OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Gubau

Can Gubau és una obra del municipi d'Anglès inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular situat a la cantonada del carrer de la Indústria amb la plaça de Catalunya. Consta de dues façanes i, en la part de la plaça, a més, hi ha un cos o crugia de dos plantes que sobresurt de la resta, de planta baixa. El sector de planta baixa té sis obertures rectangulars i àmplies, dues de les quals són portes d'accés -una per façana-, i les altres, finestres -dues per façana. La façana comença amb un sòcol emmotllurat que recorre tot l'edifici i continua amb una escenografia arquitectònica fictícia d'obra i motllo. Emmarcant les finestres i les portes hi ha unes arcades de mig punt, tres per façana, amb les dovelles clau ressaltades i coronades de decoració vegetal. Com a suport fictici de les arcades hi ha dobles columnes amb doble base i capitells seriats de rica decoració vegetal en nombre de quinze. La diferència entre la façana del carrer de la Indústria i la de la plaça de Catalunya és que en la primera les columnetes estan lligades o unides amb arcs trebolats i en la segona amb arcs de mig punt peraltats.
Cadascuna de les dues façanes té tres crugies simètriques -sense comptar el cos de dues plantes. Les crugies estan separades amb pilastres adossades que coincideixen amb les columnes. Les pilastres acaben amb dues mènsules cadascuna -quinze en total- que suporten la cornisa emergent. La cornisa emergeix un xic més en la part de les pilastres.
La planta baixa del sector de dues plantes té una gran finestra de mig punt, motllurada i partida en tres trams verticals per pilars d'obra que condicionen tres finestres enreixades i pintades de color verd. El primer pis d'aquest sector té un balcó amb finestra de doble arcada de mig punt peraltat geminada amb motllures que ressalten la finestra i divideixen el pis en dues parts horitzontalment a l'altura de les impostes. El balcó té una barana de ferro forjat amb la base eixamplada i decoració de llaços i flors. Aquest sector és coronat amb una cornisa plana de tretze mènsules de similar factura i decoració, vegetal i geomètrica, que les de la part del Cafè. Sobre la cornisa comença el teulat.
Pel que fa a la coberta, és plana a la part del Cafè i de doble vessant a façana a la part del cos de dues plantes. El sostre del Cafè conté una balustrada d'obra, amb barrots motllurats, que segueix els trams de les crugies assenyalats amb petits pilars coronats de florons sobre la línia de les pilastres. El floró més gran coincideix amb la cantonada.

## Història

El carrer de la Indústria es va obrir durant l'últim terç del segle xix i l'edifici de Can Gubau és de principis de segle xx. Durant la primera meitat del segle XX fou la seu del "Centre Republicà" d'Anglès.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Gubau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Can Gubau». Patrimoni de la Selva. Consell Comarcal de la Selva.
# Portal del carrer Vilatenim

El Portal del carrer Vilatenim és una obra de Vilabertran (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat dins del nucli urbà de la població de Vilatenim, a la banda de llevant del terme, donant accés a un parc situat al carrer de Vilatenim.
Es tracta d'un portal de grans dimensions de mig punt bastit amb grans dovelles de pedra calcària de tonalitat blanquinosa i els brancals fets de carreus ben desbastats. A la clau hi ha un escut en baix relleu amb la data 1588 gravada. Per la banda interior, el portal és d'arc rebaixat i està construït amb pedra calcària desbastada. El mur on s'integra l'obertura ha estat refet en pedra sense treballar i fragments de maons.

## Referències

* 1 2 «Portal del carrer Vilatenim». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 maig 2020].
# 203a Brigada Mixta (Exèrcit Popular de la República)

La 203a Brigada Mixta va ser una unitat de l'Exèrcit Popular de la República creada durant la Guerra Civil Espanyola. Al llarg de la contesa va arribar a operar en el front de Llevant, agregada a diverses divisions.

