OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Valente

Valente és el nom dels següents personatges:
* Antonio Valente (Nàpols, Regne de Nàpols, 1520 - 1580), organista i compositor
* Giovanni Valente (Nàpols, 1825 - 1908), compositor italià
* José Ángel Valente (Ourense, 1929 - Ginebra, 2000), escriptor i poeta gallec
* Saverio Valente (Nàpols, segle xviii), compositor italià
* Vincenzo Valente (Corigliano Calabro, 1855 – Nàpols, 1921), compositor italià
# Oljeitu

Oljeitu, Oldjeytu, Oldjeitu, Oljeytu, Öljaitü, Olcayto o Uljeitu —en mongol Өлзийт Хаан— de nom complet Ghiyath al-Din Muhammad Karbanda, després Khudabanda que vol dir 'home de Déu', Oljeitu Sultan —en persa محمد خدابنده - اولجایتو) — fou el vuitè kan il-kànida de Pèrsia del 1304 al 1316. El seu nom ("Ölziit" o Oljeitu) vol dir "beneït" en mongol (1262 -16 de desembre de 1316) Era fill del kan Arghun, germà i successor de Mahmud Ghazan i besnet d'Hulagu, el fundador de la dinastia. Sent infant fou batejat amb el nom Nicolau en honor del papa Nicolau IV, amb el qual el seu pare havia tingut tractes, però després es va fer budista; quan el seu germà Ghazan es va fer musulmà sunnita, el va seguir i va oscil·lar entre hanafites i xafiïtes fins que es va passar al xiisme.
Va pujar al tron succeint el seu germà i va establir la seva residència principal a Sultaniyya al sud-est de la moderna Zanjan, ciutat fundada per Arghun però que no es va acabar fins al 1313. De fet encara que hi passava temporades, tenia costums nòmades i, per tant, residia a diversos llocs. Va gaudir d'un regnat excepcionalment pacífic, durant el qual només es van produir tres expedicions militars: el 1307 quan va intentar amb grans mitjans conquerir la província de Gilan a la vora de la mar Càspia; el 1312/1313 quan va organitzar la darrera expedició a territori mameluc assetjant sense èxit Rahbat al-Sham (Rahba) a l'Eufrates; i el 1314 quan va haver de marxar cap a l'est per oposar-se a una invasió del Khorasan pel mongols de Txagatai.
El gran visir de Ghazan, l'historiador Raixid-ad-Din, va restar en funcions; en canvi el seu col·lega Sal al-Din Sawaji fou destituït i executat el 1312 i substituït per Tadj al-Din Ali Shah que no es va entendre amb Rashid al-Din i finalment es va acordar que cadascun governaria en unes àrees i uns territoris; a Rashid li va pertocar el centre i sud i a Tadj al-Din el nord-est i oest (Mesopotàmia i Anatòlia). Fins després de la mort d'Oljeitu, Tadj al-Din no va aconseguir fer eliminar Rashid al-Din i va aconseguir morir de mort natural.
Oljeitu va fer construir un mausoleu per dur-hi les restes d'Ali i Hussein ibn Ali, però que finalment va servir per a ell mateix. Va morir el 16 de desembre de 1316 i el va succeir el seu fill Abu Said Bahadur Khan.

## Bibliografia

* Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part III. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
* Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II, division I. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Castell de Vinferri

El Castell de Vinferri és un edifici de Juneda (Garrigues) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Les restes exteriors que se'n conserven pertanyen a la que fou ermita de Sant Jordi. Pràcticament no es conserva res, només un petit mur fragmentat, fet amb carreus de pedra, de proporcions irregulars i variades, que fa angle recte amb un altre encara més reduït. La resta és paret de tàpia que el pas dels anys ha erosionat notablement sense que es pugui dibuixar una intenció clara.
Les proporcions conservades del conjunt són aproximadament d'uns 4 m en la paret més llarga, 0,60 m en la paret perpendicular i 2,60 m en la façana més alta. El lloc on estan ubicades aquestes ruïnes sembla prou estratègic (domini sobre la vall de la Femosa) perquè, amb anterioritat a l'ermita hi existís una construcció fortificada.

## Història

Fou el centre d'una quadra civil. És un edifici documentat el 1162.

