OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Palau de Cesvaine

El Palau de Cesvaine (en letó: Cesvaines pils; en alemany: Schloss ou Palais Seßwegen) és un castell d'estil historicista a la localitat de Cesvaine a Letònia (fins al 1919: Seßwegen o Sesswegen) a 18 quilòmetres de la ciutat de Madona.

## Història

El castell d'estil anglo-alemany va ser construït entre 1890 i 1896 pel baró Adolf Emil von Wulf (1840-1910), descendent d'una família noble alemanya del Bàltic, just al costat de la ruïnes del castell construït pels bisbes de l'Orde Livonià. La zona formava part de la governació de Livònia de l'Imperi Rus. L'arquitecte berlinès Hans Grisebach (1848-1904) es va inspirar, amb la col·laboració d'August Dinklage (1849-1920), no solament al renaixement alemany, sinó també en elements de l'època Tudor i del gòtic anglès, amb torretes, balcons, finestres geminades i aconseguint el seu punt màxim en teulats i façanes a l'anglesa. El romanticisme anglès era de moda a mitjan segle xix a Alemanya i Rússia, però així i tot, era inusual a Livònia, on la noblesa local preferia mansions neoclàssiques.
L'arquitectura de pedra i granit polit connecta bé amb el parc d'estil anglès de 33 hectàrees i on es troba tot el confort de l'època. El castell va patir la revolució russa, la guerra civil que va seguir —a començaments de les quals els propietaris van ser desallotjats— i el conflicte entre l'URSS i l'Alemanya nazi, però va sobreviure totes aquestes proves, i l'interior va estar preservat baix el domini de la Unió soviètica. A l'interior el tema principal era la caça, amb una estàtua de Diana, molts trofeus de caça, i una decoració floral de tipus Jugendstil. La fusteria i l'escala d'honor també d'este material van ser notables. Tanmateix, un greu incendi el 2002 va destruir gran part del castell, que s'està restaurant. La finca també inclou estables i masies antigues comunes.
El castell allotja un museu històric i una escola de secundària de 500 estudiants de la zona.

## Referències

* ↑ Frucht, Richard C. Eastern Europe: An Introduction to the People, Lands, and Culture (en anglès). ABC-CLIO, 2004, p. 143–. ISBN 978-1-57607-800-6 [Consulta: 3 febrer 2015].
* ↑ Latvijas Turisma objektu data baze. «Cesvaines Palace» (en anglès). Latvijas Turisma. Arxivat de l'original el 2013-02-19. [Consulta: 3 febrer 2015].

## Enllaços externs

* (lituà) (anglès) Web oficial de Cesvaine
* (lituà) (alemany) (anglès) Web oficial dels castells de Letònia
# Cementiri (la Vilella Baixa)

El Cementiri és una obra de la Vilella Baixa (Priorat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El cementiri està situat en un vessant d'un fort pendent. És de planta quadrada, amb murs de maçoneria (reble i codol) calcària, d'obra vista, que contarsten amb els nínxols simètrics i alineats de les tombes.

## Referències

* ↑ «Cementiri». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Cementiri». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Xahrestan

Un xahrestan (xaristan) és el nom que reben en persa les subdivisions administratives a l'Iran, traduïdes generalment com a comtats o departaments, i de les capitals o grans ciutats de l'entitat. Deriva del persa mitjà xahrestan al seu torn derivada del persa antic probablement xahrsaça/xahrstana (de xahr = 'vila' i stana = 'lloc'). La paraula xahrestan però deriva de xah (rei) i, per tant, voldria dir «lloc de reialesa».
Cada ustan o província està dividit en xahrestans, al seu torn dividits en bakhshs (districtes) i aquests en municipalitats, ciutats i dehestans (aglomeracions rurals).
Vegeu: Xarestans de l'Iran

## Referències

* Enciclopèdia de l'Islam, IX, 226
# Forn de llenya

Forns de llenya, són els forns que utilitzen llenya per a crear escalfor, perquè funcionin cal fer d'alguna manera la Recollida de llenya.
Hi ha dos tipus de forn de llenya: "forns de negre" i "forns de blanc".
Els forns de llenya són diferents dels forns econòmics (o cuines econòmiques), que utilitzen igualment la fusta per al seu funcionament però funcionen escalfant una superfície de ferro fos en la majoria de casos per a transmetre l'escalfor a les olles o paelles per tal de dur a terme la cocció, com en el cas del gas o l'electricitat que s'utilitza avui en dia.

