OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Borea (albedo)

Borea és una característica d'albedo a la superfície de Mercuri, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 75 ° latitud N i 360 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1976 i fa referència a una característica d'albedo del quadrangle Borealis (H-1).

## Referències

* ↑ "Borea (albedo)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Mapa de Mercuri». Google Mercury.
# 256
## Esdeveniments

* Imperi Romà: La frontera del Rin és atacada pels germànics.
* Trebisonda (Pont): La ciutat és saquejada pels gots.
* Seugma (Commagena): La ciutat és ocupada i destruïda per Shapur I de Pèrsia.

## Naixements

* Narbona (Provença): Sant Sebastià màrtir. (m. 287)
* Còrdova (Bètica): Hosi, bisbe. (m. 359)
# Les Molleres

Les Molleres és un mas al terme de Sant Joan les Fonts (la Garrotxa) a l'oest del Volcà de la Canya.

## Arquitectura

És una casa de planta rectangular amb el teulat a dues aigües i les vessants vers les façanes laterals. Va ser bastit amb pedra volcànica i pedra poc escairada llevat dels cantoners i dels carreus que emmarquen algunes obertures. Disposa de baixos, pis i golfes. Posteriorment es construïren diferents cossos annexos al mas, desfigurant la fàbrica primitiva. Cal destacar la façana de migdia amb una arcada de punt rodó a la cabana, dues finestres rectangulars amb llinda de fusta i carreus tallats, i quatre badius a les golfes. Davant del mas es conserva una senzilla i antiga pallissa bastida amb pedra volcànica composta de baixos i pis. L'estat actual del mas és totalment ruïnós.

## Història

La seva etimologia arrenca de la paraula llatina "mollere", usada en plural que té el significat de camps o terres esponjoses. En l'acta de consagració de la parròquia de Sant Esteve de la vall de Bianya (any 985) aquest mas se cita amb el nom de "locum quae vokant Moleria". Va tributar al priorat de Sant Joan les Fonts i al benefici instituït en l'altar de Sant Josep de l'església parroquial de Sant Esteve d'Olot des de l'any 1492. Hereus d'aquest mas foren: Marquesa (1233), Maria (1372), Beatriu (1375), Guillem (1389), Pere (1418), Miquel (1492) etc. fins a arribar a Gaspar (1836 - 1861).

## Referències

* 1 2 «Mas les Molleres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].

## Vegeu també

* Les Mulleres, jaciment arqueològic al mateix lloc.
# Carlota Amàlia de Nassau-Dillenburg

Carlota Amàlia de Nassau-Dillenburg (en alemany Charlotte Amalie von Nassau-Dillenburg) (Dillenburg, Alemanya, 13 de juny de 1680 - Biebrich, 11 d'octubre de 1738) va ser una noble alemanya. Era filla del príncep Enric de Nassau-Dillenburg (1641-1701) i de la princesa Dorotea Elisabet de Schlesien-Liegnitz (1646-1691).

## Matrimoni i fills

El 15 d'abril de 1706 es va casar amb Guillem Enric de Nassau-Usingen (1684-1718), fill de Wolrad de Nassau-Usingen (1635-1702) i de Caterina de Croy-Roeulx (1637-1686). El matrimoni va tenir nou fills:
* Francesca (1707-1750)
* Enric (1708-1708)
* Amàlia (1709-1709)
* Guillem (1710-1710)
* Carles (1712-1775), príncep de Nassau-Usingen, casat amb Cristina Guillemina de Saxònia-Eisenach 1711-1740).
* Lluís (1714-1714)
* Hedwig (1714-1786)
* Joana (1715-1716)
* Guillem de Nassau-Sarrebrück, príncep de Nassau-Sarrebrück, casat amb Sofia d'Erbach (1725-1795).
Després de la mort del seu marit, el 1718 Carlota Amàlia va exercir de regent fins que el príncep Carles arribà a la majoria d'edat.

## Enllaços externs

* Genealogia de la Casa de Nassau Arxivat 2011-07-20 a Wayback Machine.
# Solitudo Helii

Solitudo Helii és una característica d'albedo a la superfície de Mercuri, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -10 ° latitud N i 180 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1976 i fa referència a una característica d'albedo del mapa d'Antoniadi.

