ Middleton, 1892, p. 389.

## Bibliografia

* Jones, Brian W. The Emperor Titus (en anglès). Nova York: St. Martin's Press, 1984.
* Middleton, J. H.. The Remains of Ancient Rome. Vol. 1 (en anglès). Londres / Edimburg: Adam and Charles Black, 1892.
* Plater, Samuel B. A Topographical Dictionary of Ancient Rome (en anglès). Londres: Oxford UP, 1929.

## Enllaços externs

* Temple de Vespasià, reconstruït digitalment (anglès).
* Localització del temple.
# Galceran Albert

Galceran Albert (s. XIV - Elna, 23 de gener del 1453) fou bisbe de Mallorca i Elna.
Era descendent d'un família il·lustre. Professà al monestir benedictí de Ripoll i fou conseller reial i prior de Santa Maria de Meià (1423-1426).
A petició d'Alfons el Magnànim, el cardenal de Foix, legat papal, el nomenà bisbe d'Elna al 12 d'octubre del 1426, per bé que l'oposició papal feu que no prengués possessió en aquell moment, i la seu rossellonesa continués sota la responsabilitat de l'administrador apostòlic Joan de Casanova. El 1429, el legat Pere de Foix el feu altre cop bisbe de Mallorca, però el papa Martí V ja havia nomenat Gil Sanxis Munyós per a la seu illenca, en compensació per haver renunciat al títol papal cismàtic de Climent VIII. Galceran Albert no acceptà l'anul·lació papal del seu nomenament i retingué la seu mallorquina fins que, a instàncies reials, el Sant Pare li atorgà definitivament (8 d'agost del 1431) la seu d'Elna. El seu pas per aquesta diòcesi se significà, especialment, per la construcció d'una gran part de la cocatedral de Sant Joan Baptista de Perpinyà, reconduint i abaratint el projecte anterior de l'arquitecte Guillem Sagrera.

## Notes

* ↑ Encara que algunes fonts l'esmenten com a Galceran Albertí (per exemple la GEC que, tot i així, es contradiu internament («Galceran Albert». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. enfront de «Galceran Albert». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.). Bibliografia relativament antiga ja l'esmentava com a Albert (Ribera, Manuel Mariano. Centuria primera del real, y militar instituto de la ínclita religión de nuestra Señora de la Merced redempción de cautivos Christianos. Parte primera. Barcelona: Pablo Campins, impressor, 1726. )
* ↑ O compartí («Any 1430 - "Dos bisbes a la vegada", al web Ixent Cultural, Cronologia Mallorquina». [Consulta: 1r setembre 2014].)

## Referències

* ↑ Zaragoza Pascual, Ernest. Catàleg dels monestirs catalans. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1997. ISBN 8478268871. P. 140
* ↑ Zaragoza i Pascual, Ernest. Història de la Congregació Benedictina Claustral Tarraconense (1215-1835). Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2004. ISBN 8484156680. P. 360

## Bibliografia

* Baron, François «La nomination de Galceran Albert». Ruscino. Revue d'histoire et d'archéologie du Roussillon et des autres pays catalans, IV, 1914, pàg. 473-480.
# Bonaventura Vaquer

Bonaventura Vaquer (Perpinyà, 1753 - París, 19 de juny del 1794) va ser alcalde de Perpinyà (1792-1793) a l'època de la Revolució Francesa; jutjat, morí guillotinat.
Succeí en l'alcaldia perpinyanenca Francesc Xavier de Llucià el 3 de desembre del 1792, i es mantingué en el càrrec fins al 27 d'octubre del 1793, quan el reemplaçà Valeri Parizot. Com a alcalde de Perpinyà publicà el fullet Adresse à mes concitoyens. L'an Ier de la République française. (Narbonne: impr. de Decampe, 1793). Denunciat el 27 d'octubre del 1793, un decret el revocà del càrrec, juntament amb Francesc Xavier Llucià, Etienne Sérane, Josep Fabre, 10 altres administradors i sis metges de l'Exèrcit dels Pirineus Orientals. Vaquer va presentar un escrit d'exculpació dirigit al Comitè de Salut Pública, que feu imprimir l'1 de novembre, sense efecte. Sérane, Fabre i Vaquer van ser jutjats el 19 de juny del 1794 (1 Messidor an II) amb l'argument que havien sigut "enviats pel representant del poble davant l'exèrcit dels Pirineus Orientals" acusant-los de ser "agents de Birotteau" (associant-los així a un polític que havia estat guillotinat per traïdor l'octubre anterior). Condemnats a mort per contra-revolucionaris, foren ràpidament executats.
La seva tomba és al parisenc cementiri de Picpus, on foren enterrats els guillotinats entre el 13 de juny i el 27 de juliol del 1794.

## Referències

* ↑ Algun cop transcrit incorrectament Vacquier (una francesització), la grafia correcta del seu nom apareix al fullet exculpatori que es feu imprimir el 1793
* ↑ «Web de la Revolució als Pirineus Orientals» (en francès). [Consulta: 1r octubre 2014].
* 1 2 «Expedient W 390 (Tribunal revolucionari) de la sèrie Jurisdiccions Extraordinàries dels Arxius Nacionals Francesos» (en francès). [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ Exposition des principes pour servir de mémoire justificatif au citoyen Vaquer, ci-devant maire de Perpignan, lequel a cessé ses fonctions provisoirement d'après un arrêté des représentans du peuple près l'armée des Pyrénées orientales, en date du 26 octobre 1793. Perpinyà: impr. de J. Pourtet et Julia, 1793.
* ↑ «Expedient W 139, documents 67-71, W 140 doc. 45 i 110, (Tribunal revolucionari) de la sèrie Jurisdiccions Extraordinàries dels Arxius Nacionals Francesos» (en francès). [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ «Cimetière de Picpus, al web "Cimetières de France et d'ailleurs» (en francès). [Consulta: 1r octubre 2014].