OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Sureda (Bordils)

Can Sureda és una masia de Bordils (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia de planta rectangular estructurada en tres crugies perpendiculars a la façana principal i accés central. Pertany al tipus basilical. La construcció es desenvolupa en planta baixa, un pis i golfes, que només ocupen la crugia central. Les parets són totes de maçoneria. La coberta és de teula a dues vessants i el ràfec de la façana principal és de filera doble, format per rajols plans i teula girada. La porta d'entrada està emmarcada per carreus que formen un arc molt rebaixat, les altres obertures són amb carreus i llindes de pedra. Els sostres de la planta baixa són fets amb volta de rajola i els paviments són cairons.
L'edifici és retocat, hi ha un cos adossat a la façana principal de planta baixa i terrassa coberta. Al costat de l'edifici hi ha construccions més recents de caràcter agrícola fetes amb totxanes i uralites.

## Història

A l'arc de la porta principal hi ha la data de 1842. A la llinda de la finestra del primer pis, en una inscripció no desxifrada, es pot veure l'any 1852.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Can Sureda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Can Conill Gros

Can Conill Gros o Mas Saló és una masia a l'oest del terme municipal de Bordils (al Gironès).

## Masia

És una masia de planta rectangular, amb planta baixa, pis i golfes. Coberta de teula àrab a dues vessants. Parets de maçoneria, obertures exteriors emmarcades amb carreus i cantonades exteriors també del mateix material. La façana principal presenta una porta d'accés de reminiscències medievals amb brancals de pedra i llinda de fusta. Les finestres del pis presenten les mateixes característiques, però amb les llindes de pedra. La planta baixa és coberta amb voltes de rajola i el pis amb quadrats i rajola.
És interessant el barret exterior de la xemeneia, fet amb rajol i coberta cònica de morter.

## Porxo

El porxo és un edifici de planta rectangular amb murs de maçoneria que envolten el seu perímetre excepte per una cara, que queda oberta. Les cantonades són fetes amb carreus, el superior amb una mènsula que suporta el voladís de la teulada. L'estructura de la coberta és formada per una jàssera de fusta a sota el carener i que descansa sobre una columna amb capitell, molt esvelta, de pedra, i la paret posterior. També hi ha una altra jàssera de fusta, col·locada transversalment a l'anterior, donant-li suport en el punt central del cobert, evitant així la col·locació d'un altre pilar. La teulada va suportada per les dues parets laterals i la jàssera central i és formada per cairats, llates i teula àrab.
El carreu del porxo està situat a la cantonada dreta de la façana del porco. És una peça paral·lelepipèdica de pedra nummulítica de Girona. A la cara exterior hi ha cisellat un escut i orla ornamental amb figures i elements d'inspiració barroca, amb la data de 1705.

## Referències

* 1 2 3 4 «MAS SALÓ - CAN CUNÍ». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 abril 2020].
# Mas Veguer

El Mas Veguer és una masia de Flaçà (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Inicialment era un mas de planta rectangular amb accés central i tres crugies. Després se li va afegir un altre cos que li configura l'actual forma de planta en L. L'estructura és formada per parets de pedra morterada i les façanes inicialment arrebossades amb carreus de pedra a les cantonades. La porta forana té un arc carpanell format per dovelles de pedra i una orla en el centre. Destaquem la finestra de sobre la porta principal, i una de cantonera, ambdues d'estil renaixentista amb guardapols emmotllurats. Sota la finestra cantonera hi ha una orla de caràcter religiós. La coberta és de teula a dues vessants i amb ràfecs de filera doble format per rajols plans i teula girada.

## Història

A la llinda de la finestra cantonera apareix la inscripció: 1614 Mateu Veguer Ferrer. El mas veguer també ha estat anomenat ca la Pepa i actualment can Morena. L'edifici és propietat de la família Vinyals, ja que es van emparentar amb els Veguer. L'antic camí reial de Girona a Palamós passaria just pel cantó sud del mas.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas Veguer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Casa al carrer de Vic, 7 (Caldes de Montbui)

