OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mercedes Milà

María Mercedes Milà Mencos (Esplugues de Llobregat, Baix Llobregat, 5 d'abril de 1951) és una periodista i presentadora de televisió catalana. Durant la seva carrera ha presentat diversos programes d'entrevistes i debats, i a partir de l'any 2000, diverses edicions de la versió espanyola del concurs Gran Hermano.

## Família

Mercedes Milà és filla de Josep Lluís Milà, II comte de Montseny, neta de Josep Maria Milà i Camps, I comte de Montseny, besneta de Josep Maria Milà i Pi i de Ròmul Bosch i Alsina i rebesneta de Lluís Sagnier.
És germana de Lorenzo Milà i neboda de Miquel Milà, Alfons Milà, Lluís Maria Milà i Leopold Milà i Sagnier. És cosina germana de Leopold Milà i Vidal-Ribas i cosina segona de Lolita Bosch.
També és besneboda d’Alexandre Bosch, Ròmul Bosch i Catarineu, Josep Maria Sagnier i Vidal-Ribas, II marquès de Sagnier, Manuel Sagnier, Ignasi Sagnier, Josep Maria Sagnier i Sanjuanena i Pere Milà.
És rebesneboda d’Enric Sagnier, I marquès de Sagnier, i de Joaquim Sagnier i Villavecchia.
També és cosina d’Álvaro Bultó i d’Ignasi Bultó i tia valenciana de Miki Arpa i Sete Gibernau.

## Programes presentats
### TVE

* Polideportivo (1974-1978), dirigit per Josep Fèlix Pons.
* Dos por dos (1978).
* Buenas noches (1982-1984).
* De jueves a jueves (1986).
* El martes que viene (1990).

### TV3

* Dilluns, dilluns (1988).

### Antena 3

* Queremos saber (1992-1993).
* Más que palabras (1995).
* Sin límites (1998).
* Queremos saber más (2002).

### Telecinco

* Gran Hermano (2000- 2015) (excepte la 3a edició)
* Diario de... (2004 - 2014)
* La Tribu (2009) - Amb Javier Sardà. (Estrena el 17 d'abril de 2009)

## Filmografia

* L'espantataurons (2004) (Veu de Katie Current).

## Referències

* ↑ «Información de actualidad». Universidad Pública de Navarra, 01-11-2005. Arxivat de l'original el 2005-11-01. [Consulta: 28 desembre 2022].
* ↑ «Mercedes Milà se despide oficialmente de Gran Hermano 17» (en castellà). La Vanguardia, 09-09-2016. [Consulta: 28 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Blog de Mercedes Milá a Telecinco.es
# Platja del Remolar (Viladecans)

La platja del Remolar és una platja natural del municipi de Viladecans (Baix Llobregat), situada dins de la Reserva Natural del delta del Llobregat. Limita a llevant amb la desembocadura de l'estany del Remolar, que la separa de la platja del Remolar del municipi del Prat de Llobregat, i a ponent amb desembocadura de la riera de Sant Climent, que la separa de la platja de Cal Francès. Orientada al sud-sud-est, té una longitud de gairebé 900 metres i una amplada mitjana de 60 metres, formada per sorra de gra mig, amb un pendent d'entrada a l'aigua moderat. Prop de la riera de Sant Climent hi ha una torre d'observació de la fauna, anomenada mirador de Can Francès o mirador de la Riera de Sant Climent. S'hi practica el nudisme.
Una gran part de la platja està ocupada per vegetació dunar i basses temporals d’aigua que són l'hàbitat d'un bon nombre d'aus del litoral. Està tancat l'accés a la platja de l'1 de març fins al 31 de juliol, i prohibit l'accés de gossos durant tot l'any, i no es fa neteja mecanitzada, per tal de facilitar la nidificació d'espècies en perill d'extinció. El 2018 va rebre el guardó de 'Platges Verges', que atorga l'ONG Ecologistes en Acció.
L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control quinzenal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent.