## Forns de llenya industrials

Tradicionalment a Catalunya els forners "de poble" van adoptar una versió industrial del forn de llenya, amb una estructura totalment o parcialment metàl·lica (com a mínim el frontal i la porta i la resta de maons refractaris). A certs pobles (Arenys d'Amunt) encara hi ha forners que els fan servir, i la tradició i el gust popular accepta que el pa cuit amb llenya és més bó.
Independentment del material amb què estiguin fets, tots tenen una cambra del forn que consisteix en un terra, una cúpula, i una entrada (porta del forn).

## Vegeu també

* Forn de maons
* Llenyataire
* Al forno di legna
* Gastronomia d'Itàlia
* Estufa russa
* Forn morú

## Referències

* ↑ Tracey Lawson. A Yearin the Village of Eternity. Bloomsbury Publishing, 1 abril 2011, p. 166–. ISBN 978-0-7475-9036-1 [Consulta: 23 agost 2011].
# Rima Calippus

Rima Calippus és una estructura geològica del tipus rima a la superfície de la Lluna, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 37.39 ° de latitud N i 13.29 ° de longitud E. Fa un diàmetre de 40 km. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1964 i fa referència al proper cràter Calippus.

## Referències

* ↑ "Rima Calippus". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Arthur, D. W. G. i altres. Communications of the Lunar and Planetary Laboratory. The System of Lunar Craters, Quadrants I, II, III, IV. vol. 2, no. 30, 1963: vol. 3, no. 40, 1964: vol. 3, no. 50, 1965: vol. 5, no. 70, 1966..
# Ma Teng

    En aquest nom xinès, el cognom és Ma.
Ma Teng (mort el 212) va ser un senyor de la guerra durant el període de la tardana Dinastia Han de la història xinesa. Ell controlava la Província Liang (涼州) juntament amb el seu germà de jurament Han Sui. Ma Teng i Han Sui van estar involucrats en els esforços per obtenir més autonomia del govern central de la Dinastia Han.

## Referències

* ↑ de Crespigny, Rafe. A biographical dictionary of Later Han to the Three Kingdoms (23–220 AD). Brill, 2007, p. 650. ISBN 978-90-04-15605-0.
# Cisteller dels cactus

El cisteller dels cactus (Pseudasthenes cactorum) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae).

## Hàbitat i distribució

Viu en zones amb cactus al vessant del Pacífic del centre de Perú.

## Referències

* ↑ «Cisteller dels cactus». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/04/2021(català)
# Carrer de la Font de Fontllonga

El Carrer de la Font de Fontllonga és una carrer de Fontllonga, al municipi de Camarasa (Noguera) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un carrer d'un sol tram, vorejat d'edificis entre mitgeres de tipologia popular, de planta baixa per l'estabulació, pis per a habitatge i golfa. Els portals d'accés amb pedra treballada, de mig punt i claus amb escut. La resta de façana amb carreus irregulars de pedra del país i coberta de teula. Al principi del carrer es troba la font que li dona nom.

## Referències

* ↑ «Carrer de la Font de Fontllonga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 març 2019].
# Peter Uhlig

Peter Uhlig (Kemtau, Burkhardtsdorf, 21 de maig de 1940 - Zschopau, 1 de setembre de 1971) fou un pilot d'enduro alemany, Campió d'Europa el 1968 (primera edició d'aquest campionat). Com a membre de l'equip de la RDA guanyà el Trofeu als ISDE sis vegades entre 1963 i 1969.
Es va morir en un accident de trànsit a Zschopau, tres setmanes abans dels ISDE de 1971, any en què aquesta competició estrenava el rang de Campionat del Món. Al moment de la seva mort era casat i tenia un fill amb Erika Uhlig (Erika Schönfeld de soltera), famosa esportista de rem que fou campiona del món el 1965 en diverses disciplines d'eslàlom i canoa. Al pati del castell de Wildeck, a Zschopau, hi ha un monument en honor seu i d'altres dos membres de l'equip de MZ també morts: Werner Salevsky (1940-1991) i Hans Weber (1941-1969).