Casa al carrer de Vic, 7 és una obra de Caldes de Montbui (Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici unifamiliar entre mitgeres, de planta baixa i dos pisos, d'uns 9 metres de façana. L'estructura és de parets de càrrega i de forjats unidireccionals de biguetes de formigó. La coberta és inclinada a dues vessants, de teula àrab.
L'edificació originàriament estava formada per dues franges clarament diferenciades. Els forats s'ordenen en vertical i horitzontal respecte uns eixos. La part de l'esquerra de la façana és la més interessant, ja que conserva la composició típica mitjançant un eix de simetria central i una clara disminució de la mida dels forats en alçada. A més s'han conservat les pedres a manera de dovelles i carreus en l'arc de mig punt del portal d'entrada i de la finestra del pis superior. En la dovella central del portal d'entrada hi ha un escut treballat en la pedra, amb la inscripció "Michel-Cabot 1579". La finestra té l'ampit, la llinda i els brancals decorats amb una motllura.
La franja dreta està composta per dos eixos verticals, en els quals es disposen els forats de la primera i la segona planta, relligats en planta baixa per la porta del garatge, de grans dimensions. L'acabat de la façana és arrebossat i pintat. La façana està rematada per un voladís pla fet de formigó, i pel canaló metàl·lic que hi ha en el seu extrem.

## Referències

* 1 2 3 «Casa al carrer de Vic, 7». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2016].
# Fàbrica de la Llana

La Fàbrica de la Llana o Fábrica Dera Lan és una edifici i actual museu de Viella, al municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Era Fabrica dera Lana es troba en el Cap dera Vila, en el marge esquerre del Nere i en sentit longitudinal. Es tracta d'un edifici de considerables dimensions per a l'època, de planta rectangular, que compta amb tres plantes d'acord amb el procés industrial (elaboració, manufactura i magatzem), indicades a l'exterior per sengles nivells d'obertures, i al capdamunt una coberta de doble vessant amb llosat de pissarra. El "penalèr" septentrional conserva el "postilhat" de taules. L'arrebossat dels murs impedeix fer-se una idea completa del procés constructiu, els angles de les façanes foren travats, i la presència d'un llenç de carreus en la banda sud-est indicaria una refacció important arran de la riuada de 1937.
El llit del riu Nere conserva la peixera que nodria el canal de derivació disposada paral·lelament a l'edifici, de manera que l'aigua impulsava una roda vertical d'àleps de notables dimensions (segons l'eix de la façana) que tenia unida a l'engranatge de la llucana.
L'interior de la fàbrica es conserva en bon estat, de manera que es pot seguir amb el procés de manufactura de la llana. D'una banda els diversos mecanismes (engranatges, corretges, politges, etc.) que feien possible la transmissió de l'energia a partir d'una turbina que impulsava el canal de derivació del Nere. D'altra banda, les instal·lacions per a la rentada de la llana i l'antiga maquinària per a la seva elaboració: la carda per treure els gruixos ("batua"), el batà de cilindres per enfeltrar els gèneres (la "boata"), el manuar que produïa les "rodanxetes", la filadora que ja proporcionava fils consistents i la retorcedora (l'"aspí") que creava les madeixes de llana. Tot això fa que la fàbrica tingui un notable interès.

## Història

El qüestionari de Francisco de Zamora reporta l'existència d'un molí de batà a Vielha, en el riu Nere, bé que tal com subratlla la manufactura de teixits seguia essent bàsicament de tipus domèstic (1788). La tradició de la indústria de teixits a la vila de Vielha és atestada per Pascual Madoz en fer esment de quatre telers de llenços i de draps de llana. S. Temprado consigna que la Fàbrica dera Lana era una empresa familiar fundada per Rafael Portolés Lafuste, veí de Miremont de Comenges.
La riuada de 1937 s'emportà els rodets. S'hi introduí l'electricitat i produïa bàsicament manufactures de fils, madeixes, mantes, catifes i coixins de llana.
L'antiga fàbrica de llana s'ha convertit en museu temàtic, en el qual els visitants poden conèixer la tradició tèxtil de la Val. Les obres (Pla FEDER de la UE, Conselh Generau d'Aran i Ajuntament de Vielha) ha permès la seva integració en la xarxa d'edificis d'interès cultural.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Fàbrica de la Llana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2016].
* ↑ «Fábrica Dera Lan». catalunya.com. [Consulta: 1r setembre 2020].
# Pònt d'Escunhau

El Pònt d'Escunhau és una pont de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El Pònt del Camin dera Solana d'Ecunhau i Casarilh s'emplaça en sentit transversal al llit del Garona (vora l'actual depuradora). Els estreps del pont, més aviat petit, aprofiten l'encaix de la ribera amb sengles roques sobresortints,així com uns fonaments més antics formats per carreus mitans. L'arcada de secció rectangular bastant plana, és extradossada a banda i banda per sengles arcs resolts amb materials llosencs, força gruixuts. En la base s'observa l'única línia de forats de la bastida. Com que el pis empedrat gairebé se sobrepassa a l'arcada, el terra manté l'antic perfil d'esquena d'ase (gairebé, exemple únic a l'Aran); lògicament els llenços queden reduïts al mínim.Com és habitual les refaccions més importants afecten les baranes (65x40cm) refetes almenys en tres ocasions, i sempre amb l'objectiu d'eixamplar la calçada al màxim, així com facilitar-ne l'accés.