## Referències

* 1 2 3 4 «Castell de Vimferri». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2016].
# Casa Senyorial de Zasa

La Casa Senyorial de Zasa (en letó: Zasas muiža) és una mansió a la històrica regió de Semigàlia, al Municipi de Jēkabpils de Letònia. L'edifici va ser fet malbé pel foc a conseqüència de la revolució russa de 1905 i mai no es va reconstruir. A prop de les ruïnes es va edificar el 1939 una gran escola secundària d'estil neoclàssic.

## Referències

* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Recopa aràbiga de futbol

La Recopa aràbiga de futbol (en àrab: بطولة الأندية العربية لأبطال الكؤوس) fou una competició de futbol que enfrontava als clubs campions de les Copes dels diversos països àrabs. S'inicià l'any 1989 i desaparegué l'any 2002 quan es fusionà amb la Copa de Clubs Campions àrabs per formar el Torneig del Príncep Faysal bin Fahad per a clubs àrabs.

## Historial

| Temporada | Campió | Marcador | Finalista |
| 1989-90 | Stade Tunisien | 0-0 (6-5 p) | Al-Kuwait |
| 1990-91 | no es disputà | no es disputà | no es disputà |
| 1991-92 | Olympique Casablanca | 1-0 | Al-Mokaoulun |
| 1992-93 | Olympique Casablanca | 2-0 (prò.) | Al Sadd |
| 1993-94 | Olympique Casablanca | 1-0 | Al-Qadsia |
| 1994-95 | Al-Ahly | 1-0 | Al-Shabab |
| 1995-96 | Club Africain | 1-0 (prò.) | Étoile Sahel |
| 1996-97 | OC Khouribga | 3-1 | Al-Faysali |
| 1997-98 | MC Oran | 2-0 | Al-Shabab |
| 1998-99 | MC Oran | 2-1 | Al-Jaish |
| 1999-00 | Al-Ittihad | 2-0 | Al-Jaish |
| 2000-01 | Al-Hilal Al-Riyad | 2-1 (prò.) | Al-Nasr |
| 2001-02 | Stade Tunisien | 3-1 | Al-Hilal Omdurman |

## Referències

* ↑ «Arab Cup Winners' Cup». RSSSF. Mohammed Qayed and Karel Stokkermans, 11-03-2002.
# Xarvaixidze

Els Xarvaixidze fou una família de prínceps que van regnar sobre Abkhàzia. Els primers senyors apareixen cap al 1040 i de ben segur van estar sempre arrelats al país incloses les èpoques en què no el governaren directament o tot sencer.
El 1700 van començar a dividir-se en branques cadascuna de les quals governava un petit territori, el que va facilitar la dominació turca (segle xviii) i després la conquesta russa (1800-1840).
Les principals branques dels Xarvaixidze foren:
* Branca sènior de Likhni (vegeu Abkhàzia)
* Branca de Bedia, després prínceps de Samurzakan.
* Branca de Saberio-Kapiti fundada pel príncep Avtandil Xarvaixidze, germà de Mirza Khan; el seu fill fou el príncep Bulikuku Xarvaixidze, de Saberio-Kapiti, i va deixar un fill, Zurab Xarvaixidze, que era senyor de Saberio (una germana es va casar amb Manushihr Xarvaixidze de Samurzakan).
* Branca de Nabanevi, fundada per Bejan Xarvaixidze, germà de Manushihr de Samurzakan i efímera.
* Branca de Otkara, fundada pel príncep Rostam (Khutunica Xarvaixidze) senyor de Sukhumi i que va continuar el seu fill Tulakh Xarvaixidze originant la branca Xarvaixidze-Tulaqipa Otkara.
* Branca de Gulisti, fundada per Inal Bey Xarvaixidze, senyor de Gulisti, segon fill de Djighesti Xarvaixidze d'Abkhàzia. Els seus successors foren els prínceps Xarvaixidze-Inalipa de Gulisti.
* Branca de Xuasopeli, fundada per Bekir Beg Xarvaixidze, senyor de Xuasopeli, fill de Xirvan Beg Xarvaixidze (germà de Mamuka II Xarvaixidze d'Abkhàzia), El fill i hereu Soslan Beg va morir abans de 1811 i el va succeir el seu fill Alexandre Soslanóvitx Xarvaixidze (Ali Bey) casat amb Kessaria Nikolaievna, filla de Nikolaoz Dadiani (Nikolai Guiórguievitx Dadianov), senyor de Kurdzu. El fill d'aquest fou senyor del Galidzga.
* Branca de Tsebelda i Kelassur, fundada pel príncep Hassan Beg Xarvaixidze, fill de Keleix Ahmad Beg Xarvaixidze d'Abkhàzia. Efímera doncs el seu fill Demetri el 1838 ja no tenia aquests títols.