## Referències

* 1 2 «Platja del Remolar». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Tancada la platja del Remolar de Viladecans fins a finals de juliol per afavorir la nidificació d’espècies protegides». Àrea Metropolitana de Barcelona, 07-03-2024.
* 1 2 «Platja del Remolar». Ajuntament de Viladecans.
* 1 2 «Platja del Remolar - Pineda de Cal Francès». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Torre mirador de Cal Francès». Àrea Metropolitana de Barcelona.
* ↑ «Valors naturals». Ajuntament de Viladecans.
# Pou de gel del Torrent Gran

El Pou de gel del Torrent Gran és una obra d'Abrera (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pou de gel que compta amb una cúpula amb una obertura al centre a mode d'oculus i un accés a nivell de sòl. És possible que la façana estigués coberta per grans carreus escairats, que han anat desapareixent deixant a la vista una estructura de còdols. L'aparença exterior podria ser hexagonal, tot i que actualment és difícil de veure.
L'Ajuntament d'Abrera el pretén fer visitable, i fins fa poc es va utilitzar com a barraca per deixar-hi eines de la gent que treballa l'hort on es localitza el pou.
A pocs metres, a una cota inferior, hi ha una acumulació d'aigua natural a mode d'aiguamoll. És probable que es pugui relacionar amb les típiques basses associades a aquest tipus de pous que servien per produir gel.

## Referències

* 1 2 3 «Pou de gel del Torrent Gran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 17 gener 2019].
# Can Traver (Maià de Montcal)

Can Traver és un mas que dona el nom al veïnat del mateix nom al municipi de Maià de Montcal (Garrotxa). El Mas Llorenç és la masia principal i està protegida com a bé cultural d'interès local, amb un escut heràldic en relleu declarat bé cultural d'interès nacional.

## Arquitectura

Gran casal senyorial, situat a la plana de Maià de Montcal. És de planta rectangular i amplis teulats a quatre aigües. Els ràfecs estan adornats amb franges que reprodueixen motius geomètrics pintats de blanc i vermell. La façana principal mira a tramuntana i s'hi destaquen els baixos, la planta i el pis. Les obertures són d'arc rebaixat o allindanades i a les golfes s'obren finestres ovals. A migdia, disposa de subterrani i es remarca l'àmplia eixida a nivell de planta noble. El Mas Llorenç de Can Traver va ésser bastit amb carreus ben tallats, destacant els que emmarquen les obertures i formen els cantoners. El mobiliari interior, malgrat que no correspon a l'original del mas, és del segle xviii. També es conserva la biblioteca i cambres amb alcovats i llits de tradició olotina, a més d'una capella particular dedicada a Sant Miquel Arcàngel
És d'una sola nau i coberta amb volta ogival. El teulat és a dues aigües, ressaltant els ràfecs ornats amb dues sanefes de motius geomètrics. Amplis ulls de bou donen llum a l'interior. L'accés, des del mateix mas, es fa per una àmplia porta als peus de la nau. L'accés des de l'exterior es realitza per una petita porta situada a la façana de tramuntana que conserva en una de les dovelles la inscripció: "ALS 22 DE / ABRIL DE / ANY / 1762".
Trull: Disperses pels jardins conserva nombroses piques molt grans -entre 80 cm de diàmetre fins a peces de 140 x 50 cm-, mentre que a l'interior del casal premses i altres útils de fusta.
A la llinda de la porta principal del Mas Llorenç de Can Traver hi ha la inscripció: "DON JOAN DE TRAVER Y LLORENS 1803", amb un escut en relleu a la part superior.
L'escut, que està envoltat d'una motllura i d'una inscripció que diu: "TRINUS ET UNUS DEUS", té forma oval amb tres barres en diagonal i una que les creua perpendicularment.

## Història

No s'han trobat dades històriques que facin referència a les masies de Can Traver ni al veïnat del mateix nom. Possiblement, l'antiga estada de la família Traver estava situada a ponent del gran mas actual, una zona on hi ha finestres del segle xiii i d'estil gòtic corresponents al XV. Coincidint amb la gran puixança del camp català dels segles XVII-XVIII la família va ampliar la seva estada, construint la gran casa senyorial, unida a l'anterior a l'altura del primer pis, fent petites reformes en el decurs del segle xix.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas Traver». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 setembre 2013].
* ↑ «Escut de Can Traver». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 setembre 2013].
# Murat Karayılan

Murat Karayılan (kurd: Mirad Qarayîlan) (Birecik, 5 de juny de 1954) va ser el líder en funcions del Partit dels Treballadors del Kurdistan (PKK) des que el seu fundador i líder, Abdullah Öcalan, va ser empresonat el 1999.

