OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gran Taca Blanca

La Gran Taca Blanca de Saturn, anomenada així en analogia amb la Gran Taca Vermella de Júpiter, és el nom que reben una sèrie de tempestes periòdiques prou grans per ser visibles des de la Terra amb el seu característic color blanc. Aquestes taques poden fer diversos milers de quilòmetres d'ample. Aquest fenomen és més o menys periòdic, amb intervals de 28 anys i mig, quan l'hemisferi nord de Saturn està inclinat cap al Sol.
Aquesta és una llista d'observacions que s'han fet al llarg de la història:
* 1876 – Observada per Asaph Hall. Va utilitzar les taques blanques per determinar el període de rotació del planeta.
* 1903 – Observada per Edward Barnard.
* 1933 – Observada per Will Hay, actor còmic i astrònom aficionat.
* 1960 – Observada per JH Botham (Sud-àfrica).
* 1990 – Observada per Stuart Wilber, del 24 de setembre fins al novembre.
* 1994 – Estudiada per observadors terrestres i el Telescopi espacial Hubble.
* 2006 – Observada per Erick Bondoux i Jean-Luc Dauvergne.
Totes les tempestes que han causat les taques blanques més importants han ocorregut a l'hemisferi nord de Saturn.

## Notes

* ↑ HubbleSite - NewsCenter - Hubble Observes A New Saturn Storm (12/21/1994) - Release Text
* ↑ Kidger, Mark (1992). "The 1990 Great White Spot of Saturn". In Patrick, Moore. The 1993 Yearbook of Astronomy. New York: W.W. Norton & Company. pp. 176-215. ISBN 0-393-03454-2.

## Referències

* 1990/1 Hubble Space Telescope image
* 2006: observed with a 12" telescope by amateurs near Paris.
* Volunteers Help NASA Track Return of the Dragon Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* Patrick Moore, ed., The 1993 Yearbook of Astronomy, Mark Kidger, "The 1990 Great White Spot of Saturn", 176-215, (Nova York: W.W. Norton & Company, 1992).
* Moché, Dinah. «Chapter 9: Planets». A: Astronomy: a self-teaching guide (paper). 4th edition. John Wiley & Sons, 1996, p. 245. ISBN 0-471-53001-8 [Consulta: 26 novembre 2006].

## Enllaços externs

* The Great White Spot at ESA/Hubble Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine.
# Sant Andreu i Sant Francesc

Sant Andreu i Sant Francesc és una obra d'El Greco, realitzada a l'oli sobre tela entre el 1595 i el 1598, durant el seu segon període toledà. Es conserva al Museu del Prado a Madrid.

## Temàtica de l'obra

José Álvarez Lopera comenta que les "associacions de sants" d'El Greco podien estar basades en algun costum, de vegades podien tenir una lógica o un motiu doctrinal. Altres vegades, com en aquest "aparellament" de Sant Andreu apòstol i de Sant Francesc d'Assís, l'associació sembla tan arbitrària que només s'explica pels desitjos dels destinataris, segurament un particular o un convent.

## Anàlisi de l'obra

Signat amb lletres gregues cursives en el paper de l'extrem inferior dret; doménikos theotokópolis (sic) e`poíei.
Oli sobre llenç; 167 × 113 cm.; 1595 ca. L'estat general de conservació és bo, tot i haver-hi alguns punts deteriorats.
Segons Harold Wethey, és la millor parella de sants de l'obra d'El Greco. Ambdues figures, sant Andreu Apòstol amb la seva creu en aspa i sant Francesc d'Assís amb el seu hàbit religiós, es troben en primer pla i en un espai molt reduït. Al fons es troba una panoràmica de la ciutat de Toledo. La brillant i lluminosa vestidura verda sobre túnica blava de Sant Andreu està meravellosament pintada. Els dos sants están magníficament captats en l'actitud de conversar, fent gestos amb llurs mans, aparionades amb un estil molt personal.
La tipología de Sant Andreu es repeteix en la figura aïllada d'aquest personatge, al Metropolitan Museum of Art de Nova York. La posición de Sant Francesc és la mateixa que veiem a Sant Joan Evangelista i Sant Francesc d'Assís.

## Procedència

* Ducat d'Abrantes; Una filla dels Ducs, que era monja, el va donar al següent monestir, l'any 1676:
* Real Monasterio de la Encarnación (Madrid) (1676 fins a l'any 1942)
* Museu del Prado.