## Enllaços externs

* plana sobre els Shivashidze
# Idrettsforeningen Fram

L'I.F. Fram Larvik és un club esportiu noruec de la ciutat de Larvik. Té seccions de futbol, atletisme, handbol i patinatge de velocitat sobre gel.

## Història

Va ser fundat el 15 de gener de 1894. El seu major èxit fou la lliga noruega guanyada la temporada 1949-50. Fou finalista de copa l'any 1912.

## Palmarès

* Lliga noruega de futbol:
** 1949-50

## Handbol

L'equip d'handbol juga a la primera divisió noruega, la segona categoria nacional. Jugadors destacats han estat Eivind Ellingsen, Pål Myrdam, Are Ruud i Tom Bakke.

## Patinatge de velocitat

Destacats patinadors de velocitat del club han estat Christine Foldvik, Bjørg Eva Jensen, Tom Erik Oxholm, Roger Strøm, Else Marie Christiansen, Minna Nystedt, Anne Therese Tveter, Bjørn Tveter i Øyvind Tveter.

## Referències

* ↑ «Norway - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Norwegian cup 1912». rsssf.no. [Consulta: 17 octubre 2011].
* ↑ «Norwegian hovedserie 1949/50». rsssf.no. [Consulta: 17 octubre 2011].
* ↑ «Seriestart 1. divisjon Menn» (en norwegian). handball.no. NHF, 20-09-2011. [Consulta: 17 octubre 2011].

## Enllaços externs

* Idrettsforeningen Fram - Lloc web oficial
# Enric Aguilar i Matas

Enric Aguilar i Matas (Barcelona, 1932 - 11 de maig del 2013) va ser un compositor de sardanes i escriptor sobre antropologia cultural i història de les religions.
Autor popular i autodidacte amb quaranta anys d'activitat compositiva, havia fet estudis d'oboè a l'Escola de Música de Montserrat. Era també professor de català i el 1979 es llicencià en filosofia per la UAB. L'any 2000 guanyà el premi Joaquim Xirau per l'assaig Converses amb àngels. Un mite per compartir.

## Obra escrita

* Vers una sexologia de la religió. Barcelona: Edicions 62, 1982 (Llibres a l'abast; 169). ISBN 8429718338.
* Eros i els seus rostres enigmàtics: Per a una història i una teoria diferents de la sexualitat. Barcelona: La Llar del Llibre, 1989 (Nadal; 61). ISBN 9788472794085.
* Aguilar i Matas, Enric; Panikkar, Raimon; Siguan, Miquel. Philosophia pacis : homenaje a Raimon Panikkar. Madrid: Símbolo Editorial, 1989. ISBN 9788440444660.
* Apunts de metafísica de l'èxtasi: En cerca d'un paradigma religiós més ampli. Barcelona: La Llar del Llibre, 1990 (Punt de vista; 18). ISBN 8472794458.
* Sexe i utopia: Una visió iconoclasta de da sexualitat. Barcelona: La Llar del Llibre, 1991 (Punt de vista; 22). ISBN 9788472794825.
* Rgvedic Society (en anglès). Leiden-New York: E.J.Brill, 1991 (Brill's Indological Library; 2). ISBN 9789004093522.

