OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mas de la Torre de Monells

Mas de la Torre de Monells és una obra del municipi de Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura (Baix Empordà) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

El mas de la torre està situat als afores del nucli, a uns 300 metres en direcció sud-est. És una masia de tipologia senzilla, quew presenta com a elements remarcables el portal de punt rodó amb grans dovelles de pedra i les finestres allindanades amb ampit motllurat i carreus ben tallats. Tanmateix, l'element que configura la imatge del casal i que li ha donat nom és la torre que s'eleva a la banda dreta de la façana principal. És de planta rectangular, bastida amb paredat i carreus als angles. Conserva restes d'espitlleres, i a la banda de la façana de la casa presenta obertures allindanades i parament arrebossat que la unifiquen amb l'habitatge al qual es troba actualment integrada. Té teulada a dues vessants.

## Història

El mas de la Torre va rebre aquest nom per l'antiga torre de defensa que té adossada. Probablement data del segle xvi o XVII. Actualment la torre forma part de l'habitatge. El conjunt conserva encara la seva funció agrícola.

## Referències

* 1 2 «Mas de la Torre de Monells». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# John Walker (remer)

John Drummond Walker (Oxford, 4 de gener de 1891 – Lewisham, Londres, 22 de juliol de 1952) va ser un remer anglès que va competir al començament del segle xx.
Walker va néixer a Oxford i estudià al New College de la Universitat d'Oxford. El 1912 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estocolm, on va guanyar la medalla d'argent en la competició del vuit amb timoner del programa de rem. En aquesta embarcació feia de timoner.
El 1918 va ser guardonat com a Orde de l'Imperi Britànic, com a MBE.

## Referències

* ↑ «John Walker Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 24 d’octubre 2012. [Consulta: 3 juny 2017].
* ↑ Suplement de la London Gazette, 7 gener 1918
# Galaxius Mons

Galaxius Mons és una estructura geològica del tipus mons a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -34.92 ° de latitud N i 142.51 ° de longitud E. Fa 22.23 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1991 i pren el nom d'una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Galaxius Mons". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.
# (1230) Riceia

(1230) Riceia és l'asteroide número 1230 situat en el cinturó principal. Va ser descobert per l'astrònom Karl Wilhelm Reinmuth des de l'observatori de Heidelberg, Alemanya, el 9 d'octubre de 1931. La seva designació alternativa és 1931 TX1. Està anomenat en honor de l'astrònom aficionat nord-americà Hugh Rice, qui fou director del Museu Americà d'Història Natural.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 25 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1230.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 27 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D.. Springer. Dictionary of minor planet names (en anglès), 2003. ISBN 3-540-00238-3 [Consulta: 27 abril 2015].

## Enllaços externs

* «Dades de la NASA (JPL Small-Body Database Browser)» (en anglès). [Consulta: 6 juny 2018].
* «(1230) Riceia» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 6 juny 2018].
# Hendrick Bloemaert

Hendrick Bloemaert (Utrecht, circa de 1601-1602 - Utrecht, desembre de 1672) fou un poeta, pintor i gravador neerlandès, que va pertànyer a l'Edat d'Or holandesa. És el més famós de la família d'artistes Bloemaert.

## Biografia

Nascut a Utrecht, fill d'Abraham Bloemaert, impulsor de l'escola d'Utrecht, amb qui es va formar, i germà gran de Cornelis Bloemaert. Al febrer de 1627 junt amb Paulus Moreelse i Thomas Knyf va signar un document a Roma, que és l'únic testimoni de la seva presència a la Ciutat Eterna, a la qual va poder arribar un any abans. El 1630 es trobava novament a Utrecht, on el 1631 va contreure matrimoni amb Margaretha van der Eem, filla d'un advocat. Entre 1630 i 1632 va ingressar en el gremi de Sant Lluc del que va ser escollit degà algunes vegades, la primera d'elles el 1643.
Pintor de retrats i retrats de grup -Repartiment als pobres per Maria van Pallaes fundadora de l'hospici nomenat de les XII Cambres, retratada amb els seus fills -, d'escenes de gènere -molt sovint amb una única figura de mig cos o de tres quarts, com el Cuiner del Centraal Museum -, i de motius historiats, incloent els assumptes evangèlics i mitològics, Hendrick Bloemaert va cultivar també la poesia i el 1650 -o 1656- va sortir publicada a Utrecht la seva traducció en vers del drama pastoral de Giovanni Battista Guarini, Il pastor Fido, seguida el 1670 de la traducció de L'Annibale in Càpua de Nicolò Berengan.