## Referències

* ↑ "Solitudo Helii". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Mapa de Mercuri». Google Mercury.
# 319
## Esdeveniments

* L'emperador Constantí prohibeix la separació de families d'esclaus en canviar de propietari.
* Arri viatja a Nicomèdia per invitació d'Eusebi, després ser acusat d'heretgia i condemnat pel Patriarca d'Alexandria, Alexandre d'Alexandria, originant la controvèrsia arriana.
* A l'Índia, Chandragupta I succeeix al seu pare Ghatotkacha com a regent de l'Imperi Gupta.

## Naixements

Bassià, religiós i sant italià, primer bisbe de Lodi.

## Necrològiques

* Heraclea Pontica (Bitínia): Sant Teodor el General, màrtir.
* Ghatotkacha, emperador indi.
# Giovanni Bianchini

Giovanni Bianchini (1410 - 1469) (en llatí, Johannes Blanchinus) va ser un professor de matemàtica i astronomia italià. Va ser el primer matemàtic europeu a utilitzar fraccions decimals en notació posicional, i a exposar les lleis del càlcul amb xifres negatives.

## Semblança

Va treballar a la Universitat de Ferrara i com a astròleg en la cort de Leonello d'Este. Se li associa amb Georg von Peuerbach i amb Regiomontanus. Va mantenir correspondència amb Regiomontanus en 1463–1464, en la qual s'esmenten els treballs de Bianchini titulats: Primum mobile (amb taules astronòmiques incloses), Flores almagesti, i Compositio instrumenti.
Bianchini va ser el primer matemàtic a Europa que va utilitzar fraccions decimals posicionals en les seves taules trigonomètriques, al mateix temps que Al-Kaixí en Samarcanda. En el seu De arithmetica, (una part del Flors almagesti), utilitza operacions amb nombres negatius i expressa les lleis d'operació dels signes aritmètics.
Probablement va ser el pare del fabricant d'instruments Antonio Bianchino.

## Obra

* Luminarium atque planetarum motuum tabulae octoginta quinque.
* Silvio Magrini (ed.), Joannes de Blanchinis ferrariensis i il suo carteggio scientifico col Regiomontano (1463-64), Zuffi, 1916 — Cartes científiques intercanviades per Bianchini i Regiomontanus

## Eponimia

* El cràter lunar Blanchinus porta aquest nom en el seu honor.

## Vegeu també

* Giovanni Bianchini no ha de ser confós amb altres dos italians de nom semblant que també tenen cràters lunars dedicats amb els seus propis noms: Francesco Bianchini (1662–1729) (amb el cràter lunar Bianchini), i Giuseppe Biancani (1566–1624) (amb el cràter lunar Blancanus).

## Referències

* ↑ «Bianchini, Giovanni» (en italià). Enciclopedia Treccani. [Consulta: 27 novembre 2018].
* ↑ Bianchini, Giovanni. Johann Herwagen. Luminarium atque planetarum motuum tabulae octoginta quinque (en llatí), 1553.
* ↑ "Blanchinus (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)

## Enllaços externs

* Institute and History of the Museum of Science
* Antonio Bianchini
# CSO Pepica la Pilona

Centre Social ocupat Pepica la Pilona va ser un Centre Social ocupat de la Ciutat de València, situat al número 43 del Carrer Pavía, al barri del Cabanyal-Canyamelar. L'edifici va ser ocupat durant vora 10 anys entre 1998 i 2006. Juntament amb el CSO Malas Pulgas, és un dels centres ocupa més importants de la història d'este moviment a València Ciutat.

## Història

L'ocupació portava el nom de Pepica la Pilona, una carismàtica dona del Barri del Cabanyal que, aparentment, estava boja i practicava la prostitució.
L'edifici ocupat es trobava als antics tallers de la Indústria Metal·lúrgica Valenciana, un edifici que en el moment de l'ocupació es trobava abandonat i sols era utilitzat per drogoaddictes per a injectar-se. L'edifici es trobava cremat, i als anys 40 era utilitzat pel seu propietari per a oferir suport logístic a l'Alemanya Nazi durant la Segona Guerra Mundial.
La Pilona es va ocupar el dia 27 de setembre de 1998, i va ser desallotjat el 13 d'agost de 2006, després que es detectara un incendi a l'edifici.

