OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pont del Solà (Sant Joan de les Abadesses)

Pont del Solà o Pont del Roser és un pont de Sant Joan de les Abadesses (Ripollès), per on passava el ferrocarril de la línia de Ripoll a Sant Joan de les Abadesses. El pont és inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un pont de llargada considerable i amb una arcada de llum molt alta i oberta. És fet de carreus posats en horitzontal excepte a la volta, que els té en vertical, formant així una sanefa al voltant de la gran arcada. Les baranes són de ferro, actualment molt deteriorades, d'un metre d'alçada, aprox. Estan formades per tres barres de ferro paral·leles i horitzontals entre elles i unes de ferro més gruixut posades perpendicularment a les anteriors, formant trams de 2 m amb un màxim de 22 m, que és el que fa gairebé de llargada el pont. A cada cantó de cada barana hi ha una pilastra de planta quadrada.

## Història

No hi ha gaires notícies referents a aquest pont. Fou construït durant la segona meitat del segle xix, quan es construí la línia ferroviària que havia d'anar de Barcelona a l'estació de Toralles (Sant Joan de les Abadesses) per carregar el carbó que sortia de les famoses mines d'Ogassa i Surroca. Aquesta línia fou inaugurada el 1880. Al cap de cent anys justos (1980), el tren va deixar de venir a Sant Joan de les Abadesses, deixant així en desús tot el que havia estat relacionat amb la via fèrria, el tren, l'estació, etc., inclòs el pont del Solà. Actualment, hi passa la Ruta del Ferro i del Carbó.

## Referències

* 1 2 «Pont del Roser». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2014].
# Sant Miquel d'Artesa de Lleida

Sant Miquel d'Artesa de Lleida és una església d'Artesa de Lleida protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una església d'una sola nau de 30 metres de llarg per 17 d'ample, amb sis capelles laterals, més el baptisteri i dues sagristies. És situada en cantonera i fent de tancament d'una plaça, la qual es queda petita, agreujat pel desnivell existent. La façana és de carreus regulars de pedra picada, compositivament senzilla i amb les típiques motllures neoclàssiques. Interior amb volta de canó, columnat clàssic i una tribuna de marbre. Hi ha també un sant crist d'en Josep Llimona.

## Història

Durant la guerra civil foren cremats tots els altars barrocs de fusta.
La teulada s'ha refet tota nova (1981) perquè hi havia filtracions d'aigua.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Miquel d'Artesa de Lleida». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Sant Miquel d'Artesa de Lleida». Patrimoni arquitectònic. Consell Comarcal del Segrià. Arxivat de l'original el 2011-09-04. [Consulta: 24 agost 2014].
# Can Jordà (Roses)

Can Jordà, o Casa del Marquès de Llinars, és una casa a la plaça Catalunya, al bell mig del nucli urbà de Roses (Alt Empordà), en el que antigament havia estat la façana de mar. Aquest edifici està protegit com a bé cultural d'interès local.
La casa és al sector de llevant de la plaça on hi ha algun altre edifici d'interès, destacant la casa Mallol de l'any 1906. Hi ha altres construccions com can Baldomer o l'antiga casa de la Vila. No fa molt fou destruïda una casa modernista d'aquest indret, datada el 1901. L'edifici havia albergat en una de les ales, la biblioteca pública municipal. Actualment, la planta baixa està ocupada per un establiment comercial, mentre que als pisos superiors s'ubiquen les dependències del departament d'urbanisme de l'Ajuntament de Roses. Aquestes cases són de les poques que es conserven de l'eixample que, al període del canvi del segle xix al xx, va dotar la vila de Roses d'una façana litoral formada per edificis amb una estètica d'acord amb les darreres tendències d'aquell moment. L'arquitecte Joan Marés i Marés va projectar la casa seguint el corrent arquitectònic de l'historicisme, moviment que es desenvolupa al segle xix i que pretenia recuperar l'arquitectura de temps passats. Es tractava d'imitar estils arquitectònics d'altres èpoques incorporant algunes característiques culturals d'aquell segle.
Casa entre mitgeres de planta rectangular, organitzada en diverses crugies, amb la coberta de teula de dues vessants. Està distribuïda en planta baixa i dos pisos, tot i que actualment presenta un quart nivell reculat respecte a la façana principal. Tot l'interior de l'edifici fou completament reformat, quedant només la façana com a element original de la construcció. Presenta a la planta baixa s'obren tres portalades d'arcs tudor ornats amb motllures, de més amplada la central. Al primer pis hi ha una gran balconada correguda amb barana ornamental d'obra imitant el calat gòtic. Els tres finestrals que hi tenen sortida estan emmarcats i presenten guardapols amb mènsules decorades amb relleus. Fins a aquest nivell, la façana és rematada per una franja horitzontal decorada amb motius vegetals en alt relleu, la qual emmarca a la part central, sobre l'obertura del mig, un escut heràldic esculpit en marbre blanc del llinatge que bastí la casa. La planta superior presenta una galeria d'arcs conopials normals, amb columnetes i capitells. El coronament de l'edifici presenta una cornisa motllurada sustentada amb mènsules. La resta del parament de la façana està format, a la planta baixa, per carreus de pedra ben escairats i, als pisos superiors, per un entramat arrebossat a imitació de carreus de pedra picada, de tonalitat rosada.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Jordà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Ratpenat del bambú gros