## Discografia

* Les quatre estacions : recull de sardanes d'Enric Aguilar, CD interpretat per la Cobla Sant Jordi (Barcelona: Àudiovisuals de Sarrià, 1997). Conté les sardanes Esclat de primavera; Per Sant Jordi; Joc de notes; Festes d'estiu; Nit de Sant Joan; L'havanera de l'àvia Roser; Temps de tardor; Terres de ponent; Mont Salvatge; Dies d'hivern; Per Nadal; Els Frares Encantats
* Cruïlles, CD de la Cobla Sant Jordi (Barcelona: Àudiovisuals de Sarrià, 2001). Conté les sardanes Trobes montserratines; Festes de la Mercè; Olesa em sedueix; L'embruix de Sitges; Castellonroi de la Franja; Balaguer m'enamora; Ponts; Records de Tiurana; Calella; El Robafaves de Mataró; La Torre de Can Bordoi; Barcelona, fes-te a la mar!

## Referències

* Carles Riera, Josep Maria Serracant, Josep Ventura Diccionari d'autors de sardanes i de música per a cobla Girona: SOM, 2002
* Necrològica, a La Vanguardia i al Punt Diari Avui (13 de maig del 2013)
* ↑ Necessitat d'una nova hermenèutica de les mitologies clàssiques d'Euràsia i el Nord d'Àfrica [tesi de llicenciatura, inèdita], 1979.
* ↑ «Anuaris.cat: any 2000». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 23 maig 2013].

## Enllaços externs

* Llista de sardanes a Sardanista.cat
# Portal Lamarca

El Portal Lamarca és una obra de Juneda (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una porta d'accés gòtica (segle XIV) que comunicava amb el castell on vivien els ducs de Cardona, antics senyors de la vila. És d'arc apuntat treballat amb carreus i dovelles ben regulars. Restaurada no fa gaires anys, havia mantingut una estructura amb sostre interior d'embigat de fusta que incorporava l'arc gòtic i sostenia l'eixamplament d'una casa. Aquest espai era reforçat per dues arcades més. L'arcada exterior, d'accés a la vila, era rebaixada, feta de maons i encastada a les parets laterals de carreus de pedra gruixuts. Les parets interiors eren de pedres irregulars. L'arcada interior, de dins el recinte de la vila, era rebaixada i feta amb carreus de pedra ben tallats. Recentment, s'ha restaurat i s'han perdut dos dels tres arcs que formaven el portal.

## Història

El nom del portal és perquè al costat vivia el Sr. Lamarca, alcalde de Juneda durant la guerra del Francès. Fa uns anys aquesta casa s'ensorrà. Es desconeix la data de construcció d'aquest portal, actualment l'únic que es conserva, però sembla que tancava la vila a l'Edat Mitjana probablement ja al segle xvi.

## Referències

* 1 2 «Portal Lamarca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2016].
# Casa Senyorial de Lielmemele

La Casa Senyorial de Jaunsvente (en letó: Lielmēmeles muižas pils; en alemany: Groß-Memelhof) és una mansió a la regió cultural de Selònia, al Municipi de Nereta de Letònia. Durant la Segona Guerra Mundial, a la fi de juliol de 1944, es va instal·lar a l'edifici el quarter general de l'exèrcit alemany i la infermeria.
L'edifici construït en la segona meitat del segle xix, va ser originàriament un edifici d'una planta, més tard se li va afegir la segona planta. A la seva part central ressalta un frontó triangular, i les cantonades estan decorades amb embuatament.

## Referències

* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Comtat Venaissí

El Comtat Venaissí (en occità: lo Comtat Venaicin o la Comtat i antigament lo/la Comtat de Venissa) és una regió històrica d'Occitània, entre el Roine, Mont Ventoux i Durença, comprenent les villes de Cavalhon, Carpentràs i Vaison, bé que la ciutat principal és Avinyó. Actualment és integrada en el departament de la Valclusa, a la regió de Provença-Alps-Costa Blava.

## Història

Estigué sota la dominació dels burgundis i posteriorment del Regne de Provença d'Arle fins al 1032. Des del 1125 fou possessió dels comtes de Tolosa com a feu del Sacre Imperi Romà, sota el nom de marquesat de Provença. Després de la croada albigesa, el rei de França l'ocupà el 1271 i el donà al Papa de Roma.
Quan el papa Climent V traslladà el papat a Avinyó el 1309, el comtat es convertí en un estat pontifici, i quan el papa retornà a Roma el 1377 encara fou oconsiderat com a estat pontifi, i el papa hi era representat per un legat. Fou ocupat per les tropes franceses el 1663, 1668, 1768 i 1774, la Revolució Francesa hi triomfà el 1790, i l'any següent fou incorporat a França mitjançant un plebiscit, juntament amb un tros de la Provença alpina, i formà el departament francès de la Valclusa.
* Mapa del Comtat (en francés)
* La vila de Carpentràs
* La vila de Vauriàs se centre de l'enclavament de Vauriàs o enclavament dels Papes, una zona del Comtat enclavada dins el Delfinat