## Història

El qüestionari de Francisco de Zamora esmenta el pont nou d'Ecunhau damunt del riu Garona, de pedra i d'un sol ull, amb les següents mides: 21 pams d'alt, 36 pams de llarg i tres quarts i 10 pams i mig d'ample; servia per al conreu i per al trànsit dels bestiars d'Escunhau i Casarilh (1788) Durant la Segona República Espanyola la junta de delegats de la Mancomunitat Forestal de la Val acordà la necessitat de reparar el pont de la Solana en diverses ocasions.

## Referències

* 1 2 «Pònt d'Escunhau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2016].
# Can Cirera (Tiana)

Can Cirera és una masia de Tiana (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici civil, una masia distribuïda en tres cossos. L'alçat es compon de planta baixa, un pis i unes golfes que se sobrealça damunt l'altre pis, a la part central. Està cobert per una teulada amb dos vessants i un carener perpendicular a la façana. En conjunt, resulta de grans dimensions. Sobre els cossos laterals desguassa la coberta de la part central.
Totes les obertures estan realitzades amb carreus de pedra, i crida l'atenció la portalada amb arc escarser i un balcó de ferro forjat amb el paviment de rajola. Al celler de la masia conserva premses de fruita de finals dels XVIII, i encara es conserva l'activitat vinícola.

## Història

L'edifici data de finals del segle xvii, començament del xviii. El reixat exterior, que tanca la propietat, porta inscrita la data "1848", any en què es féu el reixat.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Cirera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Portal de Bellveí

Portal de Bellveí és un portal de Bellveí, al municipi de Torrefeta i Florejacs (Segarra), inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquest portal donava accés al recinte clos de Bellveí, tot i que avui el poble ha crescut i ha traspassat el perímetre de les muralles medievals. El portal està format per un arc de mig punt dovellat que dona a extramurs i un d'arc escarser que mira al C/ Marquesa. Els arcs es troben entre dues construccions modernes que han agafat part de l'espai del carrer original, per això el portal ha quedat mínimament absorbit per les façanes. Damunt les obertures apareixen unes filades de carreus irregulars que corresponen a l'antiga muralla.

## Referències

* ↑ «Portals de Bellveí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2017].
# Mas de la Vila (les Cases de la Serra)

Mas de la Vila és una masia de les Cases de la Serra, al municipi de Torrefeta i Florejacs (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de quatre façanes i quatre plantes. Té diversos edificis annexos. Edifici és construït amb pedra i fusta. Disposició de petits carreus horitzontals.
La façana principal(sud-est) es troba tancada per murs i edificis annexos. Té una gran entrada amb arc adovellat de mig punt. A la planta següent hi ha tres finestres amb llinda de pedra, la del centre amb motllura. A la darrera planta hi ha dues finestres i al centre una tribuna. A la façana sud-oest, a la planta baixa, hi ha una espitllera. A la planta següent, a la dreta, hi ha un balcó, l'entrada al balcó té llinda de pedra amb motllura. A l'esquerra hi ha una finestra amb llinda de pedra i ampit. A la planta següent hi ha una finestra a l'esquerra. A la darrera planta hi ha dues finestres, la de la dreta amb llinda de pedra i ampit. A la façana nord-oest, hi ha una entrada amb llinda de pedra. A la seva dreta hi ha dues espitlleres. A la planta següent, a l'esquerra, hi ha un petit balcó interior. A la seva dreta hi ha una finestra amb llinda de pedra, més a la dreta hi ha una finestra on a la llinda de pedra hi ha la data de 1623 i un creu. A la planta següent hi ha tres finestres, a la darrera dues. A la façana nord-est, hi ha un edifici adjunt que cobreix part de la façana. Hi ha diverses finestres a la resta de la façana.
La coberta és de dos vessants (nord-oest, sud-est) acabats amb teules.
Adjunt a la façana nord-est, hi ha un edifici de tres plantes i tres façanes. A la façana principal, hi ha una entrada. A la planta següent, hi ha dues finestres i a la darrera una altra. A la façana esquerra, hi ha una obertura a la segona planta. La coberta és d'un vessant acabat amb teules. A prop de la façana sud-oest, hi ha una petita capella amb una gran entrada d'arc de mig punt adovellat, on a la dovella central hi ha la data de 1687. Té un petit campanar de cadireta. Davant de la façana principal hi ha un mur que dona a un petit pati tancant on hi ha diversos edificis annexos que tenien funció ramadera.
Els camps de conreu caracteritzen l'entorn més immediat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mas de la Vila i capella de Sant Antoni de les Cases de la Serra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2017].
# Mina d'or de Kumtor

