OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Museu d'Art de Cincinnati

El Museu d'Art de Cincinnati és un dels museus d'art més antics dels Estats Units. Fundat el 1881, va ser el primer construït especialment com a museu d'art de l'oest de Pennsilvània. La seva col·lecció de més de 60.000 obres fa que sigui una de les col·leccions més completes en el Mig Oest Estatunidenc.
Els fundadors del museu van discutir sobre localitzar el museu a Burnett Woods, Eden Park, Cincinnati o al centre de Washington Square. Charles West, el principal donant del museu aleshores, va emetre els seus vot a favor d'Eden Park, fet que va definir la seva ubicació final. L'edifici del museu fou dissenyat per l'arquitecte de Cincinnati James W. McLaughlin i va obrir les portes el 1886. Una sèrie d'addicions i reformes han alterat considerablement posteriorment la construcció inicial.
El 2003, una addició important, l'ala Cincinnati es va afegir per albergar una exposició permanent d'art creat per artistes locals des de 1788. L'ala Cincinnati inclou quinze noves galeries que cobreixen 1.700 m² i unes 400 obres. Els àngels Odoardo Fantacchiotti són dues de les obres més grans de la col·lecció. Fantacchiotti va crear els àngels per a l'altar major de la catedral de St. Peter in Chains Cathedral a finals de la dècada de 1840. L'ala Cincinnati també conté l'obra de Frank Duveneck, Rookwood Pottery, Robert Scott Duncanson Mitchell and Rammelsberg i un rellotge de Luman Watson.

## Col·lecció

El museu d'art té pintures de diversos mestres europeus, entre ells: Master of San Baudelio, Jorge Ingles, Sandro Botticelli ("Judith amb el cap d'Holofernes"), Matteo di Giovanni, Mattia Preti, Strozzi, Frans Hals, Bartolomé Esteban Murillo, Rubens i Aert Vander Neer. La col·lecció també inclou obres de Corot, Renoir, Pissarro, Monet i Picasso. El museu també té una gran col·lecció de pintures del pintor americà Frank Duveneck.

## Referències

* ↑ «Cincinnati Wing». Arxivat de l'original el 2010-04-21. [Consulta: 24 febrer 2013].
* ↑ «Patronage». Arxivat de l'original el 2011-09-27. [Consulta: 24 febrer 2013].

## Enllaços externs

* Cincinnati Art Museum Home Page
* Visita virtual
# Formiga Martinenca

La Formiga Martinenca és una cooperativa de consum individual i familiar fundada el 1903 al barri d'El Clot (Barcelona) per iniciativa d'un petit grup de veïns dels carrers Ripollès i Trinxant. Alhora, disposava també d'una companyia de teatre, l'Escola de Dansa Cristina Morán i un grup d'esperanto. Des de 1925 comptava amb local de la seva propietat i en 1927 es registra legalment. Durant la Segona República Espanyola fou absorbida per la Lealtad de Gracia, fins que en 1945, dissolta aquesta, torna a recuperar la seva entitat. Va estar a punt de desaparèixer el 1979 a causa de l'especulació immobiliària fins que en 1983 la Comissió Municipal Permanent aprovà la compra del local actual. En 2007 la seva presidenta Gloria Bañon Fàbregas va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona.
L'any 2010 la Formiga Martinenca modernitza les seves instal·lacions, fent-la accesible, pero conservant la seva esència. Aquest mateix any s'incorpora a l'entitat la Escola d'actors de Barcelona, que te la seva seu des d'aleshores dins del mateix local. Aquesta escola va ser fundada l'any 1977 per Josep Anton Codina i Cesc Queral.
L'any 2022, després d'estar tancada durant gairebé 2 anys a causa de la pandèmia del coronavirus, torna a obrir les portes com a Cooperativa Cultural i Centre de Creació Artística. D'aquesta manera s'intenta agafar una nova linea que acosti l'entitat al barri i la ciutat com a Teatre la Formiga eab.