## Referències

* ↑ Álvarez Lopera, José. El Greco : la obra esencial, 2014, p. 168. ISBN 978-84-7737-860-0.
* ↑ Wethey, Harold Edwin. El Greco and his school (en anglès). 2. Princeton New Jersey: Princeton University Press, 1962, p. 124.

## Bibliografia complementària

* Álvarez Lopera, José. El Greco. Madrid: Arlanza, 2005. ISBN 84-9550-344-1.
* Scholz-Hänsel, Michael. El Greco. Colonia: Taschen, 2003. ISBN 978-3-8228-3173-1.

## Vegeu també

* Sant Joan Evangelista i Sant Francesc d'Assís (El Greco)
* Sant Andreu, de cos sencer (El Greco, Met)

## Enllaços externs

* http://www.artehistoria.jcyl.es/genios/cuadros/830.htm Arxivat 2010-09-19 a Wayback Machine.
* «San Andrés y San Francisco» Museu del Prado.
# Mas Pagès (Palamós)

El Mas Pagès és una obra de Palamós (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La façana està orientada a migdia. El portal d'entrada és d'arc de mig punt amb dovelles. Els marcs de les finestres i els angles són de carreus. Entre les dues finestres del primer pis hi ha un rellotge de sol. La coberta és a dues vessants de teula àrab. A la dreta un contrafort divideix la casa d'un altre cop, l'antiga pallissa, que té una gran arcada i una finestra a la part alta. Aquest espai està mancat de coberta i s'ha convertit en un pati interior.

## Història

La llinda de la finestra de la façana té gravada la data de 1665. Però la construcció que feia de paller és una mica anterior ja que trobem la xifra de "MDCL".
Les últimes reformes són de l'any 1971 i en aquesta intervenció es va repicat l'arrebossat per deixar la pedra vista.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Pagès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 maig 2020].
# Font de Sant Antoni (l'Estany)

La Font de Sant Antoni és una font del terme municipal de l'Estany, a la comarca del Moianès, protegida com a bé cultural d'interès local
Està situada a 765 metres d'altitud, a llevant del paratge de les Fonts i al sud del Molí del Castell, a la dreta de la Riera de l'Estany. Té a prop i al nord-oest la Font del Molí i al sud-oest la Font de la Sala.

## Descripció

La font de Sant Antoni és una surgència natural situada a la falda del vessant de ponent del serrat de la vila, a prop del pont del molí del castell de la carretera C-59. La font és anterior a 1927 i consisteix en un mur de contenció de terres de paredat, amb una fornícula on hi ha la imatge de Sant Antoni Abat. La font compta amb un broc i un abeurador de pedra. Al seu davant trobem una bassa.

## Notícies històriques

No es coneixen referències documentals. En una llosa de pedra hi ha la data 1927 i les inicials RVA, possiblement corresponent al moment de condicionament de la font.

## Referències

* 1 2 «Font de Sant Antoni». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 gener 2020].
# Mark Padun

Mark Padun (en ucraïnès Марк Падун; 6 de juliol de 1996) és un ciclista ucraïnès professional del 2018 al 2024. En el seu palmarès destaquen diversos campionats nacionals en contrarellotge, així com dues etapes del Critèrium del Dauphiné de 2021.

## Palmarès

* 2014
** Campió d'Ucraïna júnior en contrarellotge
* 2015
** Campió d'Ucraïna en critèrium
** 1r a la Polònia-Ucraïna i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Giro del Friül-Venècia Júlia
* 2016
** Campió d'Ucraïna sub-23 en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa al Giro de la Vall d'Aosta
* 2017
** 1r al Trofeu Piva
** 1r a la Fletxa del sud
** 1r al Gran Premi Capodarco
** Vencedor d'una etapa del Giro Ciclistico d'Itàlia
* 2018
** Vencedor d'una etapa al Tour dels Alps
* 2019
** Campió d'Ucraïna en contrarellotge
** 1r a l'Adriatica Ionica Race i vencedor d'una etapa
* 2021
** Vencedor de 2 etapes al Critèrium del Dauphiné
* 2022
** Vencedor d'una etapa a l'O Gran Camiño