## Referències

* ↑ Larue, Sylvain. Les grandes affaires criminelles du Vaucluse (en francès). Editions de Borée, 2005, p. 18. ISBN Editions de Borée.

## Vegeu també

* Hôtel-Dieu de Carpentràs

## Bibliografia

* Loubet, Louis. Carpentras et le Comtat Venaissin avant et après l'annexion; étude historique .... Facsímil de la primera edició restaurada. París: Res Universis, 1989 [1a. ed. Carpentras: Tourrette, 1891] (coll. Monographies des villes et villages de France, 283).
* Dubled, Henri. Histoire du Comtat Venaissin. Terre papale rattachée à la France en 1791 seulement. Raphèle-Lès-Arles: M. Petit, 1990 [1a. ed. Villelaure: Centre de recherches entre Durance et Luberon, 1981].

## Enllaços externs

* (francès) Història de Valclusa a la France pittoresque Arxivat 2007-09-30 a Wayback Machine.
* (francès) Bonaparte, Pius VI i el tractat de Tolentino Arxivat 2007-09-26 a Wayback Machine.
* (francès) dossier d'Historia, Els jueus al Comtat venaissin i a Avinyó : Sota la protecció dels papes Arxivat 2007-03-12 a Wayback Machine.
# Organisme unicel·lular

Un organisme unicel·lular és un organisme constituït per una única cèl·lula. Tots els bacteris, els arqueus i bona part dels protists —les algues unicel·lulars i els protozous— són organismes unicel·lulars.
Representen la immensa majoria dels organismes que habiten la Terra. També tots els organismes pluricel·lulars procedeixen d'una sola cèl·lula en l'origen de la seva vida.
Els organismes procariotes són unicel·lulars, mentre que els organismes pluricel·lulars són tots eucariotes. Tanmateix, també hi ha nombrosos organismes unicel·lulars eucariotes, la majoria classificats tradicionalment com a protists.
Els éssers unicel·lulars són més primitius que els pluricel·lulars en ser menys complexos. Els unicel·lulars tenen (fongs, bacteris) una sola cèl·lula i no tenen teixits.
La circulació en els organismes unicel·lulars es fa pel moviment del citoplasma de la cèl·lula, procés que es diu ciclosi.
Els primers organismes unicel·lulars van aparèixer en el Precambrià.

## Mida

La majoria dels organismes unicel·lulars són de mida microscòpica i, per tant, classificades com microorganismes. Tanmateix alguns protistes unicel·lulars, són macroscòpics i visibles a ull nu. Els exemples inclouen:
* Valonia ventricosa, amb un diàmetre d'1 a 4 centímetres és un dels unicel·lulars més grossos.
* Syringammina fragilissima
* Thiomargarita namibiensis

## Notes i referències

* ↑ «Precambrian» (en anglès). Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica, Inc.. [Consulta: 2 desembre 2022].
* ↑ Max Planck Society Research News Release Accessed 21 May 2009
* ↑ Bauer, Becky «Gazing Balls in the Sea». All at Sea, 10-2008 [Consulta: 27 agost 2010]. Arxivat 17 de setembre 2010 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2010-09-17. [Consulta: 21 setembre 2021].
* ↑ John Wesley Tunnell, Ernesto A. Chávez, Kim Withers. Coral reefs of the southern Gulf of Mexico. Texas A&M University Press, 2007, p. 91. ISBN 1585446173.
# Miguel de Oquendo

