OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Salvador de Montoliu de Segarra

Sant Salvador de Montoliu de Segarra és l'església parroquial de Montoliu de Segarra (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció situada a la plaça de l'Església, i integrada dins del nucli urbà del poble. L'edifici se'ns presenta de planta rectangular, d'una nau, dues capelles laterals, capçalera plana, coberta a doble vessant i torre campanar. La porta d'accés se situa a la façana principal i s'estructura a partir d'un arc carpanell i amb la data incisa "1891" dins d'un segell. Damunt d'aquesta porta, seguint l'eix vertical, se situa una fornícula sense cap imatge, una gran òcul motllurat i decorat amb vidres de colors que dibuixen una creu llatina. Per sobre d'aquest, un segon òcul de dimensions més petites i corona, finalment, una cornisa motllurada que ressegueix un perfil curvilini, sobre el qual se situa una creu llatina. A un angle d'aquesta façana principal es disposa una torre campanar de planta quadrada i estructura poligonal, oberta per quatre ulls estructurats a partir d'arcs apuntats. Finalment, l'edifici disposa d'una sèrie de contraforts situats a la part superior de la façana lateral, entre els quals es disposen unes finestres allargassades. L'obra presenta un parament paredat de pedra del país, i també disposa de carreus a les obertures de la façana principal.

## Història

L'església ens apareix documentada per primera vegada en les llistes parroquials del bisbat de Vic dels segles xi i xii, amb el nom de "Monte liut" o "Monte olio". Sembla que en un primer moment, l'església tenia una doble advocació, com se'ns recull en el testament de Guillem Dalmau de Cervera que disposa d'un llegat per l'església de Santa Maria i Sant Salvador de Montoliu. Posterior, el seu edifici restà malmès pels terratrèmols de 1427. L'església parroquial de Sant Salvador, va estar dins del bisbat de Vic fins a l'any 1957, moment que va passar al bisbat de Solsona.

## Referències

* ↑ «MONTOLIU, Sant Salvador». Parròquies. Bisbat de Solsona. Arxivat de l'original el 28 de setembre 2015. [Consulta: 27 setembre 2015].
* 1 2 «Sant Salvador de Montoliu de Segarra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Portal del carrer Església de la Guàrdia Lada

Portal del carrer Església de la Guàrdia Lada és una obra del poble de la Guàrdia Lada, al municipi de Montoliu de Segarra (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Portal d'accés al nucli medieval del poble de la Guàrdia Lada, situat al C/ Església, a pocs metres d'aquest edifici i adossat a l'actual habitatge de Cal Soler (C/ Església, 3).
Aquest portal se'ns presenta d'arc de mig punt adovellat i els seus brancals queden parcialment tapats pels edificis dels costats. A la cara interior del portal encara queden vestigis de les frontisses de la porta de tancament. El portal està bastit a base de carreus de pedra del país, amb clars signes d'erosió.

## Història

El terme i castell de la Guàrdia Lada va estar vinculat des del primer moment als comtes de Barcelona i amb referència ja l'any 1026 amb el topònim "Guardiam Grossan". Així doncs, el castell apareix entre les pertinences del comte de Barcelona Ramon Berenguer I, l'any 1076. Ben aviat, els seus feudataris foren els Cervera i a partir del segle xiii, sorgí un llinatge de castlans amb el cognom. El 1406 l'orde de l'Hospital instituí la comanda de la Guàrdia Lada i Cabestany, però no va tenir molta força i finalment s'integrà a la comanda de l'Espluga de Francolí. La Guàrdia Lada restà en mans de l'ordre de l'Hospital fins a la desamortització del segle xix.

## Referències

* 1 2 «Portal del carrer Església de la Guàrdia Lada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Cal General (Vilagrasseta)

