OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# (1867) Deífob

(1867) Deífob és un asteroide que pertanys als asteroides troians de Júpiter descobert per Carlos Ulrrico Cesco el 3 de març de 1971 des de l'observatori El Leoncito, Argentina.
Inicialment va ser designat com a 1971 EA. Més tard es va anomenar per Deífob, un personatge de la mitologia grega.
Deífob orbita a una distància mitjana del Sol de 5,129 ua, podent allunyar-se fins a 5,351 ua i acostar-se fins a 4,907 ua. La seva inclinació orbital és 26,91° i l'excentricitat 0,04329. Empra a completar una òrbita al voltant del Sol 4242 dies.

## Vegeu també

* Llista d'asteroides del (1801) al (1900)
* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 31 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 25 gener 2024].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1867.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «(1867) Deífob» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 12 agost 2015].

## Enllaços externs

* «(1867) Deífob» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 12 agost 2015].
# (683) Lanzia

(683) Lanzia és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert el 23 de juliol de 1909 per Maximilian Franz Wolf des de l'Observatori de Heidelberg-Königstuhl, Alemanya. Està anomenat en honor de l'industrial alemany Karl Lanz (1873-1921).

## Vegeu també

* Llista d'asteroides (1-1000)

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 23 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a, 2003. ISBN 3-540-00238-3.

## Enllaços externs

* «(683) Lanzia» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 26 octubre 2018].
* «(683) Lanzia» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 12 novembre 2018].
# (1776) Kuiper

(1776) Kuiper és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides i va ser descobert per Ingrid van Houten-Groeneveld, Cornelis Johannes van Houten i Tom Gehrels des de l'observatori Palomar, Estats Units, el 24 de setembre de 1960.
Inicialment va ser designat com 2520 P-L. Posteriorment es va nomenar en honor de l'astrònom neerlandès Gerard Kuiper (1905-1973).
Orbita a una distància mitjana del Sol de 3,104 ua, podent acostar-se fins a 3,063 ua i allunyar-se'n fins a 3,146 ua. Té una inclinació orbital de 9,492° i una excentricitat de 0,0133. Triga a completar una òrbita al voltant del Sol 1998 dies.

## Vegeu també

* Llista d'asteroides (1001-2000)
* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ Afirmat a: JPL Small-Body Database.
* 1 2 3 4 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 31 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1776.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «(1776) Kuiper» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 15 novembre 2018].

## Enllaços externs

* «(1776) Kuiper» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 26 octubre 2018].
* «(1776) Kuiper» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 12 novembre 2018].
# (1090) Sumida

(1090) Sumida és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert per Okurō Oikawa des de l'observatori astronòmic de Tòquio, Japó, el 20 de febrer de 1928.
Inicialment va rebre la designació de 1928 DG. Més tard es va anomenar pel Sumida, un riu del Japó.
Està situat a una distància mitjana del Sol de 2,36 ua, podent acostar-s'hi fins a 1,841 ua i allunyar-se'n fins a 2,879 ua. Té una inclinació orbital de 21,51° i una excentricitat de 0,2201. Triga a completar una òrbita al voltant del Sol 1324 dies.

## Vegeu també

* Llista d'asteroides (1001-2000)
* Cos menor del sistema solar

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: JPL Small-Body Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1090.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 27 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5$^a$, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «(1090) Sumida» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 29 novembre 2018].

## Enllaços externs

* «(1090) Sumida» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 29 novembre 2018].
# README

Un arxiu README conté informació sobre altres arxius en un directori. És una forma de documentació de programari, usualment en un arxiu de text pla anomenat READ.ME, README.TXT, README.md (per a un arxiu Markdown), README.1ST o README. De vegades, en català pot venir traduït com llegeix-me.txt.
El nom de l'arxiu és generalment escrit en majúscules. En els sistemes Unix-like, generalment els noms s'escriuen en minúscula, i això fa que en un llistat d'arxius surti primer el fitxer README.

## Github

Un arxiu README a GitHub es un fitxer txt que mostra indicació de l'autor a l'hora d'usar el seu projecte.

## Referències

* ↑ Raymond, Eric S.. MIT Press. The New Hacker's Dictionary (en anglés), 1996, p. 378-79. ISBN 9780262680929 [Consulta: 20 febrer 2019].
# Mary Wynne Warner

Mary Wynne Warner (Carmarthen, 22 de juny de 1932 - Espanya, 1 d'abril de 1998) va ser una matemàtica gal·lesa, especialitzada en matemàtica difusa. El seu obituari al Bulletin of the London Mathematical Society assenyalava que la topologia difusa era «el camp on va ser una de les pioneres i reconeguda com una de les principals figures dels últims trenta anys».

