OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Porta de l'Aljama

Porta de l'Aljama és una obra de Miravet (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una construcció adossada al mur nord de la sagristia de l'església vella de la població. Presenta un cos de planta irregular, del que destaca una gran obertura d'arc apuntat bastida en maons, amb els brancals fets en pedra desbastada i carreus. Està integrada en un pany de mur construït també en pedra desbastada. Es correspon amb la seu de l'antiga aljama, lloc de reunió de la comunitat musulmana de Miravet.
Està situada al sud del nucli urbà de la vila de Miravet, al bell mig del Cap de la Vila, entre els carrers de l'Església i la plaça Sanaqueta, i adossada a l'església vella.

## Història

És una portalada que hom associa a les restes de l'antiga mesquita o aljama que existí en el lloc de l'església prèviament a que el temple renaixentista es bastís al segle xvi-xvii.
En aquest edifici es reunia el consell o tribunal del poble encarregat de gestionar les seves competències administratives i judicials, un mena d'ajuntament de l'època. Aquest estava format per l'al-Qaid o alcalde, governador militar del castell; el uazír o visir, governador civil; el cadi o jutge; l'alfaquí, encarregat d'interpretar la llei alcorànica i un grup d'ancians escollits pel poble. De la mateixa manera serví de madrassa o escola alcorànica.
Com anècdota s'ha de mencionar que vers el 1535 l'aljama morisca del poble inicià una campanya de captació de diners per contribuir a l'obra del temple, com a mostra de la seva conversió, aportant 3.000 ducats (tota una fortuna) i la mà d'obra. Tot i així no es salvaren de ser expulsats l'any 1610.
L'arc mudèjar ha estat restaurat gràcies a l'ajuda del Patronat de l'Església Vella.

## Vegeu també

* Església vella de Miravet

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Porta de l'Aljama». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Enllaços externs

* «Porta de l'Aljama». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Monument a Julio Antonio

El Monument a Julio Antonio és una escultura dins del nucli urbà de la població de Móra d'Ebre, a la banda de migdia del nucli antic de la vila, en un dels laterals de la plaça de Dalt. Aquesta escultura la va fer el cosí de Julio Antonio, Santiago Costa, l'any 1929. es va realitzar per subscripció popular promoguda per la revista de Móra d'Ebre. L'any 1995 es va remodelar la plaça.
Monument format per un bust de bronze de Julio Antonio, situat damunt d'un alt pedestal de planta trapezoïdal amb basament, bastit en carreus de pedra ben escairats i gravat amb la inscripció "MÓRA D'EBRE A JULIO ANTONIO". Darrere del bust hi ha una figura femenina de cos sencer, nua i realitzada en pedra, que sosté un teixit vegetal a manera de capa, i es presenta en actitud protectora i d'homenatge cap al personatge central.
Julio Antonio va néixer a Móra d'Ebre el 1889 i morí a la Residència de Villa Luz de Madrid. Estudià a Tarragona amb el professor Mariano Pedrol i a Barcelona amb l'escultor Fèlix Ferrer, també de Móra d'Ebre. El 1907 a Madrid estudià amb l'escultor català Miquel Blay. El 1909 la Diputació de Tarragona pagà els seus estudis a Itàlia. Són obres seves: "Los bustos de la raza", Rosa Maria, "Minero de Almadén", etc. El 1911 guanyà el concurs del Monument als Herois de la Independència de Tarragona. El 1912 fa els monuments a Saavedra a Tarragona i a Wagner a Madrid. El 1917 inaugura el monument a Goya a Fuendetodos i el "Chapí" de Madrid. En 1919 fa la seva obra genial: el Mausoleu Lemonier.

## Notes

* 1 2 3 «Monument a Julio Antonio». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Enllaços externs

* «Monument a Julio Antonio». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# La Garita (Riba-roja d'Ebre)

La Garita és una obra de Riba-roja d'Ebre (Ribera d'Ebre) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Situada al camí dels Hereuins, al sud del nucli de Riba-Roja. Garita ubicada estratègicament, amb un ampli domini visual sobre el riu Ebre. És de planta quadrangular, que es conserva fins a la meitat del primer pis. En una intervenció moderna s'hi va obrir una porta i una finestra (avui tapiada), i s'hi construir a l'interior una escala de mà sobre un encofrat de formigó. Des d'aquesta s'accedeix al pis, sostingut per un forjat d'acer i formigó. Al voltant de la construcció, en tots dos nivells, s'obren petites espitlleres. El parament dels murs és de pedra irregular disposada en filades, i carreus polits a les cantonades.