## Historial

La unitat va ser creada al maig de 1938 a Madrid, i va ser agregada a la 48a Divisió del XVI Cos d'Exèrcit —que per la seva banda era força de reserva del Grup d'Exèrcits de la Regió Central. Després de finalitzar la fase d'instrucció la 203a BM va ser assignada a la 50a Divisió del XX Cos d'Exèrcit i enviada al front de Castelló.
En aquell moment les forces franquistes pressionaven al front de Llevant amb l'objectiu de conquistar València. Cap al 3 de juny ja es trobava en primera línia de combat. El dia 15 va participar en el contraatac republicà que buscava recuperar Vila-real, arribant a aconseguir les primeres cases, encara que acabaria sent rebutjada. Agregada a la 6a Divisió, amb posteriorment participaria en la defensa d'Alfondeguilla. Després de finalitzar els combats en el front de Llevant la brigada va ser integrada la 53a Divisió del XXI Cos d'Exèrcit. Romandria en aquest front fins al final de la contesa, sense intervenir en operacions militars de rellevància.

## Comandaments
### Comandants

* major de milícies Fernando Ugena López;
* major de milícies Esteban Lucas Mirasol;

## Referències

* ↑ Engel, 1999, p. 142, 221.
* 1 2 Engel, 1999, p. 142.
* ↑ Martínez Bande, 1977, p. 135.
* ↑ Martínez Bande, 1977, p. 136.

## Bibliografia

* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid, Almena, 1999. 84-922644-7-0.
* Martínez Bande, José Manuel. La ofensiva sobre Valencia. Madrid: San Martín, 1977. 84-7140-142-8.
# Porta XNOR

La porta XNOR (de vegades ENOR, EXNOR o NXOR i es pronuncia com a NOR exclusiu. Alternativament XAND, pronunciat Exclusive AND) és una porta lògica digital la funció de la qual és el complement lògic de la porta OR exclusiva (XOR). És equivalent al connectiu lògic ($\leftrightarrow$) de la lògica matemàtica, també coneguda com el material bicondicional. La versió de dues entrades implementa la igualtat lògica, comportant-se segons la taula de veritat de la dreta i, per tant, la porta de vegades s'anomena "porta d'equivalència". Es produeix una sortida alta (1) si les dues entrades a la porta són iguals. Si una de les entrades, però no les dues, és alta (1), resulta una sortida baixa (0).
La notació algebraica utilitzada per representar l'operació XNOR és $S=A\odot B$. Les expressions algebraiques $(A+{\overline {B}})\cdot ({\overline {A}}+B)$ i $A\cdot B+{\overline {A}}\cdot {\overline {B}}$ tots dos representen la porta XNOR amb les entrades A i B.
Taula de la veritat:
| Entrada | Entrada | Sortida |
| A | B | A XNOR B |
| 0 | 0 | 1 |
| 0 | 1 | 0 |
| 1 | 0 | 0 |
| 1 | 1 | 1 |
Les portes XNOR estan representades a la majoria de famílies TTL i CMOS IC. L'IC CMOS estàndard de la sèrie 4000 és el 4077, i el TTL IC és el 74266 (tot i que una implementació de col·lector obert). Tots dos inclouen quatre portes XNOR independents de dues entrades. El (ara obsolet) 74S135 va implementar quatre portes XOR/XNOR de dues entrades o dues portes XNOR de tres entrades.
Tant la implementació TTL 74LS, el 74LS266, com les portes CMOS (CD4077, 74HC4077 i 74HC266 i així successivament) estan disponibles a la majoria de fabricants de semiconductors com Texas Instruments o NXP, etc. Normalment estan disponibles en formats DIP i SOIC (SOIC-14, SOC-14 o TSSOP-14).
Tant els dispositius 4077 com els 74x266 (SN74LS266, 74HC266, 74266, etc.) tenen el mateix diagrama de pinades, de la següent manera com es pot veure a la imatge.