## Biografia

Karayılan va acabar els seus estudis en una escola de formació professional de maquinària i es va unir al PKK el 1979. Fou actiu en la seva província natal de Şanlıurfa fins que es va haver d'exiliar a Síria quan es va produir el cop d'estat del 1980 a Turquia. Més endavant, Karayılan va fer una crida als kurds perquè deixessin de servir a les Forces Armades de Turquia, deixessin de pagar impostos i no fessin servir la llengua turca.
El 14 d'octubre de 2009, l'Oficina de Control d'Actius Estrangers (OFAC) del Departament del Tresor dels Estats Units posà en el seu punt de mira els principals dirigents del PKK, i qualificà com a destacats narcotraficants estrangers, Murat Karayilan, el cap del PKK i els membres d'alt rang Ali Rıza Altun i Zübeyir Aydar. De conformitat amb la Kingpin Act, la designació va congelar els béns que aquestes tres persones poguessin tenir sota jurisdicció dels EUA i va prohibir als ciutadans estatunidencs realitzar transaccions financeres o comercials amb ells.
L'agost de 2011 es va afirmar que havia estat capturat per les forces iranianes, una afirmació negada per l'Iran i el PKK.

## Referències

* ↑ «Foreign Terrorist Organizations» (en anglès). [Consulta: 29 setembre 2023].
* ↑ «Karayilan: la milícia del PKK "hauria d'intervenir ara" per a defensar "la resistència"». Nationalia, 30-03-2016. [Consulta: 29 setembre 2023].
* ↑ «Karayilan: 'Seguid a los valientes'» (en castellà), 29-03-2023. [Consulta: 29 setembre 2023].
* ↑ «PKK’s Murat Karayılan blames Turkey for soldiers’ deaths» (en anglès americà). Medya News, 16-08-2023. [Consulta: 29 setembre 2023].
* ↑ «Kurdish PKK rebel leader, Karayilan, softens tone in Turkish conflict» (en anglès). ekurd daily, 01-01-2011. [Consulta: 29 setembre 2023].
* ↑ Murat Karayılan yakalandı mı? Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., 13 agost del 2011 (turc)
* ↑ S'esvaeix la fi del conflicte turc-kurd Arxivat 2017-11-13 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ «Interview with PKK commander» (en anglès). [Consulta: 29 setembre 2023].
* ↑ Press Center «Treasury Designates Three Leaders of the Kongra-Gel as Significant Foreign Narcotics Traffickers». Departament del Tresor dels Estats Units, 14-10-2009 [Consulta: 23 abril 2011]. (anglès)
# Pont Anítxkov

El pont Anítxkov (en rus: Ани́чков мост) és el primer pont i el més famós dels que travessen el riu Fontanka a Sant Petersburg, Rússia. El pont actual, construït entre els anys 1841 i 1842 i reconstruït entre 1906 i 1908, combina una forma simple amb detalls elaborats. A més de les seues quatre cèlebres escultures de cavalls (1849–50), té baranes de ferro ornades que el distingeixen d'altres estructures similars de la ciutat. El pont apareix esmentat en les obres d'Aleksandr Puixkin, Nikolai Gógol i Fiódor Dostoievski.