## Referències

* ↑ Okupas De todos ellos merece una parada especial Malas Pulgas, un edificio de la calle Doctor Lluc ocupado el 7 de abril de 2000. Junto con Pepica La Pilona se convirtió en centro de la actividad alternativa, centro de reunión y esparcimiento del colectivo y santo y seña de sus reivindicaciones. - notícia a Levante-EMV del 3 de febrer de 2008 (castellà)
* ↑ CENTRE SOCIAL OKUPAT "PEPIKA LA PILONA" escric a un bloc hostajat al web de la Universitat de València [consulta: 22 d'agost de 2012]
* ↑ Varios jóvenes "okupan" una fábrica del Cabanyal contra el plan de Blasco Ibáñez, El País, 6 de novembre de 1998 (castellà)
* ↑ Queman el CSO La Pilona (València) recull fet pel Grup Antimilitarista "La Tortuga"], 18 d'agost de 2006 (castellà) (català)
* ↑ Web sobre La Pilona [Consulta:23 d'agost de 2012]
* ↑ Arde una casa habitada por okupas frente a las Arenas, Las Provincias, 14 d'agost de 2006 (castellà)
# Rectoria (Santa Pau)

La Rectoria és una obra de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situada al costat de l'església parroquial i dins la plaça porticada o Firal dels Bous. De planta rectangular, consta de planta baixa i dos pisos; cal destacar la bonica finestra d'estil gòtic situada a la façana principal, a l'altura del primer pis. Està emmarcada per un guardapols acabat amb la figura de dos animals alats -possiblement lleons. Va ser realitzada amb carreus molt ben escairats a les obertures.

## Història

La fortalesa dels senyors de Santa Pau servia de muralla per la banda sud-oest. És el lloc més antic de la vila; la plaça porticada -o Firal dels Bous- i l'església, corresponen a l'època d'expansió propugnada pels barons.

## Referències

* 1 2 «Rectoria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Solitudo Maiae

Solitudo Maiae és una característica d'albedo a la superfície de Mercuri, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -15 ° latitud N i 155 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1976 i fa referència a una característica d'albedo del mapa d'Antoniadi.

## Referències

* ↑ "Solitudo Maiae". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Mapa de Mercuri». Google Mercury.
# Variabilitat genètica

La variabilitat genètica és una mesura de la tendència dels genotips individuals d'una població a variar d'un altre genotip. La variabilitat és diferent de la diversitat genètica, la qual és la quantitat de variació vista en una població particular. La variabilitat d'una característica descriu fins a quin punt aquesta característica tendeix a variar en resposta a les influències genètiques i mediambientals. La variabilitat genètica dins una població és important per a la biodiversitat perquè, sense variabilitat, esdevé difícil per una població adaptar-se als canvis en el medi ambient i, per tant, la fa més propensa a l'extinció.
Factor important en l'evolució, la variabilitat genètica també afecta la susceptibilitat diferencial dels organismes a les malalties i la sensibilitat a les toxines i drogues.

## Causes

Hi ha moltes causes de la variabilitat genètica en una població:
* Recombinació homòloga
* Immigració, emigració, i translocació d'espècies.
* Poliploïdia.
* Centròmers difusos.
* Mutacions genètiques.

## Referències

* 1 2 Variation and Variability. Yale University, 1995 [Consulta: 24 maig 2007]. Arxivat 2011-09-29 a Wayback Machine.
* ↑ Sousa, P., Froufe, E., Harris, D.J., Alves, P.C. & Meijden, A., van der. 2011. Genetic diversity of Maghrebian Hottentotta (Scorpiones: Buthidae) scorpions based on CO1: new insights on the genus phylogeny and distribution. African Invertebrates 52 (1). Arxivat 2011-10-04 a Wayback Machine.
* ↑ Ehrich, Dorothy and Per Erik Jorde «High Genetic Variability Despite High-Amplitude Population Cycles in Lemmings». Journal of Mammalogy, 86, 86.2, 2005, pàg. 380–385. DOI: 10.1644/BER-126.1.
* ↑ Linhart, Yan and Janet Gehring «Genetic Variability and its Ecological Implications in the Clonal Plant Carex scopulurum Holm. In Colorado Tundra». Arctic, Antarctic and Alpine Research, 35, 35.4, 2003, pàg. 429–433. DOI: 10.1657/1523-0430(2003)035[0429:GVAIEI]2.0.CO;2. ISSN: 1523-0430.
* ↑ Wills, Christopher. Genetic Variability. NewYork: Oxford University Press, 1980.
# Patio de San Juan de la Cartuja de Porta Coeli, València

EL Patio de San Juan de la Cartuja de Porta Coeli, València és un quadre realitzat en 1896 pel pintor valencià Joaquim Sorolla i Bastida.