## Referències

* ↑ «Exclusive-NOR Gate Tutorial». [Consulta: 6 maig 2018].
* ↑ «XNOR Gate - Symbol, Truth table & Circuit | Electricalvoice» (en anglès). https://electricalvoice.com,+12-10-2018.+[Consulta: 13 novembre 2022].
* ↑ «XNOR Gate — Logicly Documentation» (en anglès). https://logic.ly.+[Consulta: 13 novembre 2022].
* ↑ «XNOR Logic Gates» (en anglès). https://mouser.com.+[Consulta: 6 maig 2018].
# Silèsia

Silèsia (silesià: Ślůnsk, polonès: Śląsk, txec: Slezsko, alemany: Schlesien, llatí i anglès: Silesia) és una regió històrica d'Europa Central, els territoris de la qual s'estenen sobretot per Polònia, amb parts menors a la República Txeca i a Alemanya. Frederic el Gran annexionà Silèsia a Prússia en detriment de la Casa d'Àustria durant la Guerra de Successió Austríaca (1740-1748).
La Silèsia prussiana, dividida posteriorment en les regions administratives Baixa Silèsia i Alta Silèsia (no confondre amb els actuals voivodats polonesos Baixa Silèsia o Silèsia), va constituir el territori sud-oriental d'Alemanya des de la constitució del Reich alemany el 1871 fins al 1945. Després de la Segona Guerra Mundial i segons la Conferència de Potsdam, la major part de Silèsia va passar a formar part de Polònia, i la resta del territori quedà dividit entre Alemanya i la República Txeca (aleshores encara Txecoslovàquia). La RDA va reconèixer la frontera amb Polònia el 1950 mitjançant l'anomenat Tractat de Zgorzelec o Tractat de Görlitz; mentre que la República Federal d'Alemanya va reconèixer indirectament la frontera mitjançant el Pacte de Varsòvia el 1972 i oficialment el 1990 amb el Tractat de la frontera germano-polonesa.
Silèsia és una regió rica en minerals i recursos naturals que conté diverses i importants àrees industrials. Les ciutats més grans de Silèsia són la històrica capital Breslau i Katowice, ambdues ubicades a Polònia; i Ostrava, a la República Txeca. El riu més important de Silèsia és l'Oder (en polonès i en txec: Odra).

## Llengües

Avui dia la majoria dels habitants de Silèsia parlen les llengües nacionals dels seus respectius països (polonès, txec i alemany). No obstant això, també existeix el silesià (en silesià: ślůnsko godka, en polonès język śląski, en txec: slezština), un idioma eslau parlat per aproximadament uns 60.000 habitants de l'Alta Silèsia. El baix silesià o silesià alemany (alemany: Schlesisch, baix silesià: Schläsch, Schläsisch), per contra, és un idioma germànic, considerat en perill d'extinció.

## Vegeu també

* Melchior Rantzius

## Referències

* ↑ Hartshorne, Richard. «Geographic and Political Boundaries in Upper Silesia» (pdf) (en anglès). Annals of the Association of American Geographers, 01-12-1933. Arxivat de l'original el 2021-08-30. [Consulta: 1r abril 2016].
* ↑ Starkey, Armstrong. War in the Age of Enlightenment, 1700-1789 (en anglès). Greenwood Publishing Group, 2003, p. 45. ISBN 0275972402.
# Can Malloles

Can Malloles és una casa del municipi de Bàscara (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli antic de la població de Bàscara, a la banda est del terme i formant cantonada entre la plaça i el carrer Major.
Edifici cantoner de planta més o menys rectangular, format per tres cossos adossats i distribuït en planta baixa i dos pisos. L'edifici principal, format per dues crugies, presenta les cobertes d'un sol vessant de teula, mentre que el cos adossat a l'oest té la coberta plana utilitzada com a terrat. La façana principal, orientada a la plaça, presenta tres portals d'accés a l'interior, dos d'arc de mig punt adovellats i un altre d'arc rebaixat emmarcat en pedra. El portal central és força més gran que la resta mentre que el de l'esquerra presenta un escut a la dovella clau. Al primer pis hi ha tres finestrals rectangulars amb sortida a balcons exempts, el central emmarcat en pedra i amb impostes decorades amb motius vegetals. La resta d'obertures són rectangulars, amb els emmarcaments arrebossats.
El parament està arrebossat i presenta carreus de pedra ben desbastats a la cantonada.