Miguel de Oquendo i Segura, fou un almirall general espanyol. Nascut a Sant Sebastià el 1534 i mort a la mar el 1588, fou pare de l'almirall Antonio de Oquendo.
El 1575 participà amb una embarcació de la seva propietat en la jornada d'Orà. El 1582 participà com a capità general de l'esquadra militar de Guipúscoa en la batalla de l'illa Terceira a les ordres d'Álvaro de Bazán y Guzmán. En aquesta batalla derrotà la nau almirall Francesa, i hi plantà la seva bandera i se n'apoderà com a trofeu.
El 1583 prengué part en la desembarcada i conquesta de l'illa Terceira, reconeixent primer la costa per determinar el lloc de desembarcada i donant suport naval a les operacions. El 1588 al costat de Juan Martínez de Recalde fou nomenat tinent de l'Armada Invencible, per complementar els pocs coneixements mariners d'Alonso Pérez de Guzmán el Bueno y Zúñiga, duc de Medina-Sidonia. La seva nau va ser incendiada i va haver d'abandonar-la. En la tornada d'aquella desastrosa jornada va morir a la mar.

## Bibliografia

* Enciclopèdia General del Mar. Edicions Garriga, Barcelona (1957).

## Enllaços externs

* Catàleg de l'Exposició Històric Naval Oceanogràfica Vascongada que se celebra en l'Institut Provincial de Guipúscoa Sant Sebastià, 1913 (castellà)
* «Miguel de Oquendo». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# La Sala (Sant Aniol de Finestres)

La Sala és una obra de Sant Aniol de Finestres (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia situada a poca distància de l'església de sant Aniol de Finestres. És de planta rectangular, amb ampli teulat a dues aigües, amb els vessants vers les façanes principals. Als baixos es troba una immensa porta dovellada a la part central de l'edifici, que havia estat dedicada al bestiar. El primer pis o planta noble està distribuït a l'entorn d'una gran sala de convit, del qual parteixen les nombroses portes que menen a les cambres i altres dependències.
Les obertures d'aquesta planta, igual que les del pis superior, són rectangulars i varen ser realitzades amb carreus molt ben tallats. A la façana de llevant se li ha afegit una galeria de fusta en època recent.
La data de construcció cal situar-la en el decurs del segle xvi o principis del xviii.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «La Sala». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
# Casa Senyorial de Dzelzava

La Casa Senyorial de Dzelzava (en letó: Dzelzavas muižas pils) és una mansió a la regió històrica de Vidzeme, al Municipi de Madona del nord de Letònia.

## Història

Va ser construït en estil barroc i es va acabar el 1767. Fet malbé per un incendi el 1905, va ser completament restaurat al seu aspecte original el 1908 sota la direcció de l'arquitecte Vilhelms Bokslafs. L'edifici actualment allotja l'escola primària Dzelzava.

## Bibliografia

* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Yassine Bouallala

Yassine Bouallala Lechheb (Taourirt, 1989) és un consultor catalano-marroquí, professor en economia i turisme per la Universitat de Girona. És pioner en projectes de col·laboració entre l'empresa i la docència per millorar el sector turístic. La metodologia de gestió de Bouallala es basa en la diversificació dels negocis turístics i en la Responsabilitat Social Corporativa, RSC, de les empreses. És autor d'estudis com l'impacte econòmic del Girona, Temps de Flors de 2012, on s'estima i es quantifica el conjunt d'activitats econòmiques originades directament o indirectament per la cultura.

## Referències

* ↑ «Directori de personal de la Universitat de Girona"». Universitat de Girona, 2017.
* ↑ «Un hotel de Girona abandera proyecto universitario con 100% inserción laboral"». La Vanguardia, 2017.
* ↑ «“Apostem pel talent jove, la creació, la innovació”"». El Punt Avui, 2017.
* ↑ «Un hotel de Girona, experto en pretemporadas de elite como la del Villarreal"». EcoDiario, 2018.
* ↑ «El Grupo Incorpora Girona participa en una jornada sobre responsabilidad social corporativa en el Alt Empordà"». Incorpora La Caixa.
* ↑ «La Fundació Privada Altem i FemCAT organitzen una jornada per a empresaris sobre la inserció laboral de persones amb discapacitat». FemCAT, 2019. Arxivat de l'original el 2019-11-17 [Consulta: 24 gener 2020].
* ↑ «El Girona, Temps de Flors té un impacte econòmic de més de 8 milions d'euros sobre la ciutat"». Girona Temps de Flors, 2012.