El ratpenat del bambú gros (Tylonycteris robustula) és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids que es troba a l'illa de Sumatra (Indonèsia). Fins al 2017 incloïa les espècies que avui en dia s'anomenen T. malayana i T. tonkinensis, que en foren separades basant-se en dades moleculars.

## Referències

* ↑ Tu, V. T.; Csorba, G.; Ruedi, M.; Furey, N. M.; Son, N. T.; Thong, V. D.; Bonillo, C.; Hassanin, A. «Comparative phylogeography of bamboo bats of the genus Tylonycteris (Chiroptera, Vespertilionidae) in Southeast Asia» (en anglès). European Journal of Taxonomy, 274, 2017, pàg. 1–38. DOI: 10.5852/ejt.2017.274.
* Fordham et al. (2006). Tylonycteris robustula. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 10 desembre 2007 (en anglès).
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# El Calvari (Sentmenat)

El Calvari és una muntanya de 370 metres que es troba al municipi de Sentmenat, a la comarca del Vallès Occidental.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Aluminat de lantà

L'aluminat de lantà és un compost inorgànic amb la fórmula LaAlO₃, sovint abreujat com LAO. És un òxid ceràmic òpticament transparent amb una estructura de perovskita distorsionada.
LaAlO₃ cristal·lí té una constant dielèctrica relativa relativament alta de ~25. L'estructura cristal·lina de LAO és una perovskita distorsionada romboèdrica amb un paràmetre de gelosia pseudocúbic de 3,787 angstroms a temperatura ambient (tot i que una font afirma que el paràmetre de gelosia és de 3,82). Les superfícies LAO d'un sol cristall polides mostren dos defectes visibles a simple vista.
Usos:
Pel·lícules primes epitaxials: les pel·lícules primes de LAO cultivades epitaxialment poden servir per a diversos propòsits per a heteroestructures i dispositius d'electrons correlacionats. LAO de vegades s'utilitza com a aïllant epitaxial entre dues capes conductores. Les pel·lícules LAO epitaxials es poden cultivar mitjançant diversos mètodes, més comunament mitjançant deposició làser polsada (PLD) i epitaxia de feix molecular (MBE).
Interfícies LAO-STO: l'ús més important i comú de la LAO epitaxial és a la interfície aluminat de lantà-titanat d'estronci. L'any 2004, es va descobrir que quan 4 o més cèl·lules unitats de LAO es creixen epitaxialment sobre titanat d'estronci (SrTiO₃, STO), es forma una capa bidimensional conductora a la seva interfície. Individualment, LaAlO₃ i SrTiO₃ són aïllants no magnètics, però les interfícies LaAlO₃ /SrTiO₃ presenten conductivitat elèctrica, superconductivitat, ferromagnetisme, gran magnetoresistència negativa en el pla, i gegant persistent. fotoconductivitat. L'estudi de com sorgeixen aquestes propietats a la interfície LaAlO₃/SrTiO₃ és una àrea de recerca en creixement en física de la matèria condensada.