## Història

Els seus orígens són remots. Sembla una torre de guaita medieval i ha estat utilitzada en els diversos conflictes bèl·lics.

## Referències

* 1 2 «La Garita». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Enllaços externs

* «La Garita». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Casa de la Vila de Riba-roja d'Ebre

La casa de la Vila de Riba-roja d'Ebre és un edifici de Riba-roja d'Ebre (Ribera d'Ebre) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un gran edifici aïllat de planta quadrangular que està compost per quatre crugies. Consta de planta baixa i dos pisos i té la coberta plana. El frontis es compon simètricament segons quatre eixos, definits per obertures d'arc rebaixat, que a la planta baixa són biforades. L'accés principal es fa per un gran portal emmarcat amb pedra, sobre el qual hi ha un finestral amb sortida a un balcó de baranes forjades. La resta de finestrals del primer pis estan acabats amb balustrada. Remata l'edifici un capcer quadrangular i ceràmic molt senzill, dins el qual hi un escut blasonat amb corona mural de vila.
La façana principal presenta carreus a la planta baixa i maçoneria als pisos superiors, amb una cornisa motllurada que defineix els nivells de forjat. La resta de façanes estan arrebossades i pintades.
Va ser reformada durant pels volts del 1970.

## Referències

* 1 2 3 «Casa de la Vila de Riba-roja d'Ebre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Enllaços externs

* «Casa de la Vila de Riba-roja d'Ebre». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Lotto Dstny Ladies

El Lotto Dstny Ladies (codi UCI: LDL) és un equip ciclista femení belga. Creat al 2006, té categoria UCI Women's Continental Teams. És la secció femenina de l'equip Lotto Dstny.

## Principals resultats

* A les proves de la Copa del món i de l'UCI Women's WorldTour:
** Tour de Flandes femení: Grace Verbeke (2010)

## Classificacions UCI

Aquesta taula mostra la plaça de l'equip a la classificació de la Unió Ciclista Internacional a final de temporada i també la millor ciclista en la classificació individual de cada temporada.
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2006 | 17è | Kathryn Watt (54a) |
| 2007 | 18è | Martine Bras (61a) |
| 2008 | 21è | Vera Koedooder (67a) |
| 2009 | 5è | Rochelle Gilmore (8a) |
| 2010 | 6è | Grace Verbeke (9a) |
| 2011 | 9è | Rochelle Gilmore (29a) |
| 2012 | 9è | Ashleigh Moolman (18a) |
| 2013 | 15è | Ashleigh Moolman (27a) |
| 2014 | 12è | Jolien D'Hoore (14a) |
| 2015 | 12è | Elena Cecchini (19a) |
| 2016 | 11è | Claudia Lichtenberg (32a) |
| 2017 | 19è | Lotte Kopecky (41a) |
| 2018 | 23è | Lotte Kopecky (49a) |
| 2019 | 18è | Lotte Kopecky (13a) |
| 2020 | 11è | Lotte Kopecky (8a) |
| 2021 | 34è | Hanna Nilsson (222a) |
Del 2006 al 2015 l'equip va participar en la Copa del món
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2006 | 31è | An Van Rie (76a) |
| 2007 | 13è | Martine Bras (41a) |
| 2008 | 25è | Sara Carrigan (25a) |
| 2009 | 7è | Grace Verbeke (9a) |
| 2010 | 5è | Grace Verbeke (7a) |
| 2011 | 7è | Rochelle Gilmore (26a) |
| 2012 | 16è | Ashleigh Moolman (20a) |
| 2013 | 14è | Ashleigh Moolman (22a) |
| 2014 | 10è | Jolien D'Hoore (24a) |
| 2015 | 9è | Elena Cecchini (11a) |
A partir del 2016, l'UCI Women's WorldTour va substituir la copa del món
| Temporada | Classificació per equips | Millor ciclista en la classificació individual |
| 2016 | 14è | Claudia Lichtenberg (22a) |
| 2017 | 20è | Lotte Kopecky (51a) |
| 2018 | 24è | Lotte Kopecky (91a) |
| 2019 | 13è | Lotte Kopecky (17a) |
| 2020 | 10è | Lotte Kopecky (5a) |
| 2021 | 20è | Hanna Nilsson (107a) |

## Composició de l'equip

2012 :
2013 :
2014 :
2015 :
2016 :
2017 :
2018 :
2019 :
2020 :
2021 :
2022 :
2023 :
2024 :
# Torre del Mas d'en Sedó