## Història

El 1715-16, Pere I de Rússia va ordenar construir el primer pont i el va anomenar en honor de l'enginyer que el va construir, Mikhaïl Anítxkov. El pont estava fet de fusta amb diverses obertures i construït sobre pilars dipositats sobre el riu Fontanka; el disseny va estar a càrrec de Domenico Trezzini. En l'actualitat no queden restes d'aquest primer pont.
El 1721, a mesura que la ciutat anava creixent i s'incrementava el tràfic del riu, es van revelar nous plànols per crear un nou pont llevadís. El pont Anítxkov va ser un dels set ponts llevadissos de pedra amb tres obertures i torres que travessaven el riu Fontanka a la fi del segle xviii, dels quals el pont Lomonósov i el pont Stary Kalinkin encara romanen en peus. En aquell moment, l'Anítxkov era una de les atraccions més populars de l'avinguda Nevski i apareixia en nombroses il·lustracions i pintures.
Cap a la dècada del 1840, es va començar a considerar que el disseny del segle xviii, especialment les enormes torres, no estaven d'acord amb l'enorme augment del tràfic que travessava el pont sota l'avinguda Nevski. Entre 1841 i 1842 es va construir en el mateix lloc una estructura de major grandària, més adequada per a l'ample de l'avinguda, sota la supervisió del tinent general Andrei Gotman. El nou pont estava fet de pedra i tenia tres obertures tancades amb arcs subtils: aquesta forma simple i concisa es corresponia bé amb les reixes de ferro que vorejaven el pont i les sirenes col·locades sobre els carrils, dissenyades originalment per Karl Friedrich Schinkel per al Pont Palatí de Berlín.

## Els cavalls

Les quatre estàtues de cavalls que es troben sobre el pont van ser dissenyades per l'escultor rus Peter Clodt von Jürgensburg i són uns dels llocs de referència més recognoscibles de la ciutat. La temàtica deriva dels marbres colossals romans, sovint identificats amb els Dioscurs, situats en el Quirinal, Roma. Les escultures mostren a quatre homes nus domant cavalls salvatges.

## Bibliografia

* Yu. B. Nóvikov, Mostý i náberezhnye Leningrada, Lenizdat: Sant Petersburg (Rússia), ISBN 5-289-00690-7

## Referències

* ↑ «Аничков мост». Best bridge. [Consulta: 3 setembre 2012].
* ↑ Travel Saint Petersburg, Russia for Smartphones and Mobile Devices - City Guide, Phrasebook, and Maps. MobileReference, 2007 [Consulta: 3 setembre 2012].
# Steven López

Steven López o Steven Lopez (Nova York, Estats Units 1978) és un taekwondista nord-americà, guanyador de tres medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 9 de novembre de 1978 a la ciutat de Nova York, fill d'exiliats nicaragüencs. És germà dels també taekwondistes i medallistes olímpics Diana López i Mark López.

## Carrera esportiva

Va participar, als 21 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu del 2000 realitzats a Sydney (Austràlia), on aconseguí guanyar la medalla d'or en la prova masculina de pes lleuger (58–68 kg). En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia) aconseguí revalidar el seu títol olímpic, si bé en aquesta ocasió en la categoria masculina de pes mitjà (68–80 kg.). En els Jocs Olímipcs d'estiu de 2008 realitzats a Pequín (Xina) aconseguí guanyar la medalla de bronze en aquesta última categoria.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat 5 medalles en el Campionat del Món de taekwondo, totes elles d'or. En els Jocs Panamericans ha aconseguit dues medalles, una d'elles d'or.

## Enllaços externs

* (anglès) usa-taekwondo.us - Steven Lopez Arxivat 2010-11-29 a Wayback Machine.
# Duncan Liddel

Duncan Liddel (Aberdeen, 1561 $^{(Gregorià)}$ - Aberdeen, 17 de desembre de 1613) va ser un metge i matemàtic anglès que va estudiar i treballar al continent europeu.

## Vida i obra

Liddel es va matricular a la universitat de Frankfurt de l'Oder el 1579 on va estudiar sota John Craig, després d'haver cursat estudis previs al King's College d'Aberdeen (actualment universitat d'Aberdeen). Va fer una estança a la universitat de Breslau (entorn de 1582), on va estudiar amb el matemàtic Paul Wittich.
Després de graduar-se va estar a la universitat de Rostock fins que el 1591 va ser contractat com professor de matemàtiques de la universitat de Helmstedt en la qual va romandre fins al 1607, exercint també com metge de la cort. Aquest any va retornar a Escòcia, on es va dedicar a l'ensenyament i la filantropia, promovent l'estudi de les matemàtiques a les tres universitat escoceses de la época.
Liddel va ser molt diligent en publicar les seves obres de medicina, com per exemple les Disputationes medicinales (1607) o la Ars Medica (1607), però no va ser tan sistemàtic amb les seves obres matemàtiques, entre les quals es trobaria una introducció a les matemàtiques , avui perduda, titulada Parerga Mathematica (1595), on descrivia el sistema geo-heliocèntric inventat per Tycho Brahe.