## Referències

* ↑ Elements, American. «Lanthanum Aluminate» (en anglès). https://www.americanelements.com.+[Consulta: 24 octubre 2022].
* ↑ «LaAlO3» (en anglès). MTI Corp. [Consulta: 4 agost 2015].
* ↑ «LaAlO3» (en anglès). Crystec. [Consulta: 3 agost 2015].
* ↑ PubChem. «Strontium lanthanum aluminate» (en anglès). https://pubchem.ncbi.nlm.nih.gov.+[Consulta: 24 octubre 2022].
* ↑ «Lanthanum Aluminate» (en anglès). https://princetonscientific.com.+[Consulta: 24 octubre 2022].
* 1 2 Ohtomo; Hwang Nature, 427, 6973, 29-01-2004, pàg. 423–6. Bibcode: 2004Natur.427..423O. DOI: 10.1038/nature02308. PMID: 14749825.
* ↑ Gariglio, S; Reyren, N; Caviglia, A D; Triscone, J-M Journal of Physics: Condensed Matter, 21, 16, 2009, pàg. 164213. Bibcode: 2009JPCM...21p4213G. DOI: 10.1088/0953-8984/21/16/164213. ISSN: 0953-8984. PMID: 21825393.
* ↑ Bert; Kalisky, Bell; Kim, Hikita; Hwang, Moler Nature Physics, 7, 10, 04-09-2011, pàg. 767. arXiv: 1108.3150. Bibcode: 2011NatPh...7..767B. DOI: 10.1038/nphys2079.
* ↑ Ben Shalom; Sachs, Rakhmilevitch; Palevski, Dagan Physical Review Letters, 104, 12, 26-03-2010, pàg. 126802. arXiv: 1001.0781. Bibcode: 2010PhRvL.104l6802B. DOI: 10.1103/PhysRevLett.104.126802. PMID: 20366556.
* ↑ Tebano, Antonello; E Fabbri; D Pergolesi; G Balestrino; E Traversa ACS Nano, 6, 2, 19-01-2012, pàg. 1278–1283. DOI: 10.1021/nn203991q. PMID: 22260261.
# Sivapitec

Els sivapitecs (Sivapithecus) són un gènere extint de primats. Qualsevol de les espècies d'aquest gènere podria ser un avantpassat de l'orangutan modern.

## Referències

* Kelley, Jay. 2002. The hominoid radiation in Asia. In Hartwig, W. (ed.) The Primate Fossil Record, Cambridge University Press, p. 369-384.

## Enllaços externs

* Photo of the 1982 Calavera de sivapitec ("GSP 15000")
# Studia Celtica

Studia Celtica és una revista anual publicada a Gal·les que conté articles acadèmics sobre temes lingüístics, sobretot en anglès, però amb alguns gal·lesos i alemanys; també conté ressenyes de llibres i obituaris. La revista és publicada per la Universitat de Periodisme de Gal·les en nom del Consell de la Universitat de Gal·les d'Estudis Cèltics. Des de 1993 també ha cobert els temes literaris, històrics, arqueològics i temes relacionats amb els estudis cèltics. Des de 1922 a 1992 en va ser publicat sota el títol Butlletí del Tauler d'Estudis Cèltics. "La revista va ser un èxit immediat, atraient contribucions d'alguns dels millors especialistes."
Els volums 1-34 de la revista estan sent digitalitzats pel projecte Welsh Journals Online a la Llibreria Nacional de Gal·les. Números posteriors estan disponibles a través del servei de subscripció IngentaConnect.

## Referències

* ↑ Oxford Companion to the Literature of Wales, (1986), p. 565.

## Enllaços externs

* Pàgina web de Studia Celtica Arxivat 2011-06-11 a Wayback Machine. (anglès)
# T. F. O'Rahilly

Thomas Francis O'Rahilly (gaèlic irlandès Tomás Proinsias Ó Rathaile; 1883–1953) va ser un erudit irlandès de les llengües celtes, en particular en els àmbits de la lingüística diacrònica i els dialectes del gaèlic irlandès. Ell era un membre de la Reial Acadèmia d'Irlanda i va morir a Dublín el 1953.