## Referències

* ↑ Grup de Teatre la Formiga
* ↑ Història de La Formiga Martinenca

## Enllaços externs

* Web de la Formiga Martinenca
* Fotos de la situació de la Formiga Martinenca Arxivat 2008-07-24 a Wayback Machine.
* Fotos de la Formiga Martinenca en Flickr
# Sala Trono

La Sala Trono és una sala de teatre de la ciutat de Tarragona. Va obrir les portes l'any 2003 a la plaça de Dames i Vells amb capacitat per a 60 persones. Programava un tipus de teatre de petit format i de caràcter intimista, amb escenografies senzilles. Va tancar portes el 2017 amb l'obra ‘Això és tot’ per la limitació de l'aforament i va continuar com a productora Va tornar a obrir en un nou espa al Metropol, gràcies a un conveni entre l'entitat i l’Ajuntament.
El 2011 el teatre es va associar amb tres teatres més (El Teatre de l'Aurora d'Igualada, la Sala La Planeta de Girona i el Teatre de Ponent (actualment Llevant Teatre) de Granollers) formant la Coordinadora de Teatres Independents de Catalunya (CTIC).

## Referències

* ↑ F., C. «La Sala Trono escurça la temporada de Teatre». El Punt Avui (Cultures), 28-03-2014 [Consulta: 29 març 2014].
* ↑ ««La cultura és la germana pobra, només cal mirar els pressupostos»». Diari Més, 13-02-2017 [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ Riu, Núria «"La gente no conoce a los concejales del Ayuntamiento"» (en castellà). Diari de Tarragona [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ «La Sala Trono torna a obrir les portes al nou espai del Teatre Metropol». Radio Ciutat Tarragona, 28-01-2018. [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ «Els teatres independents de comarques s'uneixen». Ara, 25-10-2011 [Consulta: 8 gener 2021].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Biblioteca Nacional de Cap Verd

La Biblioteca Nacional de Cap Verd (portuguès: Instituto da Biblioteca Nacional e do Livro: Instituto da Biblioteca Nacional e Livro) està ubicada a Praia, capital de Cap Verd. La biblioteca va obrir les portes el 1999. La biblioteca manté la Bibliografia Nacional, els arxius històrics nacionals, així com el dipòsit de tesis doctorals i funciona com a dipòsit legal. L'edifici també fa les funcions de biblioteca pública de Praia.

## Projectes

El 2001, la biblioteca va encetar un projecte per promoure l'alfabetització, particularment entre nens i adults joves. El projecte també treballa per difondre textos per tot el país i donar suport als autors nacionals. La biblioteca també col·labora amb les biblioteques comarcals per a crear una Xarxa Nacional de Biblioteques, un catàleg nacional digital i un catàleg en línia d'accés públic.

## Referències

* ↑ «About Us». Biblioteca Nacional Cabo Verde. Arxivat de l'original el 27 de febrer 2018. [Consulta: 9 novembre 2013].
* ↑ «About Us». Biblioteca Nacional Cabo Verde. Arxivat de l'original el 27 de febrer 2018. [Consulta: 9 novembre 2013].
* ↑ «About Us». Biblioteca Nacional Cabo Verde. Arxivat de l'original el 27 de febrer 2018. [Consulta: 9 novembre 2013].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial Arxivat 2018-02-27 a Wayback Machine.
# Museu de Rotorua

El Museu de Rotorua d'Art i Història és un museu local i galeria d'art situada a Rotorua, Bay of Plenty, Illa del Nord, Nova Zelanda.
El museu està ubicat a l'antic edifici Casa de Banys a la ciutat termal de Rotorua, ubicat als jardins de Govern. Va obrir les portes en l'ala sud de la casa del bany el 1969; i la Rotorua Art Gallery va obrir les portes a l'ala nord el 1977. El 1988, el museu i la galeria es van combinar per formar el Museu de Rotorua d'Art i Història.
El museu és administrat pel Consell de Districte de Rotorua. Compta amb col·leccions que abasten les arts plàstiques, la fotografia, la història social, i objectes Taonga de la cultura maorí.

## Referències

* ↑ Rotorua Museum of Art and History Arxivat 2012-12-30 a Wayback Machine., Rotorua, New Zealand.
* ↑ Rotorua Museum of Art and History, Event & Gig Finder, New Zealand.
* ↑ Rotorua Museum of Art and History Arxivat 2011-03-05 a Wayback Machine., NZOnLine, New Zealand.
* 1 2 About Us, Rotorua Museum, New Zealand.

## Enllaços externs

* Web oficial
# Boliche Cinemes

Els Boliche Cinemes, antigament Cine Boliche, fou una sala d'exhibició cinematogràfica situada al número 508 de l'Avinguda Diagonal de Barcelona. Va obrir les portes l'any 1998, al mateix indret on hi havia hagut un bowling o sala de bitlles (d'aquí li ve el nom), i va tancar el 2008.
Va reobrir el 17 de maig de 2013, exhibint a les seves quatre sales només pel·lícules en versió original subtitulada en català i combinant cinema d'autor amb comercial. La primera cartellera d'aquella setmana va oferir els films Indignados, Tango libre i Mussolini va a morir. Al març del 2024, va anunciar el seu tancament per obres, que finalment es va convertir en definitiu.