Cal General és una casa al centre del nucli de Vilagrasseta, al municipi de Montoliu de Segarra, dins del carrer principal del poble, inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Aquest edifici se'ns presenta de planta rectangular, estructurada en planta baixa i primer pis, i amb coberta exterior a un vessant. L'obra presenta un parament arrebossat, amb ús de carreus de pedra del país a la porta d'accés. Els elements més destacables i que s'han integrat dins de les remodelacions de l'edifici són les dues portes d'accés. L'una situada a la façana principal de l'edifici situada C/ Major. Es tracta d'una porta d'estructura allindada i amb treball motllurat a la llinda i brancals. L'altra està situada a la façana lateral de l'edifici i s'obre al C/ Font Aquesta se'ns presenta estructurada a partir d'un arc rebaixat, amb un relleu amb forma de segell a la seva clau d'arc, amb la data "1812". Aquesta última porta dona accés a la part agrícola de la casa, al seu celler.
La formació del nucli primitiu de Vilagrassa (actualment anomenat Vilagrasseta) va ser a partir de la segona meitat del segle xi, quan l'any 1059, els comtes de Barcelona Ramon Berenguer I i la seva dona Almodis cediren el puig de Vilagrassa a Dalmau Gerovard i a la seva dona Elizolina perquè hi bastissin un castell. Durant el segle xii, aquest castell passà als Cervera i l'any 1227, Guillem IV de Cervera llegà el terme i el castell, al monestir de Santes Creus. El rei Jaume I, l'any 1255, confirmarà a aquest monestir, la possessió de Vilagrasseta juntament amb els béns que tenia a Cervera i a prop de Tàrrega. Vilagrasseta va ser possessió del monestir de Santes Creus fins a la desamortització del segle xix. Actualment no s'han conservat cap vestigi d'aquest primitiu castell.

## Notes

* 1 2 3 «CAL GENERAL». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 setembre 2015].
# L'Hospital (Horta de Sant Joan)

L'Hospital és una obra d'Horta de Sant Joan (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció de planta rectangular que consta de planta baixa i dos pisos. És coberta a dues vessants, amb el carener perpendicular a la façana principal i amb mènsules de suport de pedra. Consta de tres crugies transversals amb jàssera i murs a base de carreus ben escairats de pedra. És un edifici molt massís amb poques obertures, no totes originals. La porta d'entrada del carrer Doctor Ferran té un arc apuntat singular, mentre que la del carrer Hospital és d'arc de mig punt, recuperat durant la rehabilitació de l'immoble i adequació com a centre cultural. És emplaçada a la zona baixa del nucli antic de la població, havent-hi un desnivell entre la façana principal, al carrer Doctor Ferran, i el carrer Hospital.

## Història

Edifici renaixentista de l'any 1580. Originàriament fou església dedicada a la Mare de Déu dels Desemparats, i posteriorment hospital. Durant el 1837 fou cremat per les tropes constitucionals. Fins al 1986 fou caserna de la Guàrdia Civil. Després va passar a ser rehabilitat i adequat com a centre cultural, anomenant-se Centre Cultural Picasso d'Horta. La rehabilitació i restauració del conjunt es va dur a terme els anys 1986-1988 i els anys 1990-1991, amb subvenció del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya. Des del 2014 però existeix un projecte que pretén convertir la Casa Abadia, vora l'Ajuntament i l'església, en el nou Centre Picasso, que passaria dels 250 als 800 m2 d'espai utilitzable.

## Vegeu també

* Llista de monuments d'Horta de Sant Joan

## Referències

* 1 2 3 4 5 «L'Hospital». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
* ↑ El cos armat va passar a l'edifici de les Escoles.

## Enllaços externs

* «L'Hospital». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* Centre Picasso d'Orta Arxivat 2017-12-05 a Wayback Machine.
# Casa la Siscana

La casa la Siscana és un edifici d'Horta de Sant Joan (Terra Alta) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una construcció de planta gairebé rectangular i situada entre mitgeres. Consta de planta baixa, dos pisos i golfa, amb accés al carrer Picasso. La porta d'entrada és d'arc rebaixat, tot i que encara conserva restes d'un arc més alt adovellat. Entre tots dos arcs hi ha un plafó esculpit, de factura actual, on s'hi representa sant Jordi salvant la princesa i matant el drac, sobre les quatre barres de la bandera catalana. A la planta baixa, a més de la porta hi ha una finestra de petites dimensions. Al primer i segon pis hi ha balcons: l'inferior té brancals motllurats de pedra, arc rebaixat de maó i pis de pedra; el superior té pis de major volada, sent la seva estructura de fusta. La finestra de les golfes és de mida reduïda.
El conjunt és d'estil gòtic popular i es troba en un estat de conservació mitjà. La façana és feta amb carreus de pedra força regulars a la zona baixa. L'interior és totalment reformat.

## Referències

* 1 2 «Casa la Siscana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].