## Biografia

Va néixer a Listowel, comtat de Kerry, Irlanda. Estudià a la Universitat Reial d'Irlanda, va ser professor d'irlandès al Trinity College de Dublín (1919-1929), i de llengües celtes al University College Cork (1929-1935), i al University College (1935-1941). Fou director de l'Escola d'Estudis Cèltics de l'Institut d'Estudis Avançats de Dublín de 1942 a 1947.
O'Rahilly era conegut per les seves teories a vegades controvertides de la història d'Irlanda. En el seu llibre Early Irish history and mythology, publicat per primer cop el 1946, O'Rahilly va desenvolupar un model de prehistòria irlandesa basat en lectures crítiques de les fonts de l'antiga literatura irlandesa, que aplega quatre onades d'invasors parlants de llengua celta. En una lectura publicada el 1942 proposà que hi havia hagut dos Sants Patricis.
Els seus punts de vista sobre el contacte de llengües i el bilingüisme van ser igualment controvertits. A Irish dialects past and present (1932) va escriure el següent sobre el manx:
| « | Des del principi de la seva carrera com a llenguatge escrit la influència de l'anglès va fer estralls en la seva sintaxi, i es pot dir sense gaire exageració que part del que s'ha imprès en manx és merament anglès disfressat amb vocabulari manx. El manx a penes mereixia viure. Quan una llengua es rendeix a l'idioma estranger, i quan tots els parlants siguin bilingües, la pena és la mort. (p. 121) | » |
Aquest punt de vista ha estat recentment qüestionat per Nicholas Williams, qui suggereix que el manx és el gaèlic pidginizat pel contacte primerenc amb els nòrdics, molt abans que es parlés l'anglès a Man.
Altres publicacions inclouen una sèrie d'antologies de poesia irlandesa publicats entre 1916 i 1927. Va fundar i va editar Gadelica: a Journal of Modern Irish studies, i edità el periòdic Celtica (1946-1950).

## Família

La seva germana Cecile O'Rahilly també fou estudiosa cèltica, i publicà edicions de les dues recopilacions del Táin Bó Cúailnge. Fou germà d'Alfred O'Rahilly també destacat erudit, President de l'University College Cork i Teachta Dála (TD) per la ciutat de Cork.

## Enllaços externs

* Papers de T. F. O'Rahilly
* Thomas Francis O'Rahilly - a family history page
* T. F. O'Rahilly
# Thomas Le Seur

Thomas Le Seur (francès: Thomas Leseur) (Rethel, 1 d'octubre de 1703 - Roma, 25 de setembre de 1770), a vegades escrit Leseur, va ser un frare i matemàtic francès que va treballar a Itàlia bona part de la seva vida.

## Vida i obra

Nascut a Rethel (Ardenes), va ingressar a l'orde dels Mínims a la seva vida natal i va fer estudis a Roma entre 1723 i 1728. Després va ser professor a diverses escoles de la regió de Xampanya fins que el 1735 es va assentar definitivament al convent dels Mínims francesos a Roma: la Trinità dei Monti. Va ser professor de François Jacquier amb qui va publicar posteriorment diverses obres científiques, mantenint una estreta amistat. Va ser professor de la Universitat Pontifícia Urbana i de la Universitat de Roma La Sapienza.
La seva obra més notable va ser l'edició anotada dels Principia de Newton, publicada a Gènova entre 1739 i 1742, escrita conjuntament amb François Jacquier i Jean Louis Calandrini.
El 1743 també va participar amb Jacquier i Bošković en l'avaluació dels danys de la Basílica de Sant Pere.
El 1768 es va imprimir a Parma la que potser és la seva obra més original: un tractat de càlcul integral.

## Referències

* ↑ Bonnard, 1933, p. 179-183.
* ↑ Favino, 2005, p. 179.
* ↑ Guicciardini, 2015, p. 337 i ss.
* ↑ Schlimme, 2006, p. 2855.
* ↑ Bonnard, 1933, p. 182.