## Història

Francesc Oliveras i Carbonell, marquès de la Quadra, era ciutadà honrat de Barcelona, originari de Pontós i domiciliat a Girona. El rei Ferran VI havia concedit el títol nobiliari a Lluís Carbonell i Ferraz l'any 1757. El títol va passar a mans de la família Oliveras, propietària de Castelló d'Empúries, per dret de pubillatge. El marquès de la Quadra no residia habitualment a Bàscara, tot i que hi tenia propietats considerables.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Malloles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 gener 2014].
# Pont Gran (Agullana)

El Pont Gran és una obra d'Agullana (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pont situat a la carretera d'accés al poble, que va ser destruït en part durant la guerra i reconstruït en èpoques posteriors. És un pont amb cinc arcs de mig punt, amb els pilars fets de pedra granítica grisa, però amb carreus de pedra de color blanc, ben tallats, a les cantonades. L'ampit dels arcs també estan fets amb aquests carreus d'un color més blanc i estan perfectament tallats. Pel que fa a les dovelles de l'arc són una motllura que imiten els carreus, i el que és la volta de l'arc, està feta amb formigó. La barana de pedra original del pont, ha desaparegut, per deixar pas a una barrera de protecció, moderna.

## Història

El 9 de febrer de 1939, al final de la Guerra Civil, el pont va ser bombardejat, durant la retirada.

## Referències

* 1 2 «Pont Gran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 16 maig 2020].
# Can Mas (Ripollet)

Can Mas és una masia de Ripollet (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta gairebé quadrada, amb un cos afegit a la part exterior, més baix que la resta de l'edifici i amb teulada a una sola vessant. El parament és de còdols i barreja de sauló, també hi ha parts de maó. Consta de planta baixa, primer pis i golfes. A la planta baixa, hi ha la porta d'arc de mig punt amb marc arrebossat. Flanquejant-la, dues finestres rectangulars amb reixa de barres, compartimentada en quatre registres. La finestra de l'esquerra conserva un possible emmarcament d'arc rodó de maó i,segurament, funcionava com a porta.
Al primer pis, es veuen tres finestres rectangulars de mides similars amb pedres als marcs. La central té l'ampit i la llinda motllurades. A les golfes es troba un conjunt de tres finestres d'arc de mig punt (més alta i ampla la central) amb marcs de maó. Al seus costats, finestres petites amb arcs escarsers. Està coberta per teules àrabs a dues vessants, incipient ràfec amb dentellons decoratius. Hi ha les restes d'un rellotge de sol.

## Història

És una masia que va passar de ser aïllada a situar-se dins del poble. S'ubica al barri de Sant Jaume, dit també can Tombarella. Era la primera casa que anunciava l'arribada del poble venint de Montcada i Reixac direcció a Cerdanyola: carretera BV-1411. La masia s'ha convertit en un negoci a la planta baixa i en habitatge en les plantes superiors.
Pel que fa al cognom "Mas", hi trobem notícies al fogatge de 1553 amb Bernat Mas i Joana Mas. En el cens de 1717, tenim el cap de família Josep Mas -pagès- amb el càrrec de quatre persones de família. En el cadastre de l'Arxiu Municipal de 1777, també hi figura el cognom Mas.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Mas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Pílum