La mina d'or de Kumtor (en kirguís, “Kumtör”) és una mina a cel obert situada 80 quilòmetres al sud del llac Issik Kul (Kirguizstan), que pertany a la companyia canadenca Centerra Gold. És la mina d'or a cel obert més gran de l'Àsia central i roman activa des de 1997. Des del seu inici fins al 2015, ha produït 10 milions d'unces d'or (unes 300 tones), i té unes reserves estimades de 5,6 milions d'unces més. Les darreres previsions suggereixen que l'explotació de la mina continuarà fins a l'any 2021.
La mina d'or de Kumtor és la principal font de treball no estatal del país, (2959 empleats l'octubre de 2016, segons la pròpia companyia) suposa entre un 7,4 i un 10% del PIB, i representa un 25% de la producció industrial del Kirguizstan. Tot i la seva importància econòmica, des dels seus inicis ha suscitat polèmiques i rebuig entre una part important de la població del país degut a desacords amb el govern, escàndols de corrupció, impacte de la mineria sobre els glaciars i contaminació de l'aigua.

## Història

El dipòsit d'or de Kumtor va ser descobert l'any 1978. La creació de la mina va ser desestimada temporalment, ja que l'informe de viabilitat econòmica indicava que era una operació massa costosa: 995.4 milions de rubles soviètics (aproximadament 1.46 bilions de dòlars americans d'avui en dia). Quan el Kirguizstan va assolir la independència l'any 1991, l'escenari va canviar, degut a la possibilitat d'atreure inversió estrangera. El 4 de desembre de 1992, a Toronto (Canadà), el govern del Kirguizstan (en aquells moments presidit per Askar Akàiev) i la Cameco Corporation van arribar a un acord per l'explotació de la mina.

## Referències

* 1 2 3 «Kumtor Gold Mine».(anglès)
* 1 2 «Kyrgyzstan's Controversial Gold Mine». The diplomat, 19-02-2015.(anglès)
* 1 2 3 «Tensions flare over environmental threat of Canadian gold mine in Kyrgyzstan». The Guardian, 05-01-2016.(anglès)
* 1 2 3 4 «Kyrgyz Rep. ratchets up dispute against Canadian gold miner». Mining.com, 06-01-2016.(anglès)
* ↑ «Centerra extends life of Kumtor mine to 2021». Reuters, 22-03-2011. Arxivat de l'original el 2016-11-12. [Consulta: 11 novembre 2016].(anglès)
* ↑ «Kumtor Gold Mine, Kyrgyzstan». Environmental Justice Atlas.(anglès)
* ↑ «Gold in the hills». The economist, 16-03-2016.(anglès)
* ↑ «History». Centerra Gold.(anglès)
# Maurice Kenny

Maurice Kenny (Watertown, 16 d'agost de 1929 - Saranac Lake, 16 d'abril de 2016) fou un escriptor mohawk. Estudià a la universitat de St Lawrence i va viatjar arreu d'Amèrica. Considerat una de les figures cabdals del renaixement indi dels anys 70 en literatura, autor d'I am the sun (1979), Dead letters send (1958), Dancing back strong the nation (1979), Kneading the blood (1981), Greyhouding this America (1988) i Between two rivers (1987).

## Enllaços externs

* http://www.hanksville.org/storytellers/kenny/ (anglès)
# Casa al carrer Portal (Sant Martí de la Morana)

Casa al carrer Portal és una casa de Sant Martí de la Morana, al municipi de Torrefeta i Florejacs (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de pedra molt estret que tanca el carre del portal i el converteix amb un cul de sac. L'edifici presenta tres nivells: a la planta baixa un arc de mig punt adovellat amb dues obertures rectangulars modernes que el flanquegen, al primer pis una finestra rectangular sense cap element decoratiu i a la planta superior una segona finestra igual que la inferior, però amb unes dimensions més reduïdes. Tota la façana presenta carreus de pedra irregulars amb restes d'arrebossat.