## Primer temps i educació

Mary Wynne Davies va néixer a Carmarthen, Gal·les. Es va criar a Llandovery, on el seu pare era mestre d'escola. Es va educar en Howell's Boarding School a Denbigh. En casar-se va adoptar el cognom del seu marit, el diplomàtic Gerald Warner.
Va guanyar una beca per estudiar a Somerville College, Oxford, on es va concentrar en la topologia en els seus estudis matemàtics amb Henry Whitehead, obtenint un títol de segona classe el 1953. Va obtenir el seu doctorat a la Universitat de Varsòvia, amb una dissertació titulada "The Homology of Cartesian Product Spaces" (1966).

## Carrera

La carrera de Mary Wynne Warner va ser modelada per les tasques diplomàtiques del seu espòs. Va fer una investigació a Pequín, on el seu marit va ser destinat. A Yangon, una altra parada del diplomàtic, va ensenyar matemàtiques superior. Durant un temps, als anys setanta, va ser professora en dues universitats de Kuala Lumpur. Durant estade prolongades a Anglaterra, va ensenyar en la City University Londres, on finalment es va convertir en professora el 1996.

### Vida personal

Mary Wynne Davies es va casar amb el diplomàtic i oficial d'intel·ligència Gerald Warner el 1956. Van tenir tres fills, Sian (n. 1958), Jonathan (n. 1959) i Rachel (n. 1961), tots nascuts en diferents països. Va morir el 1998, a Espanya, als 65 anys. Va ser enterrada al cementiri on dos dels seus fills ja estaven enterrats.

## Referències

* ↑ M. W. Warner, "Fuzzy topology with respect to continuous lattices," Fuzzy Sets and Systems 35(1)(1990): 85–91. doi:10.1016/0165-0114(90)90020-7
* ↑ Warner, M. W.. «Towards a Mathematical Theory of Fuzzy Topology». A: Fuzzy Logic: State of the Art. 12 de Teoría y Decisión. Springer Science & Business Media, 2012, p. 83–94. ISBN 9789401120142.
* 1 2 3 4 James, I. M.; Pears, A. R. «Obituary: Mary Wynne Warner (1932–1998)». Bulletin of the London Mathematical Society, Vol. 34, Num. 6, 2001, pàg. 745–752. DOI: 10.1112/S0024609302001467. ISSN: 0024-6093.
* ↑ J. J. O'Connor and E. F. Robertson, "Mary Wynne Warner" Arxivat 2017-02-02 a Wayback Machine. Mathematical Genealogy Project, School of Mathematics and Statistics, University of St. Andrews, Scotland (octubre 2003).
# George Vella

George William Vella (Żejtun, Malta, 24) és un metge i polític maltès. És president de Malta des del 4 d'abril de 2019. Va ser ministre de Relacions Exteriors entre el 1996 i el 1998 i novament entre el 2013 i el 2017.
Ha estat membre del parlament des de 1978.

## Referències

* ↑ «George Vella approved as Malta's next President» (en anglès). Times of Malta, 2.
* ↑ «The Minister». Arxivat de l'original el 6 de febrero de 2015. [Consulta: 15 octubre 2020].
* ↑ «Le médecin George Vella nouveau président de la République de Malte» (en francès). Le Figaro, 04-04-2019. [Consulta: 15 octubre 2020].
# Maials (Santa Cecília de Voltregà)

Maials és una masia de Santa Cecília de Voltregà (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa d'un sol cos inicial, coberta a doble vessant, amb planta baixa i un pis. A la planta hi ha la cuina i els serveis, al primer pis la sala i les habitacions al voltant. Té un gran terrat a la part de davant de la casa, amb una barana de ferro. Està feta de pedra i tota arrebossada i pintada de blanc (emblanquinada). Presenta grans carreus de pedra a les cantonades per tal de protegir millor l'alçat.

## Història

Correspon a una masia d'estructura clàssica, de tipologia semblant a la majoria de les de la comarca. Ha estat restaurada però, en general conserva l'estructura original sense haver sofert cap ampliació.

## Referències

* 1 2 «Maials». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
# Can Roca (Sant Agustí de Lluçanès)

Can Roca és una casa de Sant Agustí de Lluçanès (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular i teulat a doble vessant construït a quatre vents. El teulat és lateral a la façana de la porta principal. Els murs són fets de pedra irregular i morter. A la dreta de la façana principal s'hi ha edificat un cobert que dona l'estructura d'"L" a l'edifici. Totes les obertures de la casa tenen llinda de pedra i els muntants de grans carreus.

## Història

La llinda de la porta d'entrada a l'edifici conserva la data 1731.

## Referències

* 1 2 «Can Roca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2017].
# El Collet (Sant Agustí de Lluçanès)

El Collet és una masia de Sant Agustí de Lluçanès (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular i teulat a doble vessant que ha sofert moltes modificacions. La part cental de la casa té tres pisos i està feta amb murs de pedra irregular i manos que volten les obertures. Aquesta part, coberta amb teula àrab, és el nucli central al voltant del qual hi ha diverses construccions annexes.
Tot i les diverses reformes s'han conservat dos carreus datats, l'unm al 1762 i l'altre el 1812.

## Història

Tot i haver realitzat sempre funcions de masia, aquesta casa ha estat i és un hostal i restaurant situat a l'encreuament de les carreteres que venen de Sant Quirze de Besora i porten a Sant Agustí de Lluçanès i Perafita.
Les úniques dates de construcció de l'edifici que es conserven són les dels carreus de pedra que actualment es troben al menjador del restaurant i que són 1762 i 1812.

## Referències

* 1 2 3 4 «El Collet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 agost 2017].
# Pedrera Penrhyn

La pedrera Penrhyn és una pedrera de pissarra situada a prop de Bethesda, al nord de Gal·les, Regne Unit.

## Història

A finals del segle xix va ser la major pedrera de pissarra del món, el seu pou principal és de pràcticament 1,6 km de llargària i 370 m de profunditat treballant-se per uns 3000 pedrers aproximadament. Des de llavors ha estat substituïda en dimensió per les pedreres de pissarra de la Xina, Espanya i els Estats Units. Penrhyn és encara, actualment, la pedrera més gran de pissarra de Gran Bretanya.
La pedrera fou desenvolupada per primera vegada a la dècada de 1770 per Richard Pennant, després primer baró de Penrhyn, tot i que és probable que l'extracció de pissarra a petita escala al lloc va començar molt més aviat. Gran part d'aquests primers treballs van ser per a ús domèstic. Els treballs a gran escala no es varen desenvolupar fins al desenvolupament de Pennant. A partir de llavors, les pissarres de la pedrera foren transportades al mar cap al port Penrhyn des de la via ferroviària construïda en 1798, una de les línies ferroviàries més antigues.Al segle xix la pedrera Penrhyn, juntament amb la pedrera Dinorwic, van dominar la indústria de la pissarra gal·lesa.
La pedrera té un lloc significatiu a la història del moviment obrer britànic com el lloc a on es varen efectuar dues prolongades vagues de treballadors exigint millors salaris i millors condicions de seguretat. La primera vaga va durar onze mesos l'any 1896. La segona, es va iniciar el 22 de novembre de 1900 i va durar tres anys. Conegut com El Gran Cop de Penrhyn aquesta vaga fou la disputa més llarga en la història industrial britànica.
Des de 1964 fins a 2007 fou propietat i és dirigida per Alfred McAlpine PLC.
En 2007, la pedrera fou adquirida per Kevin Lagan qui va canviar el seu nom a Welsh Slate Ltd. Kevin Lagan i el seu fill Peter (MD de Lagan Building Solutions Ltd.) són ara els directors de Welsh Slate Ltd. que també abasta la pedrera Oakeley en Blaenau Ffestiniog, la pedrera Cwt Y Bugail i la pedrera Pen Yr Orsedd.

## Vegeu també

* Història de Gal·les.

## Notes

* ↑ Kevin Lagan és un empresari irlandès, propietari i president del Grupo Lagan.

## Referències

* ↑ «Museu Nacional de Pissarra.». Arxivat de l'original el 2013-09-28. [Consulta: 30 maig 2014].

## Enllaços externs

* Imágenes en Google sobre la cantera Penrhyn.
* Imágenes en Flickr sobre la cantera Penrhyn.
* Vídeos sobre la cantera Penrhyn en Youtube.
# El Reixac (Gurb)

El Reixach o el Reixacés una masia de Gurb (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

Masia de planta quadrada coberta a quatre vessants. La façana és orientada a ponent. El portal d'entrada és dovellat i les dovelles continuen emmarcant també la finestra i formant un tot. La dovella de la finestra presenta decoracions conopials. L'edifici consta de tres pisos, les obertures del segon presenten motllures d'estuc de forma goticitzant.
La casa està bastida amb diferents tipus de carreus, de manera que els de la part central són més arrodonits mentre que els laterals i la part superior presenten lleves més grans i regulars. Algunes finestres són tapiades i també hi ha afegitons de maó. L'estat de conservació és regular, ja que la masia està deshabitada i l'interior no està agençat com a habitació. Al darrere, a nivell de planta baixa hi ha una eixida.

## Història

Masia situada al costat del riu Gurri, a la part baga. Fou reformada i ampliada al segle xx. El cognom de Reichach es va perdre quan una pubilla única del mas es casà amb un hereu únic del Barniol i s'ajuntaren les propietats. En aquesta casa va néixer un canonge de la Catedral de Vic. Segons documents en aquesta casa s'havien fos campanes.

## Referències

* ↑ VISSIR3, ICGC
* 1 2 3 «El Reixach». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2017].
# Siglo XX

La mina Siglo XX és una mina d'estany que es troba a la localitat de Llallagua, a Bolívia, a la província de Rafael Bustillo, al Departament de Potosí. Juntament amb la mina Catavi, és part d'un complex miner.

## Història

Va ser adquirida en la dècada de 1910 per Simón Iturri Patiño, el conegut com a "Rei de l'estany". La mina va ser nacionalitzada després del "Movimiento Nacionalista Revolucionario" de 1952, quan la junta militar va ser enderrocada. Tant Siglo XX com altres mines van ser col·locades sota el control d'una nova agència estatal, la "Corporació Minera de Bolívia" (COMIBOL). El complex Catavi-Siglo XX es va convertir en el major component de la COMIBOL.
El 24 de juny de 1967, les tropes del govern sota les ordres del general René Barrientos i una nova junta militar van marxar sobre la mina i van cometre la major massacre des treballadors en la història de Bolívia. Un dels testimonis i posteriorment exiliat, Victor Montoya, va comptabilitzar les baixes en vint morts i setanta ferits. L'incident va ser la base per al drama de 1971 del cineasta Jorge Sanjinés El coratge del poble.
El 1987, com a part d'un acord de reestructuració econòmica amb l'FMI i el Banc Mundial, el govern va tancar la producció de la mina. Actualment les operacions mineres es duen a terme per membres de diverses grans cooperatives que treballen de forma independent o en petits grups.

## Mineralogia

Molts són els minerals que es poden trobar a la mina Siglo XX. Han estat descrites més d'un centenar d'espècies minerals vàlides, d'entre les quals sis han estat descobertes a la mina.
| Nom | Fórmula |
| Ferrivauxita | Fe$^{3+}$Al₂(PO₄)₂(OH)₃ · 5H₂O |
| Jeanbandyita | (Fe$^{3+}$,Mn$^{2+}$)Sn$^{4+}$(OH,O)₆ |
| Metavauxita | Fe$^{2+}$Al₂(PO₄)₂(OH)₂ · 8H₂O |
| Paravauxita | Fe$^{2+}$Al₂(PO₄)₂(OH)₂ · 8H₂O |
| Sigloïta | Fe$^{3+}$Al₂(PO₄)₂(OH)₃ · 7H₂O |
| Vauxita | Fe$^{2+}$Al₂(PO₄)₂(OH)₂ · 6H₂O |

## Referències

* ↑ http://www.guernicamag.com/features/3164/ratner_smith_10_15_11/ Arxivat 2012-01-15 a Wayback Machine.
* ↑ «The San Juan Massacre (translated)». [Consulta: 18 abril 2016].
* ↑ «Siglo Veinte Mine (Siglo XX Mine; Llallagua Mine; Catavi), Llallagua, Rafael Bustillo Province (Bustillos Province), Potosí Department, Bolivia» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 abril 2017].
# Can Valent (Breda)

Can Valent és una casa gòtica de Breda (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Façana del que havia estat un edifici de planta baixa i pis, situat al nucli urbà de Breda, al carrer de Còdols número 13.
La façana conserva a la planta baixa la porta d'entrada en arc rebaixat format per dovelles de pedra, i carreus de pedra als brancals. Flanquejant la porta d'entrada, trobem dues finestres: La de la dreta és una obertura petita protegida per una reixa de ferro forjat, en arc conopial cec; i la de l'esquerra una finestra amb llinda monolítica, brancals de carreus de pedra, i ampit motllurat també de pedra, que té l'obertura tapada.
Al pis, tres finestres amb llinda monolítica, brancals de carreus de pedra i ampit de pedra. Les dues finestres laterals destaquen per tenir la llinda decorada amb un arc conopial cec dins el qual hi ha un angelet esculpit, i elements decoratius en forma de petits rostres a les motllures (aquests també els trobem a la finestra central).
La paret de la façana deixa veure el paredat rústic.

## Història

El carrer de Còdols, on es troba l'edifici, apareix anomenat en documents de principis del segle xvii. Abans formava part del carrer Major i s'allargava fins al carrer de Sant Pere. L'any 1405 tenia el nom de carrer de l'Hospital doncs se n'ubicava un al lloc on més tard s'ubicà el col·legi de les monges del Sagrat Cor.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Valent». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2017].
# Can Vilanova (Castellterçol)

Can Vilanova és una obra de Castellterçol (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa entre parets mitgeres i coberta a dues vessants. Consta de planta baixa i pis. Té tres obertures, la porta, una finestra i un balcó; totes elles són quadrades i estan fetes amb grans carreus de pedra. A la llinda de la porta hi ha una inscripció: "1753. Francesch Vilanova" i a sota es dibuixa una llançadora.

## Història

La llançadora que hi ha sota la inscripció de la llinda de la porta indica que originàriament la casa fou habitada per un paraire. Als segles XVII i XVIII, amb el floriment del gremi dels paraires i del negoci de la neu, la població experimentà una notable creixença.

## Referències

* 1 2 «Can Vilanova». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Mas Vilanova (Santa Maria d'Oló)

El Mas Vilanova és una obra de Santa Maria d'Oló (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Mas de planta rectangular, amb diferents alçades fruit de diferents reformes i ampliacions. Hi ha indicis que el mas primitius era simplement un cos rectangular cobert a dos vents, amb cornisa genovesa simple i amb el carener perpendicular a la façana. Era una construcció de dues plantes, amb un portal d'entrada d'arc rebaixat i amb escasses obertures, totes elles adovellades amb grans carreus i amb alguna llinda amb ornamentacions de tradició gòtica. Al segle xviii es va ampliar la casa adossant-hi un cos rectangular de tres plantes pel cantó de ponent i aixecant un vent de la casa. Al sud-oest hi ha adossada la capella romànica de Sant Jaume de Vilanova.

## Història

El lloc de Vilanova és documentat des del 1093; la capella de Sant Jaume de Vilanova ho és des de finals del segle xii.
Almenys des del segle xiv hi ha constància del mas Vilanova, moment que surt citat en una relació de masos de la parròquia de Santa Maria d'Oló. D'aleshores ençà són nombroses les notícies que es tenen.
Al segle xviii, el mas es va ampliar considerablement, assolint les dimensions actuals; una llinda recorda aquestes reformes amb la inscripció "1798 Jaume Vila Nova"

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas Vilanova». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Mas Vilagú

El Mas Vilagú és una obra de Santa Maria d'Oló (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La masia presenta una part antiga que correspon al segle xvii, i una ampliació de l'edificació que es feu al segle xix. L'esquema aproximat seria el següent: Està encarada al sud-est, i és aquí on es troba la porta principal, de mig punt i adovellada. La coberta és a dobla vessant.
La part més destacable del mas es troba en una sala, on hi ha quatre arcs gòtics que parteixen del centre de les parets laterals i convergeixen en un pilar centra que els aglutina. Els carreus són molt irregulars. En una de les dependències del mas hi ha una premsa de pedra i un forn de dos m. de llargada.

## Història

El mas Vilagú és del segle xvii. En la llinda d'una finestra situada sobre la porta de la cara sud-est es troba la següent inscripció:
"Ramon Abadal Vilagú i Maria sa muller hereva 1630".
En la cara nord hi ha una altra llinda d'una finestra amb la data de 1(6)71 Crist.
Es creu que en el segle xix aquesta masia fou ampliada. El seu estat de conservació és dolent i el procés de degradació és progressiu.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Mas Vilagú». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].