## Referències

* ↑ Omodeo, 2011, p. 4-5.
* ↑ Omodeo, 2012, p. 300.
* ↑ Omodeo, 2011, p. 6.
* ↑ Omodeo, 2013, p. 45.
* ↑ Omodeo i Friedrich, 2016, p. 85-86.
* ↑ Omodeo, 2012, p. 300-301.
* ↑ Omodeo, 2011, p. 11-12.
* ↑ Omodeo, 2013, p. 47.

## Bibliografia

* Omodeo, Pietro Daniel «Sixteenth Century Professors of Mathematics at the German University of Helmstedt» (en anglès). Max Planck Institute for the History of Science, Preprint 417, 2011, pàg. 1-22.
* Omodeo, P.D.. «The German and European Network of the Professors of Mathematics at Helmstedt in the Sixteenth Century». A: Antoni Roca-Rossell. The Circulation of science and technology (en anglès). Societat Catalana d'Història de la Ciència i la Tecnologia, 2012, p. 294-301. ISBN 978-84-9965-108-8.
* Omodeo, Pietro Daniel «L’iter europeo del matematico e medico scozzese Duncan Liddel» (en italià). Max Planck Institute for the History of Science, Preprint 438, 2013, pàg. 1-78.
* Omodeo, Pietro Daniel; Friedrich, Karin. Duncan Liddel (1561-1613): Networks of Polymathy and the Northern European Reinassance (en anglès). Brill, 2016. ISBN 978-90-04-31065-0.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Duncan Liddel» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# Ca l'Anglès (Vallclara)

Ca l'Anglès és una obra de Vallclara (Conca de Barberà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció cantonera de planta baixa i dos pisos, realitzada amb pedra i morter, i carreus a les obertures. No hi ha ornamentació a la façana principal.
La particularitat de l'edifici es troba en les grans portades adovellades en arc de mig punt. Les finestres del primer pis i també els balcons presenten grans carreus a mode de marc. Al segon pis hi ha finestres més petites amb arcs de mig punt fets en maó.
La coberta és de teula a dues vessants, sobresortint en la façana a mode de cornisa.
Al sostre es pot veure una creu que podria assenyalar una anterior dependència eclesiàstica.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ca l'Anglès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].

## Enllaços externs

* «Ca l'Anglès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Consell Comarcal Conca de Barberà.
# Hipposideros scutinares

Hipposideros scutinares és una espècie de ratpenat de la família dels hiposidèrids. Viu a Laos i el Vietnam. El seu hàbitat natural són les coves situades en zones de relleu calcari. Està amenaçat per la pertorbació del seu hàbitat i, a Laos, possiblement per la caça. El seu nom específic, scutinares, deriva dels mots llatins scutum ('escut') i nares ('nas' o 'narius'), en referència a la forma de la fulla nasal.

## Referències

* ↑ Francis, C.; Bates, P. Hipposideros scutinares. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 12 setembre 2014.
* ↑ Robinson, M.F., P.D. Jenkins, C.M. Francis i A.J.C. Fulford «A new species of the Hipposideros pratti group (Chiroptera, Hipposideridae) from Lao PDR and Vietnam». Acta Chiropterologica, 5(1), 2003, pàg. 31–48.
# Susanna van Steenwijk

Susanna van Steenwijk, nascuda com a Susanna Gaspoel, (Leiden, 1601 - Amsterdam, enterrada el 2 d'agost de 1664) va ser una pintora neerlandesa d'exteriors arquitectònics, activa en Leiden i Amsterdam.
El pare de Susanna Johan Gaspoel, va ser enterrat l'any 1622 en Westham a Anglaterra, quan cap dels seus tres fills havien complert els 21 anys. El 1630 Susanna va contreure matrimoni amb el pintor arquitectònic Hendrick van Steenwijk el Jove, que era 20 anys major que ella. Van batejar un fill en Amsterdam el 1632 i un altre en Leiden el 1634.
Les seves pintures més conegudes són de la dècada de 1640, i van estar realitzades en Leiden i Ámsterdam. Igual que el seu marit ella també va realitzar pintures d'interiors d'església i un dibuix d'un interior d'església se li coneix amb la data de 1664 i signat com: «Susanna v. Steenwijk».