## Trajectòria esportiva

Peter Uhlig feu d'aprenent a finals dels anys 50 a la fàbrica de MZ sota el guiatge de Bernd Uhlmann, presentant-se després com a voluntaris tots dos al Nationale Volksarmee (Exèrcit Nacional Popular). Més tard, amb el suport del seu entrenador Werner Rosenbrock, va començar a competir en enduro i a obtenir aviat èxits esportius, sobretot en la cilindrada dels 175 cc, en què guanyà el campionat de la RDA de 1961 a 1970 ininterrompudament. A partir de 1970 va canviar als 350 cc i el 1971 va guanyar la prestigiosa prova Rund um Zschopau.
Al llarg de la seva carrera, Uhlig arribà a formar part sis anys de l'equip dels ISDE de la RDA (de 1963 a 1967 i el 1969). La victòria de 1967, aconseguida amb els seus companys d'equip Klaus Halser, Werner Salevsky, Hans Weber, Klaus Teuchert i Karl Heinz Wagner, els va valdre ser designats col·lectivament esportistes de l'any a la RDA. Aconseguí també algunes victòries a les principals curses internacionals, com ara a la Valli Bergamasche (1966-67) i a l'Internationale Österreichische Alpenfahrt austríac (1966).

## Palmarès

* Campió d'Europa d'enduro (1968, 175 cc)
* 6 Victòries amb l'equip de la RDA al Trofeu dels ISDE (1963 - 1967, 1969)
* 10 Campionats de la RDA en 175cc (1961 - 1970)
* 2 Victòries a la Valli Bergamasche (1966-67)
* 1 Victòria a la Rund um Zschopau (1971)

## Bibliografia

* Ottinger, Steffen. «Die Geschichte seit 1913». A: Internationale Sechstagefahrt 2012 (en alemany). Chemnitz: HB-Werbung und Verlag GmbH & Co. KG, 2012, p. 44 i s. ISBN 978-3-00-039566-6.
* Ottinger, Steffen. Rund um Zschopau. Die Geschichte einer Motorradgeländefahrt (en alemany). Marienberg: Druck- und Verlagsgesellschaft Marienberg mbH, 2004. ISBN 3931770494.
# Rima Jansen

Rima Jansen és una estructura geològica del tipus rima a la superfície de la Lluna, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 14.81 ° de latitud N i 29.85 ° de longitud E. Fa un diàmetre de 45.12 km. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 1964 i fa referència al proper cràter Jansen.

## Referències

* ↑ "Rima Jansen". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Arthur, D. W. G. i altres. Communications of the Lunar and Planetary Laboratory. The System of Lunar Craters, Quadrants I, II, III, IV. vol. 2, no. 30, 1963: vol. 3, no. 40, 1964: vol. 3, no. 50, 1965: vol. 5, no. 70, 1966..
# Bandera de la República Socialista Soviètica de Letònia

La Bandera de la República Socialista Soviètica de Letònia fou adoptada el 17 de gener del 1953 pel govern de l'antiga República Socialista Soviètica de Letònia. La bandera mostra una falç i un martell junt amb una estrella de cinc puntes en groc a la part superior esquerra sobre un camp vermell per damunt d'ones d'aigua a la part inferior.
Es tracta d'un disseny estandarditzat, és a dir, sobre el disseny de la bandera de la Unió Soviètica s'hi afegeix un tret distintiu per a cada república que forma part de la Unió. En aquest cas les onades en referència al mar Bàltic.
La bandera fou canviada oficialment el 27 de febrer de 1990 a l'actual bandera de Letònia, originalment adoptada el 1918.

## Banderes històriques

Des del 25 d'agost de 1940, el disseny de la bandera era un camp vermell a amb els símbols de la falç i el martell a la cantonada superior esquerra i per damunt d'ells, els caràcters llatins LPSR (per Latvijas Padomju Socialistiska Republika) en or en un tipus de lletra serif.
* RSS de Letònia (1918–1920)
* RSS de Letònia (1940–1953)
* RSS de Letònia (1953–1990)

## Referències

* ↑ Talocci, p. 20.
* ↑ «История флага Латвийской ССР» (en rus). [Consulta: 4 març 2015].

## Bibliografia

* Talocci, Mauro. Whitney Smith. Guide to the Flags of the World (en anglès). ISBN 0-688-01141-1.

## Vegeu també

* Escut de la República Socialista Soviètica de Letònia
* Llista de banderes de Letònia
# Colibrí de clatell blanc

El colibrí de clatell blanc (Florisuga mellivora) és una espècie d'ocell pertanyent a la família Trochilidae.

## Descripció

* Llargària de 11-12 cm amb un pes d'uns 8 g.
* Mascle amb cap i pit blaus, clatell amb una ampla taca blanca. La resta del dors verd brillant. Ventre i cua blancs.
* Femella amb plomatge molt variable.
* Ambdós sexes tenen el bec i les potes negres.

## Hàbitat i distribució

Habita la selva humida, clars, vegetació secundària i boscos a les terres baixes (fins als 1600 m) al vessant del Golf de Mèxic des de Veracruz, nord d'Oaxaca i Chiapas cap al sud fins Hondures, ambdues vessants de Nicaragua, Costa Rica i Panamà, i des de Colòmbia, Veneçuela, Trinitat, Tobago i Guaiana, cap al sud, per l'oest dels Andes fins l'oest de l'Equador i per l'est dels Andes a través de l'est de l'Equador i del Perú fins al nord i l'est de Bolívia i Brasil amazònic.

## Referències

* ↑ «Colibrí de clatell blanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 4 gener 2025(català)
* ↑ BirdLife International. 2016. Florisuga mellivora. The IUCN Red List of Threatened Species 2016: e.T22687097A93139510 Rev 22/10/17
# La Devesa (Sant Bartomeu del Grau)

La Devesa és un edifici de Sant Bartomeu del Grau (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de dos pisos, originàriament de planta rectangular, amb la coberta a doble vessant. Els murs són fets de pedres irregulars i morter amb carreus ben tallats a les cantonades. La porta d'entrada és una arcada dovellada i les finestres tenen llinda de pedra. A l'estructura de planta rectangular se li han afegit dos cossos. El primer està adossat a la meitat esquerra de la façana, i el segon és un porxo adossat al costat esquerre de la casa.

## Referències

* ↑ «La Devesa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 març 2019].
# Shokichi Iyanaga

Shokichi Iyanaga (彌永 昌吉, Iyanaga Shōkichi) va ser un matemàtic japonès.
Iyanaga va estudiar matemàtiques a la universitat Imperial de Tòquio, en la qual es va graduar el 1929. Va continuar els estudis de doctorat a la mateixa universitat sota la direcció de Teiji Takagi, fins al 1931 quan va anar a Europa per ampliar estudis. Va estar el 1931 a la universitat d'Hamburg estudiant amb Emil Artin i, a partir de 1932 a la universitat de París, estudiant amb Claude Chevalley, André Weil i altres bourbakistes. El 1934 va retornar al seu país, on va ser professor de la universitat de Tòquio fins a la seva retirada el 1967, excepte el curs 1961-62 que va ser professor visitant de la universitat de Chicago. Després de retirar-se, va continuar donant classes a la universitat de Nancy el curs 1967-68 i a la universitat privada Gakushūin de Tòquio fins al 1977. Va morir a Tòquio amb més de cent anys d'edat.
Iyanaga va tenir un paper rellevant en la fundació el 1946 de la Societat Matemàtica del Japó, de la qual va ser president en diferents ocasions. També va presidir la Comissió Internacional per a l'ensenyament de les matemàtiques des de 1975 fins a 1978. Un dels seus més destacats deixebles, Kunihiko Kodaira, es va casar amb la seva germana Seiko.
Els seus treballs més importants versen sobre teoria de nombres,, topologia, geometria i anàlisi funcional.

## Referències

* ↑ Satake, 1994, p. viii.
* ↑ 清, 2006, p. 92.
* ↑ Iyanaga, 2001, p. i.
* ↑ Chern i Hirzebruch, 2000, p. 628.
* ↑ O'Meara, 1978, p. 95.

## Bibliografia

* 清, 横地 «弥永昌吉先生を悼む追悼論文 「数学教育学会」創立から「国際化」の進展まで» (en japonès). 数学教育学会誌, Vol. 47, Num. 1-2, 2006, pàg. 91-95. DOI: 10.34323/mesj.47.1-2_91. ISSN: 1349-7332.
* Chern, Shiing-Shen; Hirzebruch, Friedrich. Wolf Prize in Mathematics (en anglès). World Scientific, 2000. ISBN 9810239459.
* Iyanaga, Shokichi «My Remembrances from the Period 1975-1978» (en anglès). Bulletin of The International Commission on Mathematical Instruction, Num. 50, 2001. ISSN: 1024-3127.
* O'Meara, O.T, «Review: S. Iyanaga, The theory of numbers» (en anglès). Bulletin of the American Mathematical Society, Vol. 84, Num. 1, 1978, pàg. 90-96. ISSN: 0273-0979.
* Satake, I. «A survey of Iyanaga's work on Number Theory». A: Iwanami Shoten (ed.). Collected Papers of Shōkichi Iyanaga (en anglès), 1994, p. viii-. ISBN 9784000053761.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Shokichi Iyanaga» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# Zhang Bao (Turbant Groc)