## Galeria

| Diana i Cal·listo (1635/1640). | Retrat d'un home (1650). | Johannes Puttkammer (1671). |

## Referències

* ↑ Meyere i Luna, 1992-1993, p. 97.
* 1 2 «Hendrick Bloemaert» (en neerlandès). RKD. [Consulta: 20 febrer 2016].

## Bibliografia

* Meyere, Jos de; Luna, Juan J. La pintura holandesa del Siglo de Oro. La escuela de Utrecht (en castellà). Madrid, Bilbao, Barcelona: BBV, 1992-1993. ISBN 84-86022-68-1.
# Sirenum Mons

Sirenum Mons és una estructura geològica del tipus mons a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -37.27 ° de latitud N i 213.49 ° de longitud E. Fa 122.86 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la UAI el 12 d'agost de 2013 i pren el nom d'una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Sirenum Mons". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.
# (924) Toni

(924) Toni és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert el 20 d'octubre de 1919 per Karl Wilhelm Reinmuth des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Alemanya. Està possiblement anomenat per una noia del calendari Lahrer Hinkender Pot.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.

## Enllaços externs

* «Dades de la NASA (JPL Small-Body Database Browser)» (en anglès). [Consulta: 6 juny 2018].
* «(924) Toni» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 6 juny 2018].
# (163) Erígone

(163) Erígone és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides descobert per Henri Joseph Anastase Perrotin des de l'observatori de Tolosa de Llenguadoc, a França, el 26 d'abril de 1876. Erigone, personatge de la mitologia grega és qui li dona nom. Erigone orbita a una distància mitjana del Sol de 2,367 ua, i pot allunyar-se'n fins a 2,819 ua i apropar-se fins a 1,915 ua. La seva excentricitat és 0,191 i la inclinació orbital 4,815°. Fa una òrbita al voltant del Sol en 1.330 dies.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D.. Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglés). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «(163) Erigone» (en anglés). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 25 juliol 2015].

## Enllaços externs

* «(163) Erigone» (en anglés). Minor Planet Center. [Consulta: 25 juliol 2015].
# Sant Pere de Pals

Sant Pere de Pals és una obra de Pals (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església gòtica d'una nau amb capçalera poligonal, que incorpora alguns escassos elements del temple anterior, romànic.
És coberta enterament amb volta de creueria, a la nau dividida en tres crugies per arcs torals apuntats; hi ha un cor, també amb volta de creueria, i capelles laterals gòtiques més tardanes. Les claus de volta i les impostes són esculpides. A l'absis hi ha tres grans finestrals gòtics. Al frontis hi ha una rosassa amb decoració calada, gòtica, però la portada és d'època posterior, barroca popular: frontó corbat, pinacles amb boles ornamentals i fornícula amb una imatge de pedra del patró, amb abillament papal, de caràcter molt popular.
El campanar, quadrat i amb arcades de mig punt, sobre l'angle nord-oest de l'edifici i un terrabastall alçat sobre la volta són afegitons tardans. El ràfec de la teulada presenta decoració pintada. L'església és construïda amb carreus ben escairats, de gres.

## Història

L'any 1202 Gilabert de Cruïlles prestà homenatge al bisbe de Girona per la parròquia de "Sancti Petri de Pals". El 1222 Ermessenda de Peratallada reconeixia tenir el delme d'aquesta parròquia per la Seu de Girona.
L'any 1478 el rei Joan II, en una lletra adreça als consellers de Pals, concedia permís per aprofitar les pedres del castell, que era molt ruïnós, amb la fi d'obrar, reparar i cobrir l'església de Sant Pere de Pals.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Pere de Pals». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Mike Farrell

Mike Farrell (nascut el 6 de febrer de 1939) és un actor estatunidenc, més conegut per al seu paper com capità B.J. Hunnicutt en la sèrie popular de televisió M*A*S*H (1975-83). Més recentment, Farrell col·laborà en a sèrie de televisió Providence (1999-2002).

## Enllaços externs

* Retrovisionmag includes quotes of Mike on Gene Roddenberry and on the human condition.
* Mike Farrell's website
# Xanthe Montes

Xanthe Montes és una estructura geològica del tipus mons a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 22.06 ° de latitud N i 307.69 ° de longitud E. Fa 499.32 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 2006 i pren el nom d'una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Xanthe Montes". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.
# (926) Imhilde

(926) Imhilde és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert el 15 de febrer de 1920 per Karl Wilhelm Reinmuth des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Alemanya. Està possiblement anomenat per una noia del calendari Lahrer Hinkender Pot.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.

## Enllaços externs

* «Dades de la NASA (JPL Small-Body Database Browser)» (en anglès). [Consulta: 7 juny 2018].
* «(926) Imhilde» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 7 juny 2018].
# (167) Urda

(167) Urda és un asteroide que pertany al cinturó d'asteroides descobert per Christian Heinrich Friedrich Peters des de l'observatori Litchfield de Clinton, als Estats Units d'Amèrica, el 28 d'agost de 1876. L'asteroide s'anomena així per Urda, una de les tres nornes de la mitologia nòrdica. Situat a una distància mitjana de 2,853 ua del Sol, i pot apropar-se fins a 2,749 ua. Amb una inclinació orbital de 2,212° i una excentricitat de 0,03622, empra 1.760 dies a completar una òrbita al voltant del Sol. Forma part de la família asteroidal de Coronis.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 28. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D. Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglés). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ Hirayama, Kiyotsugu «Group of asteroids probably of common origin» (en anglés). The Astronomical Journal, 1918 [Consulta: 27 juliol 2015].

## Enllaços externs

* «(167) Urda» (en anglés). Minor Planet Center. [Consulta: 18 juny 2015].
# Sant Mateu de Canet de Verges

Sant Mateu de Canet de Verges és un edifici religiós del municipi de la Tallada d'Empordà protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'església de Sant Mateu de Canet de Verges és un edifici d'una nau, amb una capella a cada costat, capçalera plana i campanar de planta quadrada a la banda de migdia. La façana és molt simple, amb obertures escasses i centrades: port d'accés allindanada, òcul superior i coronament sinuós, que sobresurt per damunt el nivell de la teulada i al centre del qual hi ha una tercera obertura en forma de creu. L'arrebossat, malmès i desaparegut en la part inferior, imita carreus. Davant la façana es troba un petit pati, delimitat per una tanca, que inclou el cementeri.
La construcció (església i campanar), en què es combinen fonamentalment els carreus de pedra i el paredat, es cobreix amb teulades a doble vessant.