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2018. Abandona (17a etapa)
* 2019. 84è de la classificació general
* 2021. 59è de la classificació general
* 2022. 46è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2020. 70è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Cyclisme. Sensation suspecte du Critérium du Dauphiné 2021, Mark Padun prend sa retraite à 28 ans» (en francès). francelive, 11-01-2025. [Consulta: 11 gener 2025].
* ↑ «Richie Porte seals Critérium du Dauphiné title as Mark Padun wins second stage in a row», 06-06-2021. [Consulta: 9 juny 2021].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Can Baladia (Argentona)

Can Baladia és una obra modernista d'Argentona (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Xalet monumental de planta baixa i dos pisos, amb una torre en el xamfrà nord-est, de planta baixa i tres pisos.
Són molt destacades les obertures de les façanes, de rajola vista, els esgrafiats i les ceràmiques de les façanes i els carreus de les cantoneres de la torre.
L'interior té destacats treballs de fusta com l'escalinata i els sostres amb enteixinats, les rajoles i la fusteria interior.
A l'exterior hi ha una glorieta treballada en fusta.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Baladia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2020].
# Grigori Ixtern

Grigori Mihailovitx Ixtern (rus: Григорий Михайлович Штерн) (24 de juliol de 1900 – 28 d'octubre de 1941) va ser un oficial soviètic de l'Exèrcit Roig, conseller militar durant la Guerra Civil espanyola. També serví amb distinció durant les Guerres Frontereres Soviètico-Japoneses.

## Biografia

Ixtern va néixer en el si d'una família jueva a Smila, a la Governació de Kíev el 1900. Començà la seva carrera militar com a Comissari a una brigada de l'Exèrcit Roig el 1919. Ixtern es graduà a l'Acadèmia Militar de l'Exèrcit Roig el 1929 i començà a treballar al Comissariat del Poble per a Afers Militars. Va ser nomenat Comandant de la 7a Divisió de Cavalleria el 1936. Entre gener de 1937 i abril de 1938 Ixtern va servir com a conseller militar durant la Guerra Civil espanyola.
Ixtern comandà la batalla del Llac Khasan com a cap de l'Estat Major del Front de l'Extrem Orient el 1938. Comandant la batalla de Khalkhin Gol al juliol de 1939. Va rebre el títol d'Heroi de la Unió Soviètica el 29 d'agost de 1939. És important considerar el fet que avui la batalla de Khalkhin Gol només ha quedat associada només a Gueorgui Júkov, qui comandà una divisió i que estava subordinat a Ixtern, a càrrec de tot el Front.
Durant la Guerra d'Hivern entre Finlàndia i la Unió Soviètica, Ixtern va ser nomenat Comandant del Vuitè Exèrcit el 12 de desembre de 1939. Quan després de la Guerra d'Hivern, l'Exèrcit Roig restaurà els vells rangs militars, i Ixtern va ser promogut al rang de coronel general el 5 de juny de 1940. Va ser nomenat Comandant del Front de l'Extrem Orient el 22 de juny de 1940.
Ixtern va ser detingut el 8 de juny de 1941 durant una nova purga de l'Exèrcit Roig, sent afusellat el 28 d'octubre de 1941. Ixtern va ser rehabilitat a l'agost de 1954, durant la desestalinització.

## Condecoracions

* Heroi de la Unió Soviètica
* Orde de Lenin (2)
* Orde de la Bandera Roja (3)
* Orde de l'Estrella Roja
* Medalla del 20è Aniversari de l'Exèrcit Roig

## Vegeu també

* Iakov Smuixkevtix

## Referències

* 1 2 3 4 Kilin and Raunio 2007, p. 113

## Bibliografia

* Kilin, Juri; Raunio, Ari. Talvisodan taisteluja (en finnish). Karttakeskus, 2007, p. 322. ISBN 978-951-593-068-2.