## Descripció

Es tracta d'una obra que pertany al llegat fundacional del Museu Sorolla. Mostra «el pati de Sant Joan de la Cartoixa de Porta Coeli», a València, il·luminat pel sol. A la dreta apareix un mur amb pedrís de maçoneria, porta de fusta i dues teuladetes. Al capdavant està l'arc d'ingrés, de mig punt, que condueix al vestíbul i una escalinata exterior de l'edifici. El pis superior presenta una galeria d'arcs rebaixats, sustentats sobre columnes, amb una teulada voladissa sobre permòdols.
Encara estant un tema ja tractat per altres artistes, Sorolla va descobrir la possibilitat d'oferir un toc personal dels patis; en aquest cas, deixa de banda els edificis grans i emblemàtics i se centra en interiors senzills i gairebé sense importància. Juga amb els efectes de sol i ombra a través d'una gamma d'ocres i grisos blavosos, per contrast amb el blanc de les parets. Aquest tipus d'obres posseeixen un mateix esquema: un primer pla buit que condueix la mirada cap al fons, on se situa una porta oberta.

## Referències

* ↑ «Red Digital de Colecciones de Museos de España - Patio de San Juan de la Cartuja de Porta Coeli, Valencia» (en castellà=). ceres.mcu.es. [Consulta: 25 novembre 2018].
* ↑ «Patio de San Juan de la Cartuja de Porta Coeli, Valencia - Patio de una casa valenciana - Mis Museos» (en castellà). mismuseos.net. [Consulta: 25 novembre 2018].
* ↑ Pons-Sorolla. Sorolla. Obras maestras (en castellà). El Viso, 2012. ISBN 978-84-95241-95-5.
# 1368
## Esdeveniments

* El Tibet, novament independent
* Carles V de França declara la guerra als anglesos, reprenent així la Guerra dels Cent Anys.
* Carles V de França funda la Biblioteca Reial al palau del Louvre, predecessora de la Bibliothèque nationale de France.
* Petrarca acaba Il canzoniere.
* Ampliació de la Gran Muralla Xinesa

### Països Catalans

* Martí l'Humà és nomenat comte de Besalú
* Corts de Barcelona

## Naixements

* 15 de febrer, Segimon I del Sacre Imperi Romanogermànic, a Nuremberg
* 3 de desembre, Carles VI de França, a París

## Necrològiques

* Andrea Orcagna, pintor gòtic italià.
# Platja de les Arenes

La platja de les Arenes (oficialment platja del Cabanyal) delimita al sud amb el port de València i al nord amb la platja de la Malva-Rosa amb una longitud de 1200m, amplària mitjana de 60 i una alta ocupació. D'arena fina i daurada, és una platja de caràcter urbà, un extens passeig marítim amb nombrosos i amplis locals que ocupen antigues cases de bany.
Disposa de tota mena de serveis així com àrees esportives i de jocs per a xiquets. És un lloc d'oci nocturn freqüentat entre els mesos d'abril i octubre.
Encara que el seu nom oficial siga platja del Cabanyal, popularment es coneix com a platja de les Arenes, nom que ve donat per l'antic Balneari de les Arenes, característic edifici que imita a un temple grec, actualment convertit en un hotel, que suposava un lloc de trobada per a la burgesia valenciana de finals del segle xix i inicis del xx.

## Referències

* ↑ «Ajuntament de València. PLATJA EL CABANYAL». www.valencia.es. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Can Daniel (C. del Pont,Santa Pau)

Can Daniel és una casa de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa de planta baixa amb dues gras portes d'accés i dos pisos superiors. Va ser bastida amb carreus ben tallats als angles de la casa i les obertures i amb pedra grollera la resta de murs. En una finestra del primer pis s'ha conservat la data de construcció de la casa: 1587 i el dibuix de dues roses encerclades. Fa pocs anys va ser acuradament restaurada.