    En aquest nom xinès, el cognom és Zhang.
Zhang Bao (Turbant Groc) :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 張寶 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 张宝 |
| Mandarí |
| Mandarí | Pinyin: | Zhāng Bào |
| | Wade-Giles: | Chang Pao |
Zhang Bao (mort el 184 EC) va ser un líder dels Turbants Grocs durant el període de la tardana Dinastia Han Oriental de la història xinesa. Ell era el germà menor de Zhang Jue i el germà major de Zhang Liang. Va ser proclamat General de Terra d'acord amb doctrina del Camí de la Pau de Jue.
Després de la mort de Zhang Jiao en l'hivern del 184, el deure de dirigir als rebels va passar a Zhang Bao i Zhang Liang, però el lideratge d'aquests va ser menys eficaç. Zhang Liang va ser derrotat i mort pel general imperial Huangfu Song a Guanzhong. Poc després, Huangfu va atacar a Zhang Bao a Xiaquyang (present-day Jinzhou), i el va escapçar.

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes

## Referències

* Fan Ye. Llibre del Han Tardà.

## Enllaços externs

* - Biografia Sanguo Yanyi d'oficial per Sam Wrest (anglès)
# Cementiri Rainis

El Cementiri Rainis (en letó: Raiņa kapi), originàriament conegut amb el nom de «Cementiri Nou de Riga», està situat al carrer Aizsaules, 1 de la ciutat de Riga, al costat dels cementiris dels Germans i del del Bosc.

## Història

El cementiri cobreix una àrea de 10 hectàrees. Va ser inaugurat oficialment el 1929 i li van posar el seu nom en honor del poeta Rainis que es troba enterrat en aquest lloc. La porta d'entrada va ser realitzada aquell mateix any per l'arquitecte Aleksandrs Birzenieks. Des de l'any 1925 s'hi van començar a enterrar diverses persones que no pertanyien a cap religió, motiu pel qual entre el poble se'l coneixia amb el nom «cementiri ateu» i «cementiri pagà». El 1935 es va col·locar el gran monument dedicat a Rainis creat per l'escultor Karlis Zemdega. A prop de la tomba de Rainis, en 1943 va ser enterrada la seva dona la també escriptora Aspazija. Després de la Segona Guerra Mundial s'hi van enterrar científics, personatges de la cultura i la política així com personal militar pertanyent al Partit Comunista de Letònia i a l'exèrcit Roig.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Latvijas enciklopēdija. IV Volum (en letó). Rīga: Valērija Belokoņa, 2007, p. 887. ISBN 978-9984-9482-4-9.
* ↑ «Citas kapsētas» (en letó). [Consulta: 7 març 2015].
# Dolmen de Puig Rodó

El Dolmen de Puig Rodó és un megàlit d'inicis del mil·lenni III aC, en el neolític mitjà, del terme municipal de Moià, a la comarca del Moianès. Està situat al GR-3, GR-177 (lat: 41.81276, lon:2.09701), on hi ha un dipòsit d'aigua per als bombers i al vessant sud-oriental del Puig Rodó que li dona el nom.
Aquest Dolmen ja fou excavat a principis del segle xx per en J. Gudiol, i al 1961 per en Ricard Batista i en Joan Surroca. Aquestes intervencions, a més d’excavar la cambra i el corredor, també el reconstruïren recol·locant algunes lloses i la coberta del monument. A la tardor de 2016 s'hi va dur a terme una excavació arqueològica per restaurar i consolidar el Dolmen.

## Referències

* 1 2 3 «Dolmen de Puig Rodó». Arqueòlegs.cat. [Consulta: 28 maig 2023].
* ↑ «Dolmen de Puig-rodó». Diputació de Barcelona. [Consulta: 28 maig 2023].
# Recinte fortificat d'Isona

El Recinte fortificat d'Isona és una obra romana d'Isona i Conca Dellà (Pallars Jussà) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Es conserven les restes d'una torre i un portal de l'antiga muralla romana d'Isona. El parament murat està configurat per carreus de pedra de diferent naturalesa, d'una mida gran i tallats en blocs prismàtics. Actualment, a la part baixa de la torre hi ha una font.