## Enllaços externs

* Grigori Ixtern a peoples.ru
* Ixtern a warheroes.ru
* Ixtern a vestnik.com Arxivat 2010-05-03 a Wayback Machine.
* Ixtern a militera.lib.ru
* Grigori Ixtern a khasan-district.narod.ru
# Anna Maria de Mecklenburg-Schwerin

Anna Maria de Mecklenburg-Schwerin (en alemany Anna Maria von Mecklenburg-Schwerin) va néixer a Schwerin (Alemanya) l'1 de juliol de 1627 i va morir a Halle l'11 de desembre de 1669. Era una noble alemanya, filla del duc Adolf Frederic I de Mecklenburg-Schwerin (1588-1658) i de la comtessa Anna Maria d'Ostfriesland (1601-1634).
Les guerres que implicaven Mecklenburg van forçar el seu pare a enviar Anna Maria i els seus dos germans grans, Cristià Lluís i Carles, primer a Suècia, i poc després a Dinamarca, a la cort de la reina Sofia de Mecklenburg-Güstrow. El 1629, Anna Maria va ser enviada a Saxònia a cura d'Hedwig de Dinamarca, que havent quedat vídua residia al Palau de Lichtenberg prop de Prettin, on va ser educada. Després de la mort d'Hedwig el 1642, Anna Maria va tornar a Schwerin, on es va reunir de nou amb el seu pare, havent mort la seva mare el 1634.
El 22 d'abril de 1657 el seu marit va rebre com a herència del seu pare els dominis de Weissenfels i Querfurt i, per tant, Anna Maria es va convertir en duquessa consort de Saxònia-Weissenfels.

## Matrimoni i fills

El 23 de novembre de 1647 es va casar a Schwerin amb August de Saxònia-Weissenfels, fill de l'elector Joan Jordi I de Saxònia (1585-1656) i de la princesa Magdalena Sibil·la de Prússia (1587-1659). El matrimoni va tenir els següents fills:
* Magdalena Sibil·la (1648-1681), casada amb el duc Frederic I de Saxònia-Gotha-Altenburg (1646-1691).
* Joan Adolf (1649-1697), casat primer amb Joana Magdalena de Saxònia Altenburg (1656-1686) i després amb Cristina Guillemina Bünau.
* August (1650-1674), casat amb Carlota de Hessen-Eschwege.
* Cristià (1652-1689).
* Anna Maria (1653-1671).
* Sofia (1654-1724), casada amb el príncep Carles Guillem d'Anhalt-Zerbst (1652-1718).
* Caterina (1655-1663).
* Cristina (1656-1698), casada amb el príncep August Frederic de Schleswig-Holstein-Gottorp (1646-1705).
* Enric (1657-1728), casat amb Elisabet Albertina d'Anhalt-Dessau.
* Albert (1659-1692), casat amb Cristina Teresa de Löwenstein-Wertheim-Rochefort.
* Elisabet (1660-1663).
* Dorotea (1662-1663).

## Bibliografia

* Dirk Schleinert. "Anna Maria von Mecklenburg (1627-1669) und August von Sachsen (1614-1680) und die Begründung des Hauses Sachsen-Weißenfels. Dynastische Beziehungen zwischen Mecklenburg und Kursachsen im 17. Jahrhundert", in Mecklenburgische Jahrbücher 123 (2008), 123-157.
* Klaus Gondermann. Die Mitglieder der Fruchtbringenden Gesellschaft 1617-1650: 527 Biographien. Leipzig 1985.
* 300 Jahre Schloß Neu-Augustusburg, 1660–1694 - Residenz der Herzöge von Sachsen-Weißenfels. Festschrift. Weissenfels (1994).
* Johann Christoph Dreyhaupt. Beschreibung des ... Saal-Creyses, insonderheit der Städte Halle. Halle 1749/1751 (so-called Dreyhaupt-Chronik).

## Enllaços externs

* Genealogia de la Casa de Mecklenburg
# Paetongtarn Shinawatra

Paetongtarn Shinawatra (tai: แพทองธาร ชินวัตร) (Bangkok, 21 d'agost de 1986) és una política i empresària tailandesa que ha exercit com a líder del Partit Pheu Thai des del 2023 i com a primera ministra de Tailàndia des del 2024.

## Biografia

Membre de la família de polítics Shinawatra, és la filla petita de Thaksin Shinawatra (primer ministre del 2001 al 2006) i una neboda de Yingluck Shinawatra (primera ministra del 2011 al 2014).

### Primera ministra

Després de la deposició de Srettha Thavisin per una sentència del Tribunal Constitucional de Tailàndia pel nomenament de Pichit Chuenban com a ministre, quan havia estat a la presó per intentar subornar membres del Tribunal Suprem, Paetongtarn Shinawatra fou la nomenada pel seu partit per succeïr-lo. És la persona més jove de la història tailandesa a convertir-se en primera ministra i la segona dona que ocupa el càrrec.