El pílum (llatí: pilum; en plural pila) era una javelina pesant utilitzada per l'exèrcit romà en l'antiguitat. A diferència de les javelines, més lleugeres, i les llances més pesants, el pílum era una llança dissenyada per ser llançada abans del combat cos a cos. Altres pobles de l'antiguitat també utilitzaren armes d'aquest tipus, com els celtes (gaestum) o els ibers (falarica). En general, el pílum va anar patint diverses modificacions al llarg de la història; tot i així, es van mantenir dos models, el pílum pesant i el lleuger.
El pílum mesurava uns dos metres de llarg, estava constituït per un mànec de ferro d'uns 7mm de diàmetre i 60 cm de llarg i a l'extrem hi havia una punta en forma piramidal. Acostumava a pesar entre dos i cinc quilos; en les diferents versions produïdes durant l'Imperi va ser una mica més lleuger. A la vegada s'ha arribat a suggerir que en algunes versions el pílum incorporava una bola de plom per augmentar-ne el poder de penetració però no se n'han trobat mostres arqueològiques.
Els legionaris de la República tardana i de l'inici de l'Imperi solien dur dos pílums, sent un més pesat que l'altre. La tàctica estàndard per utilitzar el pílum era en llançaments massius quan l'enemic estava situat a uns 30 metres per tot seguit carregar amb el gladius (l'espasa romana). El pílum també podria ser utilitzat en el combat cos a cos com una llança o bé com una barrera contra els atacs de cavalleria.
| « | "I les primeres quatre línies de la formació han de ser llancers. I el primer de la fila ha d'estar ben subjectat, per tal que quan els enemics estiguin a prop d'ells, puguin empènyer les puntes de ferro de la llança al pit dels cavalls. Els que estiguin en la segona, tercera i quarta fila de la formació han de tenir les seves llances a punt per empènyer si és possible, ferint i matant els cavalls dels genets i clavar la llança a l'armadura pesada del genet. Les files següents han de ser de javaliners." | » |
| — Arrià contra els alans. |||
El pílum també s'utilitzava en les petites guàrdies per protegir el portador i poder-lo utilitzar com a arma de cos a cos, tot i que no era el més comú.

## Referències

* ↑ «Vocabulari Llatí - Català». Departament d'Educació de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 febrer 2024].
* ↑ Peter Connolly. Greece and Rome at War. Casemate Pub & Book Dist Llc, 15 setembre 2011, p. 233. ISBN 978-1-84832-609-5 [Consulta: 21 gener 2012].
* ↑ http://members.tripod.com/~S_van_Dorst/Ancient_Warfare/Rome/Sources/ektaxis.html
Viccionari
# Ceratizit Pro Cycling Team

El Ceratizit Pro Cycling Team és un equip de ciclisme professional femení amb origen britànic creat el 2014 i on al 2017 es reconverteix en un equip professional amb seu a Alemanya. L'any 2024 puja a la màxima categoria, l'UCI Women’s WorldTeam

## Classificacions UCI

Aquesta taula mostra la plaça de l'equip a la classificació de la Unió Ciclista Internacional a final de temporada i també la millor ciclista en la classificació individual de cada temporada.
La taula següent mostra el rànquing de l'equip a la UCI World Tour femení, així com la seva millor ciclista en el rànquing individual.

## Principals victòries

Carretera
* A les proves de l'UCI Women's WorldTour:
** Setmana Ciclista Valenciana: Clara Koppenburg (2019)
** Classic Bruges-De Panne: Kirsten Wild (2019)
** Gant-Wevelgem: Kirsten Wild (2019)
** Gran Premi Elsy Jacobs: Lisa Brennauer (2019)
** Volta a Turíngia: Kathrin Hammes (2019)
** Ceratizit Challenge by La Vuelta: Lisa Brennauer (2019)
* Altres:
** Campiona olímpica en persecucció per equips, Jocs Olímpics de Tòquio: Lisa Brennauer (2021)
** Campiona del món en contrarellotge mixte: Lisa Brennauer (2021)
** Campiona del món en persecució: Lisa Brennauer (2021) Franziska Brauße (2022)
** Campiona del món en persecució per equips: Lisa Brennauer, Franziska Brauße (2021), Martina Fidanza (2022)
** Campiona del món en madison: Kirsten Wild (2019), (2020), (2021)
** Campiona del món en scratch: Kirsten Wild (2020), Martina Fidanza (2022)
** Campiona del món en omnium: Katie Archibald (2017), Kirsten Wild (2019)
** Campiona d'Europa de relleus mixts contrarellotge: Lisa Brennauer (2020)
** Campiona d'Europa en persecució: Katie Archibald (2017), Franziska Brauße (2019), Lisa Brennauer (2021)
** Campiona d'Europa en persecució per equips: Lisa Brennauer (2021), (2022)
** Campiona d'Europa en ominum: Katie Archibald (2017), Kirsten Wild (2019)
** Campiona d'Europa en cursa d'eliminació: Kirsten Wild (2019)