## Vegeu també

* Llista de monuments d'Horta de Sant Joan
# Hospital de Cervelló

L'Hospital de Cervelló és una antiga dependència per a acollir els pelegrins i vianants pobres que passessin per l'antic camí de Barcelona a Vilafranca del Penedès. L'Hospital, avui dia integrat al nucli principal d'Olesa de Bonesvalls (l'Alt Penedès), forma part d'un conjunt emmurallatdeclarat bé cultural d'interès nacional, juntament amb l'església, torre, construccions annexes i pati.

## Arquitectura

L'edifici principal, a una banda del pati, és de planta rectangular amb coberta de teula a dues vessants i a dos nivells. Les dues façanes que donen la pati, de paredat i carreus regulars, han estat modificades segons les necessitats de cada moment. A la façana oposada, on ara hi ha una masoveria, hi ha part del mur antic i, sobre el portal adovellat, un escut dels Cervelló i a sota una inscripció de 1590: Aquest Hospital fundat en altres temps per Guillem de Cervelló, el bisbe Juan Dimes Loris ara l'ha restaurat. És probable que fos en aquesta reforma quan es va situar damunt la porta de la tanca exterior una carassa d'època romana, potser procedent de Tarragona, modificada per enquibir-la. Les obertures, disposades irregularment, són balcons i finestres rectangulars. La porta principal és d'arc de mig punt amb dovelles regulars de pedra, i la que s'obre a la façana lateral és d'arc escarser. L'edifici, que es complementa amb una torre de planta quadrada, és un dels escassos exemples de l'hospital d'època medieval que es conserva.

## Història

Fundat l'any 1262 per Guillem de Cervelló, va dependre inicialment del monestir de Sant Pau del Camp, però l'any 1297 Guerau VII de Cervelló, sense descendència legítima, va vendre la baronia al rei Jaume el Just i l'Hospital va passar a la corona i a dependre del bisbat de Barcelona. En un document de 1312 s'assenyala que cada mes s'atenien unes 400 persones. Això va fer que, al voltant de l'hospital, es construïssin cases per allotjar la gent que hi treballava i es formés un nucli conegut com la Pobla de Cervelló (ara barri de l'Hospital). Dotat posteriorment amb la vila de Sant Joan d'Olesa i amb altres possessions, l'administració inicial pel prior de Sant Pau del Camp de Barcelona fou reemplaçada al segle xiv pel bisbe de Barcelona. L'edifici experimentà diverses modificacions durant els segles xvi i xvii. L'activitat de l'Hospital va començar a decaure cap a la fi del segle xviii, quan es va obrir la carretera de carretera de Barcelona a València i va minvar molt el flux de vianants, coses que portaren a l fet que l'hospital perdés la seva funció. Desamortitzat al segle xix per les polítiques liberals, va ser adquirit per l'industrial Manuel Girona i Agrafel, que el va retornar al bisbat. Actualment forma part d'una explotació agrícola.

## Referències

* 1 2 «HOSPITAL DE CERVELLÓ (Olesa de Bonesvalls - Alt Penedès)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 8 setembre 2015].
* 1 2 «Antic Hospital de Cervelló». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Can Guixó

Can Guixó és una masia de Pontons (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La masia està situada sota la serra d'Ancosa, a la part alta del terme, a prop de la carretera que va a Valldossera. Es tracta d'una casa fortificada. Al voltant d'una torre de planta quadrada, amb espitlleres, han estat adossades altres dependències. La coberta del cos central és de teula àrab, a dues vessants. La porta és adovellada. Als angles de l'edifici hi ha carreus de pedra tallada grans i regulars.

## Història

La construcció és d'origen medieval. Hi ha construccions similars a prop, organitzades al voltant d'una torre de defensa.

## Referències

* 1 2 «Can Guixó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Molí de Dalt (Pontons)

El Molí de Dalt és un edifici prop del nucli urbà de Pontons (Alt Penedès) inclòs , com a be cultural d'interes local. . Edifici de planta quadrada, aïllat, a la confluència de les rieres del Molinot i dels Carbons. El molí de Dalt va ser construït el segle XVI-XVII. Dins del terme van ser edificats alguns molins per tal d'aprofitar les aigües de la riera de Pontons. Aigües avall del poble es troben el Molí del Mig i el Molí de Baix, avui convertit en residència de colònies escolars. Consta de soterrani, planta baixa, pis i golfes. La coberta és a dues vessants. A la part exterior són elements remarcables el portal adovellat i la galeria superior, així com els angles de l'edifici, amb carreus de pedra tallada.. Al soterrani hi ha una dependència amb volta de canó apuntat i encanyissada. En aquests moments es troba em estat ruinos.