## Referències

* 1 2 3 4 «Gaspoel, Susanna (na 1602 1664?)». historici.nl. [Consulta: 17 abril 2016].
* 1 2 Susanna van Steenwijk,Grove Art Online. Oxford University Press.
* ↑ «Susanna van Steenwijck» (en neerlandès). RKD. [Consulta: 17 abril 2016].
# Fagner Conserva Lemos

Fagner Conserva Lemos (11 de juny de 1989) és un futbolista brasiler. Va formar part de l'equip brasiler a la Copa del Món de 2018.

## Referències

* ↑ «Wolfsburg signs Fagner to four-year deal». sportsnet.ca, 24-07-2012. [Consulta: 20 juliol 2013].
* ↑ «Timão compra 50% de Fagner, e Edilson assina contrato com o clube». globoesporte.globo.com, 05-01-2015. [Consulta: 14 agost 2015].
* ↑ Tite convoca seleção pela 1ª vez com 7 campeões olímpicos e 3 novidades
# Teotim

Teotim és el nom dels següents personatges:
* Teotim (historiador), escriptor de l'antiga Grècia sobre història local de Cirene, Rodes, Itàlia i Egipte
* Teotim de Tomis, bisbe de Tomis, autor cristià del segle iv
* Teotim d'Elis, campió olímpic en boxa l'any 308 aC, del qual hi havia una estàtua a Olímpia descrita per Pausànies
* Teotim (escultor), escultor del segle ii aC autor d'una escultura trobada a Tenos
* Teotim de la Fòcida, pare de Filomel i Onomarc, generals de la Guerra Sagrada el segle iv aC
* Teotim l'Hagiògraf, escriptor grec del segle x
* Teotim, filòsof estoic: nom probablement erroni per Diotim
# Torre de Can Triter

La Torre de Can Triter o Torre d'Onofre Arnau o Torre de Can Tria és una obra de Mataró (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La torre de Can Triter, de planta rectangular i coberta a dues aigües, estava vinculada a la masia del mateix nom. De la torre destaquen els carreus de pedra de les cantonades, el finestral gòtic i les espitlleres del tercer nivell de la torre. Al costat es troben les restes d'un antic dipòsit de pedra de planta circular. A pocs metres se situen les restes dels antics murs de la masia del castell. La torre ha estat restaurada recentment.

## Història

"Seguint l'evolució cronològica dels noms de la localitat, a la fi del segle xi, hom registra l'aparició del topònim "Mataró" (escrit Matero). Així escrit ja apareix a l'any 1098 per anomenar el castell situat prop de la masia,, avui dia desaparegut, que es trobava aixecat al turó d'Onofre Arnau, a llevant de la ciutat, i que documents anteriors a la referida data anomenada castell o Torre de Mata".

## Referències

* ↑ La Torre d'Onofre Arnau [Consulta: 3 setembre 2020].
* 1 2 «Torre de Can Triter». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Cal Sastre (Vallfogona de Riucorb)

Cal Sastre és una casa d'habitatge renaixentista de Vallfogona de Riucorb (Conca de Barberà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Està situada al carrer del Forn. Fou realitzada en paredat i les cobertes són de teula. Presenta tres plantes. A la planta baixa hi ha una porta de garatge. A la planta principal la porta d'accés a la casa, emmarcada amb carreus, presenta una punta gòtica esculpida. També hi ha dues finestres renaixentistes amb ampit i motllura guardapols. A la part superior d'una hi ha un escut gravat amb la data de 1568. La planta superior és la menys artística i presenta dues portes sortides de balcó.

## Referències

* 1 2 «Cal Sastre - Vallfogona de Riucorb». Pobles de Catalunya. [Consulta: 9 maig 2020].
* ↑ «Cal Sastre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 febrer 2019].