## Referències

* 1 2 Reuters «Paetongtarn Shinawatra becomes Thailand’s youngest prime minister» (en anglès). CNBC, 16-08-2024 [Consulta: 17 agost 2024].
* ↑ «New Shinawatra may lead the next quest for power as Pheu Thai aims for 14 million members» (en anglès britànic). Thai Examiner, 21-03-2022. Arxivat de l'original el 3 June 2023. [Consulta: 29 abril 2022].
* ↑ «Young Shinawatra appointed Pheu Thai chief adviser for innovation» (en anglès). Bangkok Post, 28-10-2021 [Consulta: 17 agost 2024].
* ↑ «Paetongtarn Shinawatra becomes Thailand's youngest prime minister» (en anglès). CNBC, 16-08-2024. [Consulta: 23 desembre 2024].
* ↑ «Thailand's Pheu Thai party picks Paetongtarn Shinawatra as PM candidate» (en anglès). France 24, 15-08-2024. [Consulta: 23 desembre 2024].
# Formiguer dorsicastany

El formiguer dorsicastany (Poliocrania exsul) és una espècie d'ocell de la família dels tamnofílids (Thamnophilidae) i única espècie del gènere Poliocrania Isler, Bravo et Brumfield, 2013.

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc de la selva pluvial, clars i densa vegetació secundària a les terres baixes del vessant del Carib de Nicaragua, Costa Rica, Panamà, oest de Colòmbia i oest de l'Equador.

## Taxonomia

Tradicionalment inclosa al gènere Myrmeciza, va ser ubicada al monotípic gènere Poliocrania arran estudis de primers del present segle. Alguns autors però, consideren la població des de la província de Darién (Panamà) cap al sud, una espècie diferent:
* Poliocrania maculifer (Hellmayr, 1906) - formiguer cuacurt.

## Referències

* ↑ formiguer dorsicastany«Formiguer dorsicastany». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
* ↑ ML Isler, GA Bravo et RT Brumfield. 2013. Taxonomic revision of Myrmeciza (Aves: Passeriformes: Thamnophilidae) into 12 genera based on phylogenetic, morphological, behavioral, and ecological data. Zootaxa 3717(4): 469–497.
* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan 2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge
* ↑ formiguer cuacurt«Formiguer dorsicastany». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/05/2021(català)
# Art topiària

L'art topiària és una pràctica de la jardineria que consisteix a donar formes artístiques a les plantes mitjançant l'esporga. El seu origen es troba en la jardineria dels romans i va continuar durant el Renaixement italià, fins a arribar al punt culminant amb André Le Nôtre, realitzador dels jardins de Versalles el 1662, que va donar a les plantes (principalment el boix) formes còniques i piramidals.
En l'estil dels jardins de l'època victoriana a l'Anglaterra del segle xix, les formes utilitzades en l'art topiària van ser rodes, mitges llunes, rombes, cors, arcs i papallones.
Per donar la forma desitjada a una planta es necessiten normalment uns quants anys d'intervencions, que consisteixen, entre altres tècniques, a utilitzar motlles i filferros per guiar el creixement i a fer servir diversos tipus de tisores d'esporga.
Algunes de les espècies vegetals utilitzades, a més del boix, són les dels gèneres Ligustrum (oliveretes i troanes), Lantana (la lantana), Lonicera (lligaboscs i xuclamels) i Hedera (les heures), el Prunus laurocerasus (o llorer-cirer) i el romaní.

## Referències

* ↑ «art topiària | enciclopèdia.cat». [Consulta: 27 novembre 2021].

## Vegeu també

* Bonsai
* Parc del Laberint d'Horta

## Enllaços externs

* «Mosaicultura: un jardí ple de color», Espores. La veu del botànic (Revista de divulgació científica del Jardí Botànic de la Universitat de València), 16 d'agost 2014.
# La Volta (Moià)

La Volta és una via pública de Moià inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Carrer cobert que enllaça el carrer Casanova amb la plaça de l'Hospital. Fa aproximadament 4 metres d'alçada, 2 d'amplada i 12 de longitud. Està construït a base de grans carreus de pedra picada, molt regulars i disposats en filades. La coberta és en volta de canó. Al damunt hi ha edificat el cambril de l'església.