## Bibliografia

* Bonnard, Fourier. Histoire du Couvent Royal de la Trinité du Mont Pincio à Rome (en francès). Établissements français, 1933.
* Favino, Federica «Minimi in «Sapienza» : François Jacquier, Thomas Le Seur e il rinnovamento dell'insegnamellto scientifico allo Studium Urbis» (en italià). Mélanges de l'école française de Rome, Vol. 117, Num. 1, 2005, pàg. 159-187. DOI: 10.3406/mefr.2005.10177. ISSN: 0223-4874.
* Guicciardini, Niccolò «Editing Newton in Geneva and Rome: The Annotated Edition of the Principia by Calandrini, Le Seur and Jacquier» (en anglès). Annals of Science, Vol. 72, Num. 3, 2015, pàg. 337-380. DOI: 10.1080/00033790.2014.926393. ISSN: 0003-3790.
* Schlimme, Herman. «Construction Knowledge in Comparison: Architects, Mathematicians and Natural Philosophers Discuss the Damage to St. Peter’s Dome in 1743». A: Malcolm Dunkeld (ed.). Proceedings of the Second International Congress on Construction History (en anglès). Construction History Society, 2006, p. 2853-2868. ISBN 978-0-7017-0205-2.

## Enllaços externs

* «Thomas Le Seur (o Leseur)» (en castellà). Estudios Mínimos. [Consulta: 14 desembre 2024].
# Síndrome mielodisplàstica

Les síndromes mielodisplàstiques (SMD, abans coneguda com a "pre-leucèmia") són un conjunt divers de trastorns hematològics (relacionats amb la sang) que inclouen la producció ineficaç (o displàsia) de la classe mieloide de les cèl·lules de la sang. La SMD s'ha trobat en humans, gats i gossos.
Els pacients amb SMD sovint desenvolupen anèmia severa i requereixen transfusions de sang freqüents. En la majoria dels casos, la malaltia empitjora i el pacient desenvolupa citopènies (recomptes baixos de cèl·lules sanguínies), a causa del deteriorament progressiu de la medul·la òssia. En al voltant d'un terç dels pacients amb SMD, la malaltia es transforma en la leucèmia mieloide aguda (LMA), en general en qüestió de mesos a uns anys.
Les síndromes mielodisplàstiques són trastorns de les cèl·lules mare en la medul·la òssia. En la SMD, l'hematopoesi (producció de sang) és desordenada i ineficaç. El nombre i la qualitat de les cèl·lules formadores de sang disminueixen, reduint encara més la producció de sang.
A Catalunya, té una taxa de supervivència a cinc anys per a homes al voltant del 44% i per a dones al voltant del 37%.
# Teletransportació de porta quàntica

La teleportació de la porta quàntica és una construcció de circuit quàntic on s'aplica una porta als qubits objectiu aplicant primer la porta a un estat entrellaçat i després teletransportant els qubits objectiu a través d'aquest estat entrellaçat.
Aquesta separació de l'aplicació física de la porta del qubit objectiu pot ser útil en els casos en què l'aplicació de la porta directament al qubit objectiu pot ser més probable que la destrueixi que no pas aplicar l'operació desitjada. Per exemple, el protocol KLM es pot utilitzar per implementar una porta NO controlada en un ordinador quàntic fotònic, però el procés pot ser propens a errors que destrueixin els qubits objectiu. Mitjançant l'ús de la teleportació de la porta, l'operació CNOT es pot aplicar a un estat que es pot recrear fàcilment si es destrueix, permetent que el KLM CNOT s'utilitzi en càlculs quàntics de llarga durada sense arriscar la resta del càlcul. A més, la teleportació de la porta és un component clau de la destil·lació de l'estat màgic, una tècnica que es pot utilitzar per superar les limitacions del teorema d'Eastin-Knill.
La teleportació de la porta quàntica s'ha demostrat en diversos tipus d'ordinadors quàntics, inclòs l'òptica lineal, computació quàntica superconductora, i la computació quàntica d'ions atrapats.