La torre del Mas d'en Sedó és un edifici de Tivissa (Ribera d'Ebre) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Situada al sud-est del terme municipal. Torre de planta quadrangular que es troba adossada a un extrem de la façana principal del mas d'en Sedó, quedant-ne tapades dues cares. Consta de cinc nivells d'alçat, amb la base lleugerament atalussada. El coronament, originalment emmerletat, s'ha aixecat amb una coberta de teula àrab a una sola vessant, guanyant així un nivell. En dues façanes, a l'alçada de l'antic coronament, hi ha dues mènsules que podrien haver suportat un matacà. Presenta poques obertures, la majoria de dimensions força reduïdes. L'accés queda ocult dins les parets del mas. El parament dels murs és de carreus irregulars disposats en filades, amb les restes de l'arrebossat en alguns trams. El mas al qual es troba adossada està constituït per diversos cossos adossats, els més alts de tres nivells d'alçat.

## Referències

* ↑ «Torre del Mas d'en Sedó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].

## Enllaços externs

* «Torre del Mas d'en Sedó». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Molí dels Hostalets

El molí dels Hostalets és un antic molí fariner que actualment s'ha convertit en habitatge i a l'esquerra del riu Ondara al nucli dels Hostalets al terme de Ribera d'Ondara (Segarra) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
L'edifici és de planta rectangular, estructurat a partir de planta baixa, primer is i golfes, i amb coberta a doble vessant. Malgrat les modificacions que han afectat l'edifici, encara conserva elements artístics significatius, com a part de l'estructura d'un gran finestral del qual tan sols resten un dels brancals i part del marc superior, ambdós motllurats, i situat a la façana posterior; així com les restes de l'estructura d'un segon finestral situat a la façana lateral i decorat de la mateixa manera que el primer. S'ha conservat la que havia estat la primitiva bassa del molí i l'estructura per on sortia l'aigua. A pocs metres d'aquesta sortida d'aigua i dins del recinte del primitiu molí es conserva un petit safareig, d'estructura rectangular, amb un tram de lloses en disposició inclinada per rentar la roba. L'obra presenta un parament paredat, amb restes de carreus emprats per les estructures dels finestrals de l'edifici.
El molí fariner segarrenc necessitava una gran bassa per poder emmagatzemar el màxim d'aigua per al seu funcionament. Una de les parts més importants era el cacau, que bastia a un extrem de la bassa i tenia com a funció regular la pressió de l'aigua en la seva caiguda. Del cacau, l'aigua passava d'un canal a un rodet generalment de fusta i disposat horitzontalment. El moviment giratori del rodet es transmetia a l'eix de fusta, eix que tenia el seu extrem superior l'hèlix de ferro que anava encaixada a la mola superior. Aquesta pedra girava sobre una mola inferior fixada. La pressió de les dues moles convertia el gra amb farina.

## Referències

* 1 2 «Molí dels Hostalets». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Can Viader (Ventalló)

Can Viader és un edifici de Ventalló (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situat dins del petit nucli de Montiró, a l'extrem nord-est de Ventalló al qual pertany. Està ubicat a la banda de llevant del nucli urbà del poble, formant cantonada entre els carrers Narcís Siurana i el del Palau.

## Descripció

És un edifici aïllat de planta rectangular, format per tres cossos adossats, amb un pati al costat de llevant. L'habitatge principal presenta la coberta de dues vessants de teula i està distribuït en planta baixa i dos pisos. La façana principal presenta un gran portal rectangular bastit amb carreus de pedra i la llinda plana gravada amb la inscripció "JACOBUS VIADER ME FECIT DIE 6 APRILIS 1661" i una creu. Als costats, dues obertures de recent construcció. Als pisos, les finestres són rectangulars, emmarcades amb carreus de pedra, les llindes planes i els ampits motllurats. La de l'extrem de ponent del primer pis té l'any 1628 gravat a la llinda i uns petits pinacles decoratius als extrems de l'ampit. Les obertures de la façana de ponent són rectangulars a la planta baixa i el primer pis i amb la llinda sostinguda amb permòdols les de la segona planta. De la façana nord, destaca una finestra emmarcada amb pedra i amb guardapols motllurat, situada a l'extrem de ponent. A la façana de llevant hi ha dos balcons exempts emmarcats en pedra i, adossat a l'extrem nord del parament, un cos format per un gran porxo de dos grans arcs de mig punt a la planta baixa i una terrassa amb barana d'obra al pis. És de factura posterior a la resta de l'edifici.
La construcció està arrebossada, amb carreus de pedra a les cantonades.