## Referències

* ↑ «Recinte fortificat d'Isona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 març 2019].

## Enllaços externs

* «Recinte fortificat d'Isona». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Suriana maritima

Suriana és un gènere monotípic de plantes amb flor amb només una espècie: Suriana maritima.

## Característiques

És un arbust perenne i halòfit de fins a 6 m d'alçada. És de distribució pantropical i es troba a les zones costaneres. Les llavors són propagades pels corrents oceànics. Les fulles són suculentes i glauques. Desprenen una fragrància similar a la del cedre.

## Referències

* ↑ «Subordinate Taxa of Suriana L.». TROPICOS. Missouri Botanical Gardens. [Consulta: 6 desembre 2009].
* ↑ «Suriana maritima L. bay-cedar». International Institute of Tropical Forestry. United States Forest Service. [Consulta: 6 desembre 2009].
* ↑ Nelson, Gil. The Shrubs and Woody Vines of Florida: a Reference and Field Guide. Pineapple Press, Inc, 1996, p. 345. ISBN 9781561641109.

## Enllaços externs

* Flora de la Xina - Suriana maritima
# Sociedad Deportiva Erandio Club

La Sociedad Deportiva Erandio Club és un club biscaí de la ciutat d'Erandio.
El club va ser fundat el 1915. L'any 1939 jugà a Segona Divisió i tornà a participar-hi el 1949. No obstant, en finalitzar la temporada acabà descendint i, a més, va perdre el seu estadi, jugant a camps llogats, fins a la inauguració del Nou Ategorri el 13 d'octubre de 1967. Al club han jugat jugadors com Telmo Zarra, Venancio o Jesús Garay.
L'any 2017 va rebre del govern basc el reconeixement com a entitat d'utilitat pública.

## Palmarès

* Campionat d'Espanya Amateur:
** 1933
* Campionat de Biscaia Amateur:
** 1931, 1932, 1933, 1934, 1935, 1942, 1944, 1973, 1974, 1975, 1976, 1977, 1978, 1979

## Temporades

De 1915 a 1965:
Unable to compile EasyTimeline input:
Timeline generation failed: 5 errors found Line 15: id:creacionliga value:red legend:Introducció de Primera, Segona i Tercera
- Invalid attribute 'Primera,' ignored.
Line 15: id:creacionliga value:red legend:Introducció de Primera, Segona i Tercera
- Invalid attribute 'Segona' ignored.
Line 15: id:creacionliga value:red legend:Introducció de Primera, Segona i Tercera
- Invalid attribute 'i' ignored.
Line 15: id:creacionliga value:red legend:Introducció de Primera, Segona i Tercera
- Invalid attribute 'Tercera' ignored.
Line 15: id:creacionliga value:red legend:Introducció de Primera, Segona i Tercera
- Invalid attribute 'de' ignored.
* Nota 1: La temporada 1928-29 es van introduir les categories de Primera, Segona i Tercera Divisió espanyoles. Fins aleshores només hi havia categories a nivell basc. * Nota 2: Entre 1936 i 1939 no hi va haver lliga espanyola per la guerra civil.
De 1965 a 2015:
Unable to compile EasyTimeline input:
Timeline generation failed: 3 errors found Line 16: id:lineasegb value:red legend:Introducció de Segona B
- Invalid attribute 'Segona' ignored.
Line 16: id:lineasegb value:red legend:Introducció de Segona B
- Invalid attribute 'B' ignored.
Line 16: id:lineasegb value:red legend:Introducció de Segona B
- Invalid attribute 'de' ignored.
* Nota: La categoria Segona Divisió B fou introduïda el 1977.
De 2015 a 2020:
Font:

## Referències

* ↑ «El Erandio cumple medio siglo en casa» (en castellà), 13-10-2017. [Consulta: 2 juliol 2020].
* ↑ Sánchez de Luna, Iñigo. «La S.D. Erandio logra que el Gobierno vasco reconozca su utilidad pública» (en espanyol europeu), 22-02-2017. [Consulta: 24 maig 2020].
* ↑ The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation. «Campeonato de Castilla de Aficionados». [Consulta: 19 novembre 2017].
* ↑ «Trajectòria per temporades / ERANDIO (Primer equip) : Sociedad Deportiva Erandio Club». [Consulta: 4 novembre 2019].