## Referències

* ↑ Jozsa, Richard "An introduction to measurement based quantum computation", 2005. arXiv: quant-ph/0508124. Bibcode: 2005quant.ph..8124J.
* ↑ Colin P. Williams. Explorations in Quantum Computing (en anglès). Springer, 2010, p. 633–641. ISBN 978-1-4471-6801-0.
* ↑ Gottesman, Daniel; Chuang, Isaac L. Nature, 402, 6760, 1999, pàg. 390–393. arXiv: quant-ph/9908010. Bibcode: 1999Natur.402..390G. DOI: 10.1038/46503.
* ↑ Chou, K.S.; Blumoff, J.Z.; Wang, C.S.; Reinhold, P.C.; Axline, C.J. PNAS, 107, 49, 2010, pàg. 20869–20874. arXiv: 1011.0772. Bibcode: 2010PNAS..10720869G. DOI: 10.1073/pnas.1005720107. PMC: 3000260. PMID: 21098305 [Consulta: free].
* ↑ Gao, Wei-Bo; Poulin, David Nature, 561, 7723, 2018, pàg. 368–373. arXiv: 1801.05283. Bibcode: 2018Natur.561..368C. DOI: 10.1038/s41586-018-0470-y. PMID: 30185908.
* ↑ Wan, Yong; Kienzler, Daniel; Erickson, Stephen D.; Mayer, Karl H.; Tan, Ting Rei Science, 364, 6443, 2019, pàg. 875–878. arXiv: 1902.02891. Bibcode: 2019Sci...364..875W. DOI: 10.1126/science.aaw9415. PMID: 31147517.
# Mas Serrallonga (Sant Hilari Sacalm)

El Mas Serrallonga és una masia de Sant Hilari Sacalm (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

L'edifici original del segle xiv amb reformes de 1505 (tal com indica la data conservada en una llinda), fou enderrocat al segle xvii per ordre del duc de Cardona durant la persecució del bandoler Joan Sala i Ferrer (1594-1634), casat amb Margarida Serrallonga i Tallades.

## Descripció

Edifici aïllat, situat als afores del nucli urbà de Sant Hilari Sacalm, on s'hi arriba de manera més fàcil, amb vehicle i a peu, agafant un trencall que hi ha al costat dret de la pista de Vilanova de Sau a Susqueda. El trencall està indicat, a l'altura de Querós, i cal seguir sempre el camí, cap a l'esquerra, uns 4 km. També s'hi pot arribar des de Sant Hilari.
Actualment està en ruïnes i les males herbes l'han envaïda. Era de planta baixa i pis, amb murs de maçoneria i coberta per una teulada a doble vessant desaiguada a la façana principal i posterior. De la façana en destaquen tres elements: La porta d'entrada en arc de mig punt format per dovelles de pedra, el balcó que hi ha damunt d'aquesta (amb una obertura en arc de llinda), que a la vegada era un porxo per la porta, i una construcció sobre el balcó que havia estat un rellotge de sol. A l'interior s'hi aprecia encara la cuina.
Al costat del mas, hi ha una recent construcció, de planta baixa i pis, coberta per una teulada a doble vessant desaiguada als laterals. És utilitzada per guardar-hi estris de les persones que arreglen els camins de la zona, i altres.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mas Serrallonga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Philip Showalter Hench

Philip Showalter Hench (Pittsburgh, EUA, 1896 - Ocho Ríos, Jamaica 1965) fou un metge estatunidenc guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1950.

## Biografia

Va néixer el 28 de febrer de 1896 a la ciutat de Pittsburgh, població situada a l'estat nord-americà de Pennsilvània. Va estudiar medicina a la Universitat de Pennsilvània, on es va doctorar el 1920, i posteriorment amplià els seus estudis a Alemanya.
Va morir el 30 de març de 1965 durant la seva estada a la població de Ocho Ríos, situada a l'illa de Jamaica.

## Recerca científica

L'any 1921 inicià les seves col·laboracions amb la Clínica Mayo de Rochester, on es va interessar en l'artritis. Els seus treballs sobre la glàndula suprarenal, realitzats al costat d'Edward Calvin Kendall, li va permetre aïllar l'hormona que posteriorment es va denominar cortisona.
L'any 1950 li fou atorgat el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia pels seus estudis sobre la glàndula suprarenal, premi que compartí amb Edward Calvin Kendall i Tadeusz Reichstein.

## Enllaços externs

* «Philip Showalter Hench» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.