## Història

Hi ha un document de l'any 1666 pel qual el bisbe de Girona concedeix llicència a la família Viader, per dir missa a l'interior de la capella que s'havia de construir a la casa.
El mateix propietari tenia una altra casa a tocar can Viader, en la que hi havia hagut un dels dos trulls d'oli existents a la població.
A l'interior de l'església de Sant Sadurní de Montiró es conserva l'escut de la família Viader gravat a la pedra.
El porxo-terrassa adossat a l'extrem nord del parament fou afegit, probablement, al segle xix.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Viader». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# La Ceiba (Ventalló)

La Ceiba és una obra de Ventalló (Alt Empordà) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Situada dins del petit nucli de Saldet, a l'extrem nord-est del municipi de Ventalló al qual pertany. L'edifici es troba a llevant de l'església de Santa Eugènia.
Gran masia de planta rectangular formada per dos cossos adossats, bastits en diferent època. La construcció més antiga, formada per quatre crugies, presenta la coberta de dues vessants de teula i està distribuït en planta baixa i pis. La façana principal, orientada a migdia, té un gran portal adovellat, amb els brancals bastits amb carreus ben desbastats, i la clau gravada amb un escut i la inscripció "IHS SEBASTIA LLAUSAS/ 1637". Al pis, hi ha dues obertures més, la finestra central i un balcó exempt, bastides amb carreus de pedra i la llinda plana. Les altres obertures són bastides amb maons. Adossat a la façana de ponent hi ha el forn, de planta circular. La construcció està bastida amb un aparell de pedra i argamassa, disposat més o menys regularment. Hi ha carreus a les cantonades.
El cos més modern també presenta la coberta de dues vessants i està distribuït en dues plantes, més una torre a la part superior. La façana presenta una galeria tancada amb barana d'obra decorada al pis, i la planta baixa presenta el parament de pedra vist. Està rematada amb una cornisa motllurada, damunt la que hi ha una barana amb plafó central amb les sigles "JF 1901". La torre és de planta rectangular, amb la teulada de quatre vessants i una galeria coberta a la part superior. L'interior de l'edifici consta de dues crugies separades per arcades de mig punt, amb el sostre de biguetes metàl·liques i revoltons. La resta de la construcció està arrebossada i emblanquinada.

## Història

Masia del segle xvii amb reformes posteriors. Cal destacar la construcció d'un segon cos a finals del segle xix o principis del XX, tal com ho indica la inscripció del frontó "J.F. 1901".

## Referències

* 1 2 3 4 «La Ceiba». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Can Marisch

Can Marisch és una casa dins del petit nucli de Valveralla, al nord del terme municipal de Ventalló al qual pertany. L'edifici es troba darrere l'església de Sant Vicenç, formant cantonada entre la Plaça de l'Empedrat i el Carrer de la Verge. Can Marisch és un casal que presenta diversos elements de tipus gòtico-renaixentista, en la seva vessant popular. El més probable és que fos bastit durant el segle xvi, tal como ho indica la data 1559 incisa sobre el portal d'entrada i que tingués posteriors remodelacions i ampliacions, com ho demostra l'altra llinda datada del 1793. Actualment forma part d'un allotjament rural independent (RCP).
Es tracta d'un edifici de planta rectangular, format per dos cossos adossats edificats en diferents èpoques. L'habitatge principal està format per tres crugies perpendiculars a la façana principal i està distribuït en planta baixa i pis, amb la coberta a dues vessants de teula. La façana principal presenta un portal d'accés d'arc de mig punt bastit amb grans dovelles de pedra, a la planta baixa, i dues finestres rectangulars al pis, emmarcades amb carreus de pedra i amb guardapols i ampit motllurat. De la crugia situada a l'extrem nord de la façana, originàriament destinada a les corts, destaca un portal d'arc rebaixat adovellat i una finestra de perfil mixtilini, amb la llinda decorada amb dos escuts. De la façana lateral destaquen les petites finestres bastides amb pedra i situades al pis, la central d'arc conopial. A l'interior, la construcció presenta sostres coberts amb voltes rebaixades i de canó, amb llunetes, bastides amb maons disposats a pla o bé de pedruscall. Les obertures que comuniquen les estances són rectangulars i emmarcades amb carreus de pedra o de mig punt adovellades. El cos adossat a ponent fou bastit al segle xviii i està distribuït en tres plantes, tot i que la galeria de maons del pis superior sembla de construcció més recent. A la planta baixa destaca el portal d'accés, d'arc carpanell adovellat amb la data 1793 damunt la clau. La resta d'obertures són rectangulars, algunes d'elles emmarcades amb pedra. Al costat nord de la casa hi ha un edifici annex, corresponent a l'antic paller, actualment en procés de rehabilitació. Presenta dues arcades de mig punt bastides amb pedra.
La construcció combina carreus ben escairats amb pedra sense treballar, tot lligat amb morter i amb alguna part del parament arrebossat.