## Composició de l'equip

2025 :
2024 :
2023 :
2022 :
2021 :
2020 :
2019 :
2018 :
2017 :
2016 :

## Referències

* ↑ «Allocation of 15 UCI Women's WorldTour licences, and registration of UCI WorldTeams and UCI ProTeams for the 2024 season» (en anglès). UCI, 12-12-2023. [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ Rànquings a la pàgina de l'UCI

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
# Resolució 2211 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2211 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 26 de març de 2015. El Consell va renovar el mandat de la MONUSCO a la República Democràtica del Congo per un altre any fins al 31 de març de 2016.

## Contingut

Les accions de les Forces Democràtiques per a l'Alliberament de Ruanda (FDLR), les Forces Democràtiques Aliades (AFF), l'Exèrcit de Resistència del Senyor (LRA), les Forces Nacionals d'Alliberament (FNL) i altres grups armats nacionals i estrangers havien provocat una forta crisi a l'est del Congo. La ràpida neutralització de les FDLR tenia la màxima prioritat. De fet, hi havia més de 2,7 milions de desplaçats interns i més de 490.000 refugiats. El brutal assassinat de centenars de civils a prop de Beni va ser específicament condemnat. Beni es troba prop de la frontera amb Uganda, i se'n va culpar al grup ADF.
No sols els grups rebels, sinó també l'exèrcit congolès (FARDC) i la Policia Nacional Congolesa (PNC) eren sospitosos de violacions dels drets humans; fins i tot durant les manifestacions a Kinshasa, Goma i Bukavu el gener de 2015. Es va demanar al govern que treballés encara més pel professionalisme de les seves forces de seguretat.
El mandat de la MONUSCO i, per tant, de la seva brigada d'intervenció es va estendre fins al 31 de març de 2016. També es van aprovar les propostes al secretari general per millorar l'eficiència de la força, que es reduiria en 2.000 homes. La protecció de la població seria la seva tasca principal, a més de neutralitzar els grups rebels, l'enfortiment del govern del Congo i ajudar a organitzar eleccions.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC extends mission, intervention brigade in Congo», 26-03-2015.
* ↑ BBC News. «DR Congo violence: Axe attackers kill dozens near Beni», 21-11-2014.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2201 a la 2300 (2015 - 2016)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Can Montal de l'esquerra

Can Montal de l'esquerra és un edifici d'Arenys de Mar (Maresme) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa entre mitgera de composició simètrica amb tres plantes i golfes. A la planta baixa té una porta i dues finestres a cada banda; una tribuna central i dos balconets al primer pis, balcó sobre la tribuna amb dues obertures al segon pis, i finestres seriades a les golfes emmarcades entre uns sortints d'obra vista que sostenen el ràfec-cornisa amb barana d'obra vista també. Arrambadors i motius decoratius de ferro molt interessants. Hi ha rajoletes sota els balcons. Aquesta casa està situada a la Riera, prop del carrer nou, destaca per la seva qualitat.

## Referències

* ↑ «Can Montal de l'esquerra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 juliol 2015].
# Mas Rissec

El Mas Rissec és una obra d'Avinyonet de Puigventós (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran casal situat als afores del poble, a la carretera que porta d'Avinyonet a Vilanant. L'element més destacat de la façana és la porta en arc de mig punt amb grans dovelles. També cal destacar la terrassa la costat de la porta, suportada per una volta de canó formada amb grans carreus a les cantonades. L'element més destacat d'aquesta construcció, és una capella adossada a la casa, amb una porta rectangular i un petit òcul a la part superior. Al teulat hi ha un petit campanar d'època moderna.

## Referències

* ↑ «Mas Rissec». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 16 maig 2020].

## Enllaços externs

* «Mas Rissec». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural.