OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Proguanil

Proguanil, també conegut com a chlorguanida, és un medicament usat per tractar i prevenir la malària. Sovint es fa servir junt amb la cloroquina o atovaquone. Es pren via oral.
Deté la reproducció d'esporozoits, especialment de Plasmodium falciparum i Plasmodium vivax, dins els hematíes. El seu mecanisme d'acció és a través de la inhibició de l'enzim dihidrofolat reductasa, que està associat amb la reproducció intracel·lular del paràsit.
Els seus efectes secundaris inclouen la diarrea, restrenyiment, erupcions cutànies, pèrdua de cabell i picor. Com que la malària sol ser més greu a l'embaràs, el benefici ultrapassa el risc. Si es fa servir durant l'embaràs s'ha de prendre amb folat. El proguanil es converteix al fetge en el seu metabolit actiu, cycloguanil.
El proguanil s'ha estudiat des de 1945.

## Referències

* 1 2 3 4 5 [13 desembre 2016] WHO Model Formulary 2008. World Health Organization, 2009, p. 199, 203, 594. ISBN 9789241547659 [Consulta: 8 desembre 2016].
* 1 2 3 «Atovaquone and Proguanil Hydrochloride». The American Society of Health-System Pharmacists. Arxivat de l'original el 20 desembre 2016. [Consulta: 8 desembre 2016].
* ↑ «Proguanil». Arxivat de l'original el 22 de gener 2018. [Consulta: 8 desembre 2016].
* ↑ LLANOS-CUENTAS, A. et al. Atovaquone and proguanil hydrochloride compared with chloroquine or pyrimethamine/sulfadoxine for treatment of acute Plasmodium falciparum malaria in Peru (anglès). Braz. j. infect. dis [online]. 2001, vol.5, n.2 [cited 2009-10-03], pp. 67-72. doi: 10.1590/S1413-86702001000200004.
* ↑ Nzila, Alexis «The past, present and future of antifolates in the treatment of Plasmodium falciparum infection» (en anglès). Journal of Antimicrobial Chemotherapy, 57, 6, 01-06-2006, pàg. 1043–1054. DOI: 10.1093/jac/dkl104. ISSN: 0305-7453. PMID: 16617066.
# VX (agent nerviós)

El VX és un compost químic sintètic extremadament tòxic de la classe dels organofosfats, concretament un tiofosfonat. A la classe d'agents nerviosos, es va desenvolupar per a ús militar en la guerra química després de la traducció de descobriments anteriors de toxicitat d'organofosfats en la investigació de pesticides. En la seva forma pura, el VX és un líquid greixós, relativament no volàtil, de color ambre. A causa de la seva baixa volatilitat, el VX persisteix en entorns on està dispers.
VX és l'abreviatura d'«agent verinós X», és un dels agents nerviosos més coneguts i va ser descobert per primera vegada a Porton Down, a Anglaterra, a principis dels anys 50, basat en la investigació feta per primera vegada per Gerhard Schrader, un químic que treballava per a IG Farben a Alemanya durant la dècada de 1930. Ara, una de les sèries V més àmplies d'agents, es classifiquen com a agents nerviosos i s'han utilitzat com a arma química en diversos atacs mortals registrats. Les morts per VX es produeixen amb l'exposició a desenes de quantitats de mil·ligrams per inhalació o absorció a través de la pell; Per tant, el VX és més potent que el sarín, un altre agent nerviós amb un mecanisme d'acció similar. En aquesta exposició, aquests agents alteren greument la senyalització electroquímica del cos entre el sistema nerviós i el muscular, cosa que provoca un bloqueig neuromuscular prolongat, una paràlisi flàccida de tots els músculs del cos, inclòs el diafragma, i la mort per asfixia.

## Referències

* ↑ «CDC | Facts About VX» (en anglès americà). Centers for Disease Control and Prevention. Arxivat de l'original el 2018-03-07.
* ↑ FAS Staff. «Types of Chemical Weapons: Nerve Agents [Table. Toxicological Data]». Washington, DC: Federation of American Scientists [FAS], 2013. Arxivat de l'original el 26 novembre 2016.
* ↑ «Detoxifying VX». Chemical & Engineering News, 94, 38, 26-09-2016, pàg. 10–11. DOI: 10.1021/cen-09438-scicon001.
* ↑ Sidell, Frederick R.. «Chapter 5: Nerve Agents». A: Medical Aspects of Chemical and Biological Warfare, 1997, p. 142ff.
# Levosimendan

El levosimendan és un sensibilitzador de calci utilitzat en el tractament de la insuficiència cardíaca congestiva aguda descompensada. Es comercialitza a Espanya com a EFG i amb el nom comercial de Simdax. En general, el fàrmac té un mecanisme d'acció doble. Condueix a una major ionotròfia augmentant la sensibilitat al calci a mesura que s'uneix a la troponina i això resulta en una força inotròfica positiva més gran. En segon lloc, el fàrmac és capaç d'obrir els canals de potassi sensibles a l'ATP en les cèl·lules musculars llises vasculars, i els efectes dilatadors vasculars del fàrmac condueixen a una disminució de la precàrrega i la postcàrrega i, així, el treball del cor. Aquest medicament està en procés de revisió per part de l'FDA, però encara no ha estat aprovat.

## Referències

* ↑ «Centro de Información online de Medicamentos de la AEMPS - CIMA». Madrid: AEMPS. Ministerio de Sanidad, Servicios Sociales e Igualdad, 2022.
# Teixobactina

La teixobactina és un antibiòtic descobert el 2014 en bacteris no cultivats al sòl segons tècniques desenvolupades per investigadors de la Universitat Northeastern a Boston. Aquest descobriment fou publicat el 2015 després d'una investigació conjunta realitzada per tres instituts als Estats Units i a Alemanya. Segons aquests investigadors, aquesta molècula, a la qual no hi van trobar cap mutant de Staphylococcus aureus o Mycobacterium tuberculosis susceptible de resistir, obriria el camí per al desenvolupament d'antibiòtics que permetrien evitar l'aparició d'una farmacoresistència en els organismes estudiats.
S'ha demostrat que és activa enfront de bacteris grampositius que han desenvolupat resistència als antibiòtics aprovats.
El mecanisme d'acció de la substància guarda algunes similituds amb el de la vancomicina. S'uneix a diferents polímers de la paret cel·lular bacteriana, i provoca danys en aquesta que acaben per destruir al bacteri. Aquest mecanisme d'acció podria hipotèticament dificultar el desenvolupament de farmacoresistències, que constitueixen un dels principals problemes que apareixen després de l'ús d'antibiòtics i provoquen la disminució o supressió de la seva activitat.

## Notes i referències

* ↑ Losee L. Ling, Tanja Schneider, Aaron J. Peoples, Amy L. Spoering, Ina Engels, Brian P. Conlon, Anna Mueller, Till F. Schäberle, Dallas E. Hughes, Slava Epstein, Michael Jones, Linos Lazarides, Victoria A. Steadman, Douglas R. Cohen, Cintia R. Felix, K. Ashley Fetterman, William P. Millett, Anthony G. Nitti, Ashley M. Zullo, Chao Chen i Kim Lewis «A new antibiotic kills pathogens without detectable resistance» (en anglès). Nature, 2015. DOI: 10.1038/nature14098 [Consulta: 8 gener 2015].
# Ivànovka (Prókhorovka)

Ivànovka - Ивановка (rus) - és un poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 144 habitants. Pertany al districte (raion) de Prókhorovka.

## Referències

* ↑ «Схема территориального планирования Белгородской области». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП).
* ↑ «Avdeyevka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-02-04. [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ Бобов А. Начало заселения района / А. Бобов //Истоки. – 2001. – 10 янв.
* ↑ Koriakov, Iuri B. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 4 febrer 2022].
# Modulador i estimulador de la serotonina

Un modulador i estimulador de la serotonina (MES), de vegades conegut més simplement com a modulador de la serotonina, és un fàrmac amb una acció multimodal específica del sistema neurotransmissor de la serotonina. Per ser precisos, els MES modulen simultàniament un o més receptors de serotonina i inhibeixen la recaptació de la serotonina. El terme es va crear per descriure el mecanisme d'acció de l'antidepressiu serotoninèrgic vortioxetina, que actua com a Inhibidor de la recaptació de serotonina (IRS), agonista del receptor 5-HT$_{1A}$ i antagonista del receptor 5-HT$_3$ i receptor 5-HT$_7$.

## Referències

* ↑ Goldenberg MM «Pharmaceutical approval update». P T, vol. 38, 11, 11-2013, pàg. 705–7. PMC: 3875258. PMID: 24391391.
* ↑ American Pharmacists Association. «Vortioxetine: Atypical antidepressant», 2013.
* ↑ Los Angeles Times. «FDA approves a new antidepressant: Brintellix». Los Angeles Times, 2013.
# Abu Mena

Abu Mena o Abu Mina (àrab: ابو مينا, Abū Mīnā) va ser una ciutat, complex monàstic i centre de peregrinació cristiana durant l'antiguitat tardana d'Egipte, a uns 45 km al sud-oest d'Alexandria. Està inscrita en la llista del Patrimoni de la Humanitat des del 1979 i en la llista del Patrimoni de la Humanitat en perill des del 2001. Se'n conserven molt poques restes, però els fonaments dels edificis més importants, com la gran basílica, hi són fàcilment discernibles.

## Referències

* ↑ «Abu Mena» (en anglès). Unesco. [Consulta: 18 desembre 2020].

## Vegeu també

* Menna d'Egipte.
# Teilhardina

Teilhardina fou un primat similar als titís (subfamília Callitrichinae) que visqué a Àfrica, Amèrica i Àsia des de finals del Paleocè fins a mitjans de l'Eocè, fa entre 56 i 47 milions d'anys. El paleontòleg George Gaylord Simpson l'anomenà en honor del paleontòleg i filòsof jesuïta Teilhard de Chardin. Se'n coneixen diverses espècies.
La classificació d'aquest gènere és incerta i és considerat polifilètic. Dues espècies (T. belgica i T. asiatica) probablement són haplorrins, relacionats igualment amb els ancestres dels tarsers i simis d'avui en dia, i el gènere hauria d'incloure aquestes dues espècies únicament. Els altres semblen omòmids anaptomorfs (més relacionats amb els tarsers que amb els simis) i haurien de ser inclosos en un nou gènere.

## Referències

* ↑ Smith, T.; Rose, K.D.; Gingerich, P.D. «Rapid Asia-Europe-North America geographic dispersal of earliest Eocene primate Teilhardina during the Paleocene-Eocene Thermal Maximum» (en anglès). Proceedings of the National Academy of Sciences, 103, 30, 2006, pàg. 11223. DOI: 10.1073/pnas.0511296103.
* ↑ Beard, K.C. «The oldest North American primate and mammalian biogeography during the Paleocene-Eocene Thermal Maximum» (en anglès). Proceedings of the National Academy of Sciences, 105, 10, 2008, pàg. 3815. Arxivat de l'original el 2009-01-31. DOI: 10.1073/pnas.0710180105 [Consulta: 27 abril 2014]. Arxivat 2009-01-31 a Wayback Machine.
* ↑ Primates (anglès)
* ↑ Omomyidae: Anaptomorphinae Arxivat 2008-01-28 a Wayback Machine. (anglès)
# Cabeç del Quarter

El Cabeç del Quarter és una muntanya de 1.036 metres d'alçada, ubicada al terme municipal d'Ibi, a l'Alcoià. És el cim més alt de serra del Quarter. Separa la vall i terme d'Ibi (Alcoià) de la Foia de Xixona.

## Referències

* ↑ «Cabeç del Quarter». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Llista de mòduls elàstics

La següent llista de mòduls elàstics conté els valors de diversos mòduls elàstics de diversos materials.

## Mòdul d'elasticitat longitudinal

El mòdul d'elasticitat longitudinal o mòdul de Young relaciona la tensió segons una direcció amb les deformacions unitàries que es produeixen en la mateixa direcció.
| Material | E [ MPa ] | E [ kp/cm² ] |
| Goma (60° ShoreA) | 27 | 270 |
| Cartílag (humà) | 24 | 240 |
| Tendó (humà) | 600 | 6.000 |
| Fil de pesca (estàndard) | 1.300 | 13.000 |
| Polietilè, niló | 1.400 | 14.000 |
| Fusta (laminada) | 7.000 | 70.000 |
| Fusta (segons la fibra) | 14.000 | 140.000 |
| Os (fresc) | 21.000 | 210.000 |
| Formigó | 27.000 | 270. 000 |
| Aliatges de Mg | 42.000 | 420.000 |
| Granit | 50.000 | 500.000 |
| Vidrio | 70.000 | 700.000 |
| Aliatges de Al | 70.000 | 700.000 |
| Llautó | 110.000 | 1.100.000 |
| Bronze | 120.000 | 1.200.000 |
| Coure | 110.000 | 1.100. 000 |
| Ferro colat | < 175.000 | < 1.750.000 |
| Ferro forjat | 190.000 | < 1.900.000 |
| Acer | 210.000 | 2.100.000 |
| Magnesi | 45.000 | 450.000 |
| Titani | 107.000 | 1.070.000 |
| Níquel | 22.000 | 220.000 |
| Monel | 179.000 | 1.790.000 |
| Plom | 18.000 | 180.000 |
| Safir | 420.000 | 4.200.000 |
| Diamant sintetitzat | 491.000 | 4.910.000 |
| Grafè | 1.000.000 | 10.000.000 |
# Josep Artís i Balaguer

Josep Artís i Balaguer (Vilafranca del Penedès, 1875 — Barcelona, 1956) va ser un historiador del teatre i periodista. Va ser germà d'Avel·lí Artís i Balaguer (Vilafranca del Penedès, 1881 – Ciutat de Mèxic, 1954), dramaturg, i pare d'Andreu-Avel·lí Artís i Tomàs (1908 - 2006), escriptor i dibuixant, conegut amb el pseudònim de Sempronio.
Fou dramaturg primer en llengua castellana (El Club de los Patriotas, 1912; Pecado de juventud, 1913). Col·laborà a La Publicidad, Mirador i El Día Gráfico, on fou redactor en cap, i publicà estudis en català: Semblança de Lleó Fontova (1936) i Tres conferències sobre teatre retrospectiu (1937). Després de la Guerra Civil espanyola tornà a publicar estudis en castellà: Ricardo Moragas (1946), El Gran Teatro del Liceo (1946), El ‘Verso’ en el Liceo (1946), Primer centenario de la Sociedad del Gran Teatro del Liceo (1950) i El mando teatral barcelonés (1950).

## Referències

* 1 2 «Josep Artís i Balaguer | enciclopèdia.cat». [Consulta: 23 abril 2020].
* ↑ «Avel·lí Artís i Balaguer i Barcelona: Vida i obra». [Consulta: 23 abril 2020].
* ↑ «Andreu-Avel·lí Artís - Biografía de Andreu-Avel·lí Artís». [Consulta: 23 abril 2020].
# Bernat Mallol

Bernat Mallol (? segle xiv — Santes Creus, 1428) fou un monjo de Santes Creus i cronista català, autor d'una història inèdita de Catalunya del segle xiii i d'un Compendi de les coses del monestir de Santes Creus. Va fixar per escrit la llegenda de Galceran de Pinós (segle xvi), recollida al còdex 459 de l'Archivo Histórico Nacional.

## Referències

* ↑ «Bernat Mallol | enciclopedia.cat». [Consulta: 3 gener 2025].
* ↑ Amades, Joan. Les millors llegendes populars. LABUTXACA, 2009. ISBN 978-84-9930-025-2 [Consulta: 22 juny 2012].
# Karim Findi

Karim Findi (àrab: عبدالكريم فندي) (Duhok, 22 de febrer de 1946) és un autor i escriptor kurd.
El 1974 es va graduar al Departament d'Anglès a la Universitat de Mossul.
Ha publicat més de 20 llibres sobre nombrosos temes, entre ells (política, geografia, llengua, literatura i història) en diferents idiomes com l'anglès, el kurd o l'àrab.
Va ser un dels fundadors del Sindicat de Periodistes del Kurdistan.
El 1997 va ser redactor en cap de la revista KARWAN, que va ser publicada pel Ministeri de Cultura, KRG.
Va ser secretari de la revista KARWANI AKADIMI / Karwan Academic publicada pel Ministeri de Cultura, KRG.
Va exercir com a redactor en cap de la revista DICLE / Dijla, que va ser la primera revista en llengua kurda en alfabet romà (llatí) emesa pel Ministeri de Cultura, KRG.

## Llibres publicats

* Una col·lecció de poemes de Bakir bag Al-Arizee, recollits i analitzats, 1982, (en llengua kurda).
* Mairo, transliterat de lletres llatines (kurd) a lletres àrabs (kurd), 1985, (en llengua kurda).
* Gulchin, transliterat d'Akleerky litters (kurd) a lletres àrabs (kurd), 1988, (en llengua kurda).
* Capítols de la revolució Eylul al Kurdistan - Iraq escrit, 1995 (en àrab).
* Guia de la governació de Duhok, 1997. (en àrab i anglès).
* Tribus kurdes a la part nord de l'estat de Mossel, 1996. traduït de l'anglès al kurd. (en llengua kurda).
* Khani Festival, preparat, 1996, (en llengua kurda).
* Amedi en diferents èpoques, crítiques i anàlisis, 1997, (en llengua àrab).
* (P.D.K) Durant l'absència de Barzani (1946-1958), 1998, (en llengua kurda).
* El Jubileu d'Or de Peshmarge. 1999. Transliterat del dialecte del sud al nord (Kirmanji) i de lletres àrabs a lletres llatines (en llengua kurda).
* Barzani never gives up, 2001. transliterat de les lletres àrabs del Kirmanji del sud a les lletres llatines del Kirmanji del Nord. (en llengua kurda).
* El castell de Badinan i alguns dels seus llocs històrics, 2012, (en àrab).
* Llengua kurda a la regió de Badinan, 2012, (en àrab i llengua kurda).

## Referències

* ↑ Karim Findi story Arxivat 2015-04-08 a Wayback Machine. Nubun magazine, issue 121, 2012
* ↑ Karim Findi biography Findi Info
* ↑ Interview with Karim Findi Arxivat 2015-07-16 a Wayback Machine. Dunya TV, archive
* ↑ About Karim Findi Findi Info Website
# Fiódor Vólkov

Fiódor Vólkov (Kostromà, 9 de febrer de 1729 $^{(Julià)}$ - Moscou, 4 d'abril de 1763 $^{(Julià)}$) va ser un poeta, compositor i actor rus i fundador del primer teatre rus permanent.

## Vida

Fillastre del comerciant Poluixkin de Kostromà, Fiódor Vólkov va rebre una formació versàtil. Va establir el primer teatre públic a Iaroslav el 1750, que després donaria fama als actors llavors desconeguts Ivan Dmítrievski, Iàkov Xumski i altres. Dos anys després, el seu teatre van ser convidats per l'emperadriu Elizabet I a actuar a la seva cort. Jutjats joves i talentosos, però també "plebeus", van ser enviats per obtenir una "educació superior". Durant quatre anys van estudiar dansa, ciència, idiomes i declamació. Només després que els considerats aficionats es van convertir en professionals.
El 1756, l'emperadriu va dictar un decret sobre l'establiment del primer teatre públic permanent a Sant Petersburg, sota la direcció d'Aleksandr Sumarókov. Vólkov va assistir Sumarókov en la direcció del teatre i cinc anys després es va convertir en el director després de la dimissió de Sumarókov. Vólkov va crear el teatre públic professional rus de rellevància nacional, el va unir amb l'art dramàtic progressista i va obrir el camí per a diversos actors russos. Es va casar amb una de les primeres actrius a Rússia, Maria Anànina.
Com a actor, Fiódor Vólkov va interpretar sobretot papers tràgics, com en les obres de Sumarókov Khórev (Хорев), El refugi de la virtut (Прибежище добродетели), Hamlet (Гамлет, la versió de Sumarókov del Hamlet de Shakespeare), Sinav i Truvor (Синав и Трувор), Iaropolk i Demiza (Ярополк и Демиза). Després d'haver dominat l'art de l'escenari, Vólkov sovint es va desviar dels cànons estètics del classicisme i va optar per no seguir les regles de recitació solemne. A les seves obres de teatre, Sumarókov sovint crear personatges amb el temperament salvatge de Vólkov. Aquest últim, però, era un còmic molt talentós.
Malgrat que no destacà en cap dels gèneres en què va actuar, cal consignar el seu nom perquè fou l'autor del primer llibret d'òpera escrit en llengua russa, La clemència de Tito, amb música de Francesco Araja (1751) i de l'òpera Taniuxka, també en rus, per a la qual va compondre la música el 1756.

## Llegat

* El Teatre Iaroslavl porta el nom de Vólkov des del 1911.

## Referències

* 1 2 Enciclopèdia Espasa, vol. 70, pàg. 407. (ISBN-84-239-4570-7)
# Linda Dröfn Gunnarsdóttir

    En aquest nom islandès, el darrer nom és un patronímic, no pas un cognom. La manera de referir-se a aquesta persona és pel nom de pila.
Linda Dröfn Gunnarsdóttir és una executiva islandesa que ha gestionat projectes de desenvolupament que impliquen refugiats, treballs de suport municipal i iniciatives de base europea. Recentment nomenada directora executiva de l'Associació islandesa d'acollida per a dones, que se centra a oferir allotjament a les dones sotmeses a violència a casa seva, s'encarrega de trobar noves instal·lacions especialment dissenyades per ampliar el suport futur. Com a resultat, es va convertir en una de les dones incloses a la llista de 100 dones de la BBC de 2024.

## Educació

Les qualificacions de Linda inclouen una llicenciatura en espanyol per la Universitat d'Islàndia, un màster en estudis europeus per la Universitat d'Aarhus de Dinamarca i una llicenciatura en negocis i finances del programa Open University de la Universitat de Reykjavik. També té un diploma de docent per la Universitat d'Islàndia.

## Carrera

Linda ha adquirit experiència en la gestió de projectes com a resultat de projectes municipals que impliquen refugiats i ocupació al departament d'afers internacionals del comissari de policia. Les publicacions han inclòs el director de projectes de la Fundació Evris del govern islandès, dissenyat per fomentar la col·laboració internacional. A finals de 2022, va ser contractada com a directora temporal a Efling, un important sindicat. També ha estat directora adjunta al Centre d'Informació Multicultural que ajuda els nouvinguts a adaptar-se a la vida a Islàndia.
El juny de 2022, Linda va ser nomenada directora executiva de l'Associació per a Refugis de Dones. Les seves responsabilitats s'estenen als dos centres d'Islàndia, un a Reykjavík i l'altre a Akureyri. L'octubre de 2024, Linda va aconseguir trobar un nou allotjament per al refugi d'Akureyri, assegurant les operacions durant els propers tres anys.
El desembre de 2024, Linda va ser inclosa a la llista de 100 dones de la BBC de 2024. Va explicar que «fa 20 anys, el 64% de les dones que anaven a un centre d'acollida finalment van tornar amb els seus maltractadors, però aquesta xifra es redueix ara a l'11% com a resultat de la millora del suport i dels serveis».

## Referències

* 1 2 3 «Ný framkvæmdastýra Kvennaathvarfsins» (en islandès). Kvenna Athvarf. [Consulta: 5 desembre 2024].
* 1 2 Adam, Darren. «Women's Shelter in Akureyri secures new home». News from Iceland, 21-10-2024. [Consulta: 5 desembre 2024].
* ↑ Trodler, Dagmar. «Frauenhaus in Akureyri verliert seine Räumlichkeiten» (en alemany). Iceland Review, 14-07-2024. [Consulta: 5 desembre 2024].
* 1 2 «Linda Dröfn Gunnarsdóttir in BBC 100 WomEl 2024: Who is on the list this year?». BBC, 02-12-2024. [Consulta: 5 desembre 2024].
* 1 2 «New Efling director». Efling, 06-01-2022. [Consulta: 5 desembre 2024].
* ↑ «About Us». Multicultural Information Centre. [Consulta: 5 desembre 2024].
* ↑ «Linda Dröfn to the Women's Shelter». Morgunbladid, 30-06-2022. [Consulta: 5 desembre 2024].