## Notes

* 1 2 3 «Can Marisch». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Can Jorba (el Bruc)

Can Jorba és una masia del municipi del Bruc (Anoia) protegida com a bé cultural d'interès local. Es troba a peu de Montserrat tocant el torrent de Migdia.
Masia de planta rectangular i coberta a dues aigües, orientada al sud. A la façana principal una gran arcada precedeix la porta adovellada. La façana principal és de maçoneria de pedra vista i carreus treballats a les finestres. Queda emmarcada dins d'un recinte tancat que inclou altres dependències. A l'exterior i al voltant de l'edificació entorn del pati hi ha tres edificis més: una pallissa, una capella, i una dipòsit d'oli fet a partir d'una roca caiguda de la muntanya.
Restaurada entre el 1964 i 1973. Els propietaris actuals són hereus directes del primitiu constructor d'aquesta masia. El 1835 durant la Primera Guerra Carlina, el P. Blanch, abat de Montserrat tement per la profanació de la Verge de Montserrat, la lliurà personalment a Pau Jorba perquè l'amagués. Aquest per fer-ho va excavar un túnel, que avui encara es conserva, en el pati del davant de la masia.

## Referències

* 1 2 3 «Can Jorba». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Santa Magdalena de la Cortada dels Llucs

Santa Magdalena de la Cortada dels Llucs és una església de Santa Maria de Merlès (Berguedà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una capella de planta quadrada i coberta a quatre vessants. Tot el parament de la capella està fet amb carreus grossos i regulars de pedra ben treballada col·locats a trencajunt. Els carreus que hi ha sobre la porta estan col·locats de forma escairada. A la façana principal hi ha la porta, allindada, amb una motllura que ressegueix la part superior decorada en els extrems amb uns monstres estilitzats. Per sobre la porta hi ha una cornisa que divideix la façana en dues meitats.

## Història

La data de construcció de la capella de Cortada dels Llucs és l'any 1557. A la llinda de la porta s'especifica que fou renovada l'any 1890 s'hi poden apreciar dues inscripcions on s'hi pot llegir "JOAN CORTADA 1552" i "RENOBAT 1890" (sic).

## Referències

* 1 2 «Santa Magdalena de la Cortada dels Llucs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Molí de Can Ribes

El molí de Can Ribes és un molí de Cànoves i Samalús (Vallès Oriental) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El molí de Can Ribes actualment es troba afegit a una altra casa que sobresurt a la banda dreta. A la part de darrere aprofita el desnivell de la muntanya. La casa té planta rectangular, consta de planta baixa, pis i golfes. Està cobert a dues aigües. Els murs són de paredat i els angles de carreus grans rectangulars. L'element més remarcable és una finestra central, d'arc conopial amb calats a l'interior; a la imposta es representen rosetes i figures humanes. Al seu damunt hi ha un escut llis i dues figures.

## Història

La seva història està lligada a la de Can Ribes, situada molt a prop. Aquesta està documentada en el fogatge de 1553 i estava habitada per Pere Riba. La casa es devia aixecar al segle xvi, tal com ho indica la tipologia de la finestra; aquesta té una gran semblança amb la de Can Ribes, probablement executades pel mateix taller.

## Referències

* 1 2 «Molí de Can Ribes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Neşe Erberk

Neşe Erberk (Istanbul, 14 d'octubre de 1964), Miss Turquia el 1983 i Miss Europa el 1984, és una model i empresària turca. Té una cadena d'escoles d'educació preescolar.

## Vegeu també

* Feriha Tevfik
* Keriman Halis
* Leyla Tuğutlu

## Referències

* ↑ http://www.hurriyetdailynews.com/us-social-workers-path-to-screen-features-disaster-love.aspx?pageID=438&n=an-americans-guide-to-the-turkish-film-industry-2011-03-16
* ↑ http://www.hurriyet.com.tr/avrupa-guzeli-nese-erberk-sacini-aydin-da-yaptirdi-37092502
* ↑ http://www.haberler.com/nese-erberk-basarinin-sirri-isinizi-sevmek-4348461-haberi/

## Enllaços externs

* "Amb les meves filles m'he descobert a mi mateixa i a la vida altra vegada": Entrevista amb Neşe Erberk el 2010 (turc)