## Història

Fins a mitjans del segle xviii es tractava d'un carrer obert que, passant pel darrere de l'església anava cap al palau dels comtes, passant per la plaça de les gallines. L'any 1743, quan es va ampliar l'església per tal d'afegir-hi el cambril, hom decidí cobrir el carrer per tal d'edificar-hi al damunt.

## Referències

* 1 2 «La Volta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 juny 2020].
# John W. Collins

John William Collins, també conegut com a Jack Collins (Newburgh, Nova York, 23 de setembre de 1912 — 2 de desembre de 2001), fou un influent mestre d'escacs estatunidenc.
Es va convertir en mestre d'escacs en els anys 1930, i va instruir, entre d'altres, el futur Campió del món Bobby Fischer.

## Biografia

Collins va néixer i créixer a Newburgh (Nova York), però va viure la major part de la seva vida a Nova York. Va esdevenir mestre d'escacs els 1930. Fou una figura cabdal en els primers moments de l'organització dels escacs contemporanis, essent un dels primers editors d'escacs per correspondència a la revista Chess Review (que més tard es fusionaria amb Chess Life). Fou un dels pocs jugadors estatunidencs que varen destacar tant en el joc postal com sobre el tauler, i va guanyar el campionat d'escacs per correspondència dels Estats Units alhora que estava classificat com un dels millors jugadors de torneig. Va romandre actiu fins als 1960, i va representar els Estats Units en el primer Campionat del món d'escacs per correspondència.
Collins va ensenyar també molts dels millors jugadors joves estatunidencs, i la Federació d'escacs dels Estats Units el va reconèixer com al millor professor d'escacs del segle xx. Autor prolífic, va ensenyar centenars de jugadors a través dels seus llibres i articles, i fou coeditor de la novena edició de Modern Chess Openings. Collins fou també un líder i organitzador en l'àmbit dels escacs a la ciutat de Nova York.
El llibre de Collins My Seven Chess Prodigies, de 1975, inclou memòries d'un grapat dels seus estudiants que posteriorment esdevindrien alguns dels millors jugadors estatunidencs, com ara l'excampió del món Bobby Fischer, el GM William Lombardy, el columnista del New York Times GM Robert Byrne i l'MI Raymond Weinstein.

## Llibres

Publicacions de John W. Collins:
* My Seven Chess Prodigies. ISBN 0-671-21941-3. (1975) (en anglès).
* Maxims of Chess. ISBN 0-679-14403-X. (1978) (en anglès).
* Modern Chess Openings. ASIN B000LF0NMO. Novena edició, editat per Walter Korn i John W. Collins, 1957 (en anglès).

## Referències

* ↑ Dylan Loeb McClain «John W. Collins, 89, Dies; Was Fischer's Chess Tutor». New York Times, 04-12-2001.
* ↑ Llibres de John W. Collins.

## Enllaços externs

* Mor John W. Collins, als 89 anys (anglès)
# Mariano Antolín Rato

Mariano Antolín Rato (Gijón, 8 de desembre de 1943 - Motril, 9 de gener de 2024) escriptor asturià.
Va fer estudis de Filosofia i Dret a la Universitat d'Oviedo. Poc després d'acabar-los es va traslladar a Madrid, col·laborant a la creació de Acto y Voz i estant lligat a la promoció de diverses iniciatives editorials. Cultiva el relat de ficció. Traductor de reconegut prestigi de l'Anglès, Francès i Italià, col·labora regularment amb diferents editorials espanyoles, amb revistes i a premsa diària.

## Obres

* Cuando 900 mil mach aprox, premi de la Nova Crítica
* De vulgari Zyklon B manfestante
* Entre espacios intermedios:WHAMM!
* Mundo araña
* Campos unificados de conciencia
* Mar desterrado
* Abril blues
* Fuga en el espejo, premi Fernando Quiñones
# Jean François Probst

Jean François Probst (Ciutat de Luxemburg, 28 de juny de 1776 - 5 de febrer de 1842) va ser un polític luxemburguès. Va ocupar el càrrec com a alcalde de la ciutat de Luxemburg del 1802 al 1803.

## Referències

* ↑ Jonghemecht - Zeitschrift für heimatliches Theater, Schrift und Volkstum : Fascicule 10-11-12 (en luxemburguès), p. 252 [Consulta: 11 agost 2015Bibliothèque nationale Luxembourg. Luxemburgensia online].

## Vegeu també

* Llista d'alcaldes de la Ciutat de Luxemburg