## Història

L'església de Canet de Verges apareix esmentada ja el segle xii (1182) en relació amb la canònica d'Ullà. L'edifici actual, però, fou bastit entre els segles XVII-XVIII, i ha experimentat nombroses modificacions i reparacions al llarg del temps a causa dels desperfectes produïts per les inundacions. Les pedres de la construcció mostren diverses dates: 1605 i 1744 els arcs de les dues capelles laterals, 1743 la llinda de la porta d'accés, -segons J. Badia, aquesta pedra prové d'una masia del lloc, i fou col·locada al seu emplaçament actual en un dels processos de restauració-. L'església es troba integrada en un conjunt d'edificis resultant de les modificacions introduïdes en l'antiga rectoria pel seu actual propietari.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Mateu de Canet de Verges». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Nombre d'Eötvös

En dinàmica de fluids, el nombre d'Eötvös (Eo) també anomenat nombre de Bond (Bo) és una magnitud adimensional que mesura la importància de les forces de tensió superficial comparades amb les forces de cos is s'utilitza, juntament amb el nombre de Morton, per caracteritzar la forma de les bombolles o de les gotes que es mouen al voltant d'un fluid. Els dos noms commemoren el físic hongarès Loránd Eötvös (1848-1919) i el físic anglès Wilfrid Noel Bond (1897-1937) respectivament. El terme nombre d'Eötvös s'utilitza amb més freqüència a Europa, metre que nombre de Bond és més usat en les altres parts del món.

## Definició

El nombre d'Eötvos o de Bond és definit comː
    $\mathrm {Eo} =\mathrm {Bo} ={\frac {\Delta \rho \,g\,L^{2}}{\sigma }}$
* $\Delta \rho$ = diferència en densitat de les dues fases, (unitats en el SI: kg/m$^3$)
* g = gravetat, (unitats en el SI: m/s²)
* L =llargària característica, (unitats en el SI: m)
* $\sigma$ = tensió superficial, (unitats en el SI: N/m)
Un valor alt del nombre d'Eötvös o de Bond indica que el sistema no es veu gaire afectat pels efectes de tensió superficial; un valor baix (típicament més petit que 1) indica que les tensions superficials dominen. Nombre intermedis indiquen un equilibri no trivial entre els dos efectes. Es pot trobar de diverses maneres, com ara aproximant el valor de la pressió d'una gota de líquid que es troba sobre una superfície sòlida. Altres nombres adimensionals semblants sónː
    $\mathrm {Bo} =\mathrm {Eo} =2\,\mathrm {Go} ^{2}=2\,\mathrm {De} ^{2}\,$
on Go i De són els nombre de Goucher i de Deryagin, que són el mateixː el nombre de Goucher sorgeix típicament en problemes de recobriment de filferro i, per tant, se sol usar el radi com a llargària característica mentre que el nombre de Deryagin apareix en problemes de gruix de plaques i usa, doncs, una llargària cartesiana.

## Referències

* ↑ Clift, R.; Grace, J. R.; Weber, M. E.. Bubbles Drops and Particles. Nova York: Academic Press, 1978, p. 26. ISBN 0-12-176950-X.
* ↑ Tryggvason, Grétar; Scardovelli, Ruben; Zaleski, Stéphane. Direct Numerical Simulations of Gas–Liquid Multiphase Flows. Cambridge, UK: Cambridge University Press, 2011, p. 43. ISBN 9781139153195.
* 1 2 Hager, Willi H. «Wilfrid Noel Bond and the Bond number». Journal of Hydraulic Research, 50, 1, 2012, pàg. 3–9. DOI: 10.1080/00221686.2011.649839.
* ↑ de Gennes, Pierre-Gilles; Brochard-Wyart, Françoise; Quéré, David. Capillarity and Wetting Phenomena: Drops, Bubbles, Pearls, Waves. Nova York: Springer, 2004, p. 119. ISBN 978-0-387-00592-8.
* ↑ «Dr. W. N. Bond». Nature, 140, 3547, 1937, pàg. 716-716. Bibcode: 1937Natur.140Q.716.. DOI: 10.1038/140716a0.

## Vegeu també

* Nombre de Goucher
# Mitch Hedberg

Mitchell Lee "Mitch" Hedberg (Saint Paul, Minnesota, Estats Units, 24 de febrer de 1968 - Livingston, Nova Jersey, 30 de març de 2005) va ser un comediant i actor estatunidenc amb una reeixida carrera tant en el vessant humorista com en el d'actor en pel·lícules.