## Història

La vila de Santa Pau deu la gran empenta constructiva als seus barons. A finals de l'època feudal es va bastir tot el reducte fortificat: muralles, castell, plaça porticada o firal dels bous i grans casals. Poc després es va bastir la Vila Nova, fora muralles, al vol de la Plaça de Baix; cal destacar els casals de Can Daniel i Can Cortada. Al segle xviii es construïren les cases del carrer del Pont i les del carrer de Sant Roc. En el segle passat s'edificaren les cases del Carrer Major.

## Referències

* 1 2 3 «Can Daniel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Third Lanark Athletic Club

El Third Lanark Athletic Club fou un club de futbol escocès de la ciutat de Glasgow.
Va ser fundat el 12 de desembre de 1872 com una branca del 3rd Lanarkshire Rifle Volunteers, i fou membre fundador de la Scottish Football Association (SFA) el 1872 i la Scottish Football League (SFL) el 1890. Fou un destacat club a començament del segle XX, guanyant la lliga escocesa la temporada 1903–04 i la copa en dues ocasions, 1889 i 1905.
El 8 de gener de 1966, el Glasgow Herald anuncià que la direcció del club estava pensant en la possibilitat de moure el club a la ciutat d'East Kilbride i de vendre l'estadi Cathkin Park per a construir-hi vivendes. Finalment desaparegué el 1967.
El club ha jugat als següents estadis:
* 1872–1903: Cathkin Park
* 1903–1967: New Cathkin Park

## Palmarès

* Lliga escocesa de futbol:
** 1903–04
* Scottish Football League Division Two:
** 1930–31, 1934–35
* Copa escocesa de futbol:
** 1888–89, 1904–05
* Glasgow Cup:
** 1903, 1904, 1909, 1963

## Referències

* ↑ Litster, John. Third Lanark: Life and Death of the Hi Hi. Programme Monthly, 2010. ISBN 978-0-95346-823-2.
* ↑ McEwan, Michael. The Ghosts of Cathkin Park: The Inside Story of Third Lanark's Demise. Birlinn General, 2021. ISBN 978-1-90971-598-1.
* ↑ Andrew Downie. «Strathbungo's Sharpshooters: Third Lanark». Bygone Bungo, 15-02-2017. [Consulta: 17 setembre 2018].
* 1 2 «Scotland - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 9 novembre 2018].
* 1 2 Ross, James M. «Scotland - List of Cup Finals». RSSSF, 12-02-2015. [Consulta: 30 maig 2015].
* ↑ Third Lanark moving to East Kilbride, The Glasgow Herald, 8 January 1966
* ↑ Chapter XL.—Third Lanark F.C. and Hampden Park, History of the Queen's Park Football Club 1867–1917, Richard Robinson (1920), via Electric Scotland
* ↑ «Third Lanark – the Hi-Hi's and the Lows! | Scotzine». Arxivat de l'original el 9 October 2011. [Consulta: 25 octubre 2011].
# Tricrena (albedo)

Tricrena és una característica d'albedo a la superfície de Mercuri, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 0 ° latitud N i 36 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1976 i fa referència a una característica d'albedo del quadrangle Kuiper (H-6).

## Referències

* ↑ "Tricrena (albedo)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Mapa de Mercuri». Google Mercury.
# 314
## Esdeveniments

* Constantinoble: Aprofitant l'absència de Licini I, Maximí Daia ocupa la ciutat i captura Heraclea.
* 30 d'abril - Heraclea (Pont): Licini I derrota Maximí Daia en una batalla prop de la ciutat.
* 8 d'octubre - Cibales (Pannònia): Constantí I el Gran derrota Licini I i acorden una pau molt favorable al primer.
* 31 de gener - Roma: Silvestre I és escollit papa, succeint Melquíades I.
* Jerusalem (Palestina): Macari I és nomenat bisbe de la ciutat.
* 1 d'agost - Arle (Gàl·lia Narbonesa): Se celebra a la ciutat un Concili per condemnar els donatistes.
* Ancira (Galàcia): Se celebra a la ciutat un concili cristià.
* Neocesarea (Pont): Se celebra a la ciutat un concili cristià.
* Cabira (Pont): Se celebra a la ciutat un concili cristià.

## Naixements

* Latòpolis (Tebaida): Sant Teodor de Tabenna, abat. (m. 367)
* Antioquia (Síria): Libani, sofista i retòric grec. (m. 391)

## Necrològiques

* 2 de gener - Roma: Melquíades I, papa.
* Tars (Cilícia): Maximí Daia, emperador romà, probablement enverinat.
# Dungans

Dungans o tungans (xinès tradicional: 東干族, xinès simplificat: 东干族, pinyin: Dōnggānzú, transcripció antiga: T'ung-kan; rus: Дунга́не, Dungane) és el nom turc donat als hui (xinesos musulmans) barrejats o influïts pels turcs al Turquestan oriental, que eren majoria al kanat de Komul i a Jungària. Al Kansu, Ningxia, Shensi i Tsinghai, els musulmans xinesos generalment no estaven influïts per pobles turquesos. Els dungans del Xinjiang eren uns 92.000 vers el 1945. Els dungans, tot i que musulmans com els uigurs del Turquestan oriental, eren, a diferència d'aquests, aliats amb el Kuomintang xinès que, al seu torn, era enemic de la població musulmana turca de Xinjiang. A la Xina, no hi ha estadístiques actualitzades dels dungans perquè són inclosos dins els Hui.
Ja l'emperador Qianlong (1735-1796) va establir grups de huis del Kansu i Shensi a la regió de l'Ili a l'entorn de Kuldja i, al segle xix, hi va haver altres emigracions. Amb l'enfonsament del règim de Muhammad Yakub Beg a Kashghària, molts musulmans que li donaven suport i no eren uigurs van emigrar a la zona de l'Ili en territori de la Rússia imperial i després de la Rússia Soviètica. Aquestes emigracions van originar els moderns dungans del Kirguizstan i del Kazakhstan; la majoria viuen a la vall del riu Txu, i tenen un fort sentiment de la seva identitat ètnica. La seva llengua (el dungan) és un dialecte del xinès del Kansu; el 1955, van adoptar l'escriptura ciríl·lica (amb 5 caràcters complementaris). Els dungans de la Unió Soviètica superaven els 100.000 el 1980. El 2010, s'estimava el seu nombre en 110.000, la majoria al Kirguizstan (60.000), però incloent-hi també els del Kazakhstan (40.000) i els de l'Uzbekistan (uns 10.000).

## Bibliografia

* Allès, Elisabeth. 2005. "The Chinese-speaking Muslims (Dungans) of Central Asia: A Case of Multiple Identities in a Changing Context, "Asian Ethnicity" 6, No. 2 (Juny): 121-134.
* Ding Hong. 2005. "A Comparative Study on the Cultures of the Dungan and the Hui People, "'Asian Ethnicity" 6, No. 2 (Juny): 135-140.
* Svetlana Rimsky-Korsakoff Dyer. 1979. "Soviet Dungan kolkhozes in the Kirghiz SSR and the Kazakh SSR (Oriental monograph series)". Faculty of Asian Studies, Australian National University. ISBN 0-909879-11-7
* Svetlana Rimsky-Korsakoff Dyer. Karakunuz: An Early Settlement of the Chinese Muslims in Russia Arxivat 2007-06-30 a Wayback Machine., traducció a l'anglès de V.Tsibuzgin i A.Shmakov. "Asian Folklore Studies", Vol. 51 (1992), pp. 243–279.
* 马通 (Ma Tong), "吉尔吉斯草原上的东干族穆斯林文化" (Dungans' Muslim culture on the grasslands of Kyrgyzstan) Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine., Series "丝绸之路上的穆斯林文化" (Muslim Cultures of the Silk Road), 2003-Apr-27. (xinès).
* Сушанло Мухамед, Имазов Мухаме. "Совет хуэйзў вынщүә". Фрунзе, "Мектеп" чубаншә, 1988. (Mukhamed Sushanlo, Mukhame Imazov. "Dungan Soviet Literature: textbook for 9th and 10th grade". Bixkek, 1988). ISBN 5-658-00068-8.
* Dungans Arxivat 2011-08-12 a Wayback Machine..

## Enllaços externs

* Dungans Forum (rus)
* Dungan, alfabet