## Notes

* ↑ «Molí de Dalt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Carrer Roger de Llúria (Ulldecona)

El Carrer Roger de Llúria és un carrer de la vila d'Ulldecona (Montsià) protegit com a bé cultural d'interès local. El traçat original del carrer i dels ponts data possiblement d'època medieval, havent sofert nombroses transformacions. Una d'aquestes devia ser la realitzada el 1786 a la casa contigua al pont del carrer Major, que afectà a part d'ell. Carrer que conserva alguns dels elements tòpics del traçat antic de la vila. En general els habitatges són recents o amb força modificacions en estructura. Li donen interès els dos ponts situats en els seus caps, i que el comuniquen amb els carrers Major i Aribau. Són arcs de mig punt rebaixats, dels quals només es conserva l'estructura, i a s'obre d'ells s'aixequen sectors d'habitatges. En un d'ells s'alternen els carreus de pedra amb sectors arrebossats (l'habitatge que descansa sobre d'ell està molt degradada). L'altre, que mira cap al carrer Major, és més estret i té arrebossats moderns en alguns sectors; en un pany de pedra d'aquest hi ha una inscripció amb l'any 1786.

## Notes

* 1 2 «Carrer Roger de Llúria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Enllaços externs

* «Carrer Roger de Llúria». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Molí de Fibla

El molí de Fibla és un molí d'oli d'Ulldecona (Montsià) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta baixa, amb carreus de pedra a les cantonades i a la base de la paret, i dues obertures amb arc de mig punt adovellat. El primer pis té finestres quadrades emmarcades per una motllura. A la planta baixa es conserva el molí. A la part oposada a l'entrada hi ha una estança on s'emmagatzemen les olives, i en el mateix lloc es conserva la tremuja i un caragol de transport per alimentar el molí de "rulos" (tres pedres còniques). A l'altra estança hi ha les batedores, premses, vagonetes i carrils, així com els dipòsits de decantació, que estan excavats a terra i enllosats, i els trulls. L'entrada, on es conserva el molí d'oli, està enllosada i la paret de la dreta té rajola de manisa fins a l'alçada de metre i mig.

## Història

Aquest molí fou instil·lat a principis de segle XX i funcionava amb força hidràulica, però abans de la Guerra Civil es va canviar per a funcionar amb electricitat. La força hidràulica s'aconseguia desviant la séquia, amb un salt que donava a una sínia, aquesta era emprada per dos o tres molins.
El barri Castell és el lloc on Ulldecona tenia els seus molins, per això de vegades se l'anomena "els molins". Malgrat que avui dia no en resten, abans gairebé totes les cases eren molins. A mitjans dels anys 50 hi havia a més d'aquest molí altres com: el d'Angelino Alfara, Juan Castell, Moli Bordeles, Juan Balada, Joaquim Balada, i el molí de l'Om.

## Referències

* 1 2 3 «Molí de Fibla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Sant Joan de les Ventalles

Sant Joan de les Ventalles és una església d'Ulldecona (Montsià) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici aïllat situat a l'extrem nord-oest del barri de les Ventalles, a uns 6 quilòmetres al nord d'Ulldecona, fora ja del nucli de poblament. Planta rectangular amb tancament quadrat en el presbiteri. Interior de tres trams delimitats per arcs diafragma apuntats de dovelles regulars de pedra. En el primer tram es troba un cor de fusta i, com a únic element decoratiu, hi ha una pintura al fresc moderna de poca qualitat. Dues obertures petites deixen entrar la llum a l'interior: una sobre el cor, l'altre al presbiteri. A l'exterior destaca la porta de pedra on s'inscriu un arc de mig punt adovellat amb trencaaigües dentat i tres escuts també de pedra. A sobre de la dovella central es veu un estri no identificat en relleu i una representació zoomòrfica en el muntant sud. En l'angle un campanar modern amb espadanya superior. Els murs són de maçoneria i la façana està emblanquinada excepte els carreus dels angles i de la porta.

## Història

Església sufragània de la d'Ulldecona. Es tracta d'un dels edificis religiosos més antics conservats de la comarca i el més notable d'entre totes les esglésies menors fetes pel Temple i l'Hospital a les Terres de l'Ebre.

## Referències

* 1 2 «Sant Joan de les Ventalles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Enllaços externs

* «Sant Joan de les Ventalles». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Sant Joan Baptista de Sant Joan del Pas

Sant Joan Baptista de Sant Joan del Pas és una església d'Ulldecona (Montsià) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici que s'aixeca el centre de la plaça de l'església del barri de Sant Joan del Pas, a uns 4 quilòmetres del municipi d'Ulldecona. Construcció de planta rectangular, dividida en quatre trams, situant-se capelles entre els contraforts que, en l'últim tram, són el presbiteri i la sagristia. En l'alçat, murs homogenis totalment llisos, amb una senzilla fornícula central en el mur frontal del presbiteri on s'encaixa la figura de Sant Joan Baptista. Coberta amb volta de creueria amb arcs de mig punt i creuer amb garlandes decoratives i separat del mur inferior per una imposta dentada sobre petits permòdols En el mur sud de la façana hi ha una porta allindada de carreus de pedra i senzilla fornícula, buida i un ull de bou a sobre. En un lateral hi ha un campanar de secció quadrada.

## Història

El nucli de Sant Joan del Pas és documentat ja en el segle xiv. L'estructura actual de l'església de Sant Joan, sufragània de la d'Ulldecona, sembla que respon a una reconstrucció del temple original feta en el segle xviii.

## Referències

* 1 2 «Sant Joan Baptista de Sant Joan del Pas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Casa d'Antoni de Castellví i Ambrós

La casa d'Antoni de Castellví i Ambrós és un edifici de Flix (Ribera d'Ebre) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada dins del nucli urbà de la població de Flix, al costat del temple parroquial de la Mare de Déu de l'Assumpció i formant cantonada entre el carrer Major i l'avinguda de Catalunya, davant la plaça de l'Església.

## Descripció

Edifici cantoner de planta més o menys rectangular, distribuït en planta baixa i tres pisos, actualment segregat en tres finques independents, i amb la distribució interna completament transformada. La part més destacable de la construcció està orientada al carrer Major, a la planta baixa de l'edifici, i presenta un parament bastit en carreus de pedra escairats i disposats en filades. Es tracta d'un portal d'arc rebaixat adovellat, motllurat i bastit en pedra, amb la clau gravada amb un petit escut decorat amb motius geomètrics i vegetals, i coronat per una orla.
L'element destacable però és l'escut de la família Castellví, situat a la part superior del portal. Es tracta d'un escut de pedra que presenta com a motiu central una torre coronada per tres torretes, i està envoltat de motius ornamentals de temàtica geomètrica i vegetal. L'escut està coronat per una celada disposada de perfil i rematada amb diversos plomalls. Per acabar, al costat del portal d'accés principal, s'observen les empremtes d'una antiga obertura actualment tapiada, de la que es conserva la clau de pedra de la llinda, amb l'any 1863 gravat al mig.
La resta de la construcció, completament refeta, presenta els paraments arrebossats i pintats.

## Història

Casa bastida vers el 1863 com ho testimonia la data que es troba en una de les entrades de l'immoble, avui en dia tapiada
Tot i això és força probable que la casa tingui el seu origen a finals del segle xviii, donat que en un document del 28 de novembre de l'any 1793 apareixen nomenats els béns immobles declarats conjuntament per part dels dos germans Castellví, Antonio i Felipe. En el document s'esmenta que diverses cases situades al carrer Major eren de la seva propietat. Encara que en el document no s'especifica la situació física de l'immoble, descendents directes de la família Castellví han assenyalat la casa emplaçada al carrer Major 15 com la del document.
Aquesta casa també és coneguda amb el nom de Casa Gualda, denominació provinent dels últims propietaris de l'immoble, que l'habitaren a partir de mitjans del segle xix. El cognom Casagualda fa referència a un procurador de la família Castellví provinent de Reus. Anteriorment va ser propietat d'Antonio Castellví, propietari també del molí de Butxaquina, i nomenat ciutadà honrat de Barcelona el 10 de juny de 1805.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Casa d'Antoni de Castellví i Ambrós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
* ↑ Hernández, Pere Muñoz «La nissaga nobiliària dels Castellví de Flix. Una família liberal en un poble carlí». Miscel·lània del Centre d'Estudis de la Ribera d'Ebre, 25, 2015, pàg. 199–208. ISSN: 2385-4308.