## Referències

* ↑ Murray, Noel. «Interviews: Mitch Hedberg». Arxivat de l'original el 18 de setembre 2008. [Consulta: 10 novembre 2007].
# Aeria

Aèria és una característica d'albedo a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -4.94 ° latitud N i 145 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 2003 i fa referència a Aèria, el nom grec per Egipte; «llunyana terra de la boira».

## Referències

* ↑ "Aeria". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# (935) Clivia

(935) Clivia és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert el 7 de setembre de 1920 per Karl Wilhelm Reinmuth des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Alemanya. Està anomenat per la clivia, un gènere de plantes de la família de les amaryllidaceae. Clivia forma part de la família asteroidal de Flora.

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ (en anglès) Japanese Journal of Astronomy and Geophysics, 1, 1922 [Consulta: 4 agost 2015].

## Enllaços externs

* «Dades de la NASA (JPL Small-Body Database Browser)» (en anglès). [Consulta: 7 juny 2018].
# (173) Ino

(173) Ino és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides i va ser descobert l'1 d'agost de 1877 per Alphonse Louis Nicolas Borrelly des de l'observatori de Marsella, a França. Està anomenat així per Ino, un personatge de la mitologia grega.

## Característiques orbitals

Ino orbita a una distància mitjana del Sol de 2,744 ua, i pot allunyar-se'n fins a 3,309 ua. La seva inclinació orbital és 14,21° i l'excentricitat 0,206. Completa una òrbita al voltant del Sol als 1.660 dies.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 28. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 8 gener 2025].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 4 novembre 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D. Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglés). 5a edició. ISBN 3-540-00238-3.

## Enllaços externs

* «(173) Ino» (en anglés). Minor Planet Center. [Consulta: 23 juny 2015].
# Casa Bertran (l'Arboç)

La casa Bertran és un edifici de l'Arboç protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici d'enormes dimensions que ocupa el xamfrà del carrer Major i la Rambla Gener, i s'estén per una part del carrer Rafael Casanovas. En aquest carrer podem veure una glorieta d'obertures amb llinda i barana de pedra. La resta de l'edifici està format per tres plantes separades per cornises. Els baixos presenten una sèrie de finestres quadrades i, a la banda del carrer Major, tres portalades (la del banc, els supermercat i l'habitatge) juntament amb una sèrie de finestres geminades amb barana i trencaaigües horitzontal.
La part del carrer Major presenta petites diferències: cinc balcons amb barana de ferro forjat. Les golfes consten d'unes petites finestres quadrades disposades en forma geminada (part de la Rambla) i unes de rectangulars (carrer Major).
Tot l'edifici és rematat per una cornisa i una barana de pedra i pinacles en forma de bola. La façana és decorada amb carreus dibuixats.

## Història

Se sap que en el segle xiv, quan l'Arboç construí les seves muralles, un dels seus portals era el del Raval, i és precisament aquí on trobem emplaçat l'edifici. Més endavant (1808) l'Arboç fou un nucli de resistència davant els francesos, i aquest edifici en fou el centre. El 9 i 10 de juny, havent-se concentrat a la vila una munió de sometents que pretenien barrar el pas de les tropes franceses comandades pel general Chabran, s'establí un dur combat. Els sometents foren ajudats per un 300 soldats suïssos de pas cap a Tarragona. En no poder fer front als invasors, la resistència fugí i els francesos cremaren la vila. A principis de segle xx, l'edifici era conegut com a Cal Pere Vint; més tard fou del sr. Marrugat; i després passà a ser de J. Bertran, qui el restaurà. Més endavant fou partit en herència i venut en part. Només hi viu una de les filles, que ocupa l'anomenada casa petita. La resta és ocupada pel banc i per un supermercat, propietat del sr. Lum.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Bertran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].