## Referències

* ↑ «Casa al carrer Portal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2017].
# Sant Donat de Sedó

Sant Donat de Sedó és l'església parroquial de Sedó, al municipi de Torrefeta i Florejacs (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es troba en una plaça, en una de les parts més elevades de la vila. Església de planta de creu llatina amb absis i creuer. La porta d'entrada està en un mur lateral i pròxima al campanar. Té arc escarser dovellat, i una mènsula a la clau, amb un escut heràldic. Parament amb filades de carreus ben escairats. El campanar és de dos cossos, l'inferior més robust i dividit per una línia d'imposta, i el superior amb quatre finestres semicirculars de mig punt.
A l'interior es troba una nau amb capelles laterals. La coberta és de volta de canó amb arcs apuntats que descansen a la paret en mènsules. Cal esmentar la gran abundància de contraforts.
La pica beneitera es troba encastada a un dels murs de l'església, pròxima a la porta d'entrada. És petita, de pedra picada, arrodonida i amb el rostre d'un angelet amb ales esculpit a la part frontal.
La trona és realitzada en fusta, de petites dimensions, situada a un dels murs laterals de l'església, molt pròxima a l'altar major. Consta de tornaveu, ampit, balustrada i escala. L'escala queda amagada dins el creuer i la balustrada repeteix el mateix motiu decoratiu que l'ampit pentagonal. El tornaveu és fixat al mur entre dues arcades i el rematen una bola i una creu.

## Referències

* 1 2 3 4 «Església de Sant Donat de Sedó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2017].
# Santes Masses de Sedó

Santes Masses de Sedó és una ermita de Sedó, al municipi de Torrefeta i Florejacs (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'Ermita de Santes Masses està ubicada en un punt elevat des del qual s'albira gran part del territori. Aquesta és una construcció de pedra que es troba arrebossada completament, a excepció dels angles de l'edifici que deixen entreveure grans carreus de pedra.
La façana de ponent presenta una coberta a dues aigües, al centre de la qual s'aixeca un campanar d'espadanya amb un ull d'arc de mig punt. Dos grans contraforts, a l'extrem nord-oest i gairebé al centre de la mateixa façana, flanquegen una porta dovellada d'arc de mig punt a la qual s'accedeix gràcies a quatre graons. Una rosassa ovalada sota el campanar, dona llum a l'interior de l'ermita, mentre que a la vora d'aquesta es pot observar una gran arcada d'arc de mig punt que ha estat tapiada.
La façana de llevant testimonia l'existència de dues finestres amb ampit que han estat tapiades, igual que succeeix a la cara nord de l'edifici. L'absis és quadrangular i presenta una finestra amb ampit mig tapiat, on encara es conserva la reixa de forja que la protegia.
Aquesta construcció ha sofert moltes intervencions al llarg del temps, ja que a causa de la seva ubicació han estat molts els actes vandàlics que si han succeït i contra els quals s'ha volgut prendre mesures.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ermita de Santes Masses de Sedó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2017].
# Cabana de pastor de Sedó

Cabana de pastor de Sedó és una cabana de volta de Sedó, al municipi de Torrefeta i Florejacs (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Cabana de pastor que es troba en un camí a mà dreta a 200 m del km 10 de la Ctra. L-311, direcció a Cervera. Presenta una façana principal amb coberta a dues aigües i una gran portada dovellada amb arc de mig punt. Aquest arc es troba parcialment tapiat amb pedres i guix i es tradueix en una porta rectangular de xapa a través de la qual s'accedeix a l'interior. Una plaqueta de pedra damunt la clau ens indica que aquesta construcció data de l'any "1866". Actualment la part NO. de la façana es troba pràcticament perduda.
La cabana segueix bastant fidelment els paràmetres constructius d'aquests tipus d'arquitectura popular.
Té una planta rectangular de 5 m de llarg per 4 m d'ample i una alçada de 2,5 m. Està coberta per una volta de canó i recoberta a l'exterior per terra. Els murs estan formats per carreus irregulars de pedra picada, més grans a la part inferior i més petits i menys treballats a la part superior.

## Referències

* 1 2 3 «Cabana de pastor de Sedó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2017].