## Referències

* 1 2 «Boliche Cinemes reobre les portes, amb cartellera permanent en versió original i subtitulada en català». web de la Generalitat de Catalunya, 16-05-2013. [Consulta: 30 juny 2013].
* ↑ «El cine Boliche reobre divendres com a sala especialitzada en V.O. subtitulada en català». Diari Ara, 13-05-2013. [Consulta: 30 juny 2013].

## Enllaços externs

* Web de Boliche Cinemes
* Bloc que parla del Cinema Boliche
# North Brother Island

North Brother Island és una illa de l'East River, situada entre el Bronx i Rikers Island, a New York. Està situada a alguns centenars de metres al nord de la seva homòloga, South Brother Island, i les seves superfícies juntes fan 81423 m². L'illa ha estat deshabitada fins al 1885, data en què el Riverside Hospital s'hi va traslladar, deixant l'actual Roosevelt Island. El Riverside Hospital era un hospital especialitzat en el tractament de la verola, i servia també de lloc de quarantena per als individus afectats per la malaltia. Però el paper del centre es va estendre progressivament a diferents malalties per a les quals calia quarantena. Va ser així que a North Brother Island Mary Mallon va ser posada en quarantena, fins a la seva defunció el 1938. L'hospital va tancar les portes poc temps després.
Després de la Segona Guerra Mundial, l'illa va acollir veterans de guerra, que estudiaven als colleges locals, i vivien amb la seva família. Però l'illa va ser altre cop abandonada quan va acabar la mancança d'habitatges que va colpir el país. Als anys 1950, un centre destinat a joves drogoaddictes va obrir les portes a l'illa. L'establiment pretenia ser el primer de proposar alhora el tractament, la rehabilitació i l'educació dels joves toxicòmans, però als anys 1960, els afers de corrupció del personal, i casos de reincidència dels joves van obligar el centre a tancar.
L'illa actualment es troba abandonada, i és tancada al públic. Una bosc dens cobreix les runes dels antics hospitals, i l'illa forma part de les colònies més importants de martinets de nit del món.
El 15 de juny de 1904, el General Slocum, vaixell de vapor, es va enfonsar a les costes de l'illa, causant la mort de més de 1000 persones, bé a conseqüència de l'incendi que es va iniciar al vaixell, o bé per ofegament, després que el vaixell s'enfonsés.

## Enllaços externs

* Brothers: NYC's worst maritime tragedy
* NYC Audubon Harbor Herons Project Arxivat 2005-02-07 a Wayback Machine.
* Fotos de l'hospital abandonat
* Segona galeria d'imatges urban explorers
# Parc Zoològic de Lilla

El Parc Zoològic de Lilla (en francès Parc Zoologique de Lille) és un zoo situat a la ciutat francesa de Lilla. Cobreix una superfície de 3,5 hectàrees i va obrir les portes l'any 1950. S'hi troben més de 300 animals diferents de més de 80 espècies. L'entrada al parc és gratuïta. Amb més d'1,4 milions de visitants, l'any 2000 ocupava el novè lloc en el rànquing d'atraccions turístiques més populars de França.
# Hash Marihuana & Hemp Museum

El Hash Marihuana & Hemp Museum és un museu situat al districte vermell d'Amsterdam, Països Baixos. Des de la seva obertura el 1985, més de dos milions de persones han visitat el museu. Dedicat al cànnabis, el museu ofereix als seus visitants informació sobre els usos històrics i actuals de la planta amb finalitats medicinals, religiosos i culturals. El museu també se centra en com la fibra de la planta pot ser utilitzada per a finalitats industrials, fins i tot per a roba i cosmètica. El 2012, un segon museu va obrir les portes a Barcelona, el Hash Marihuana & Hemp Museum (Barcelona).

## Col·lecció

La col·lecció del museu inclou un jardí de cànnabis en diverses etapes de creixement, diverses pipes de tots els racons del món, flascons de cànnabis medicinal del segle xix, una bíblia holandesa feta de cànem, i antics dispositius utilitzats per processar el cànem. El museu també exposa pintures úniques dels vells mestres contemporanis de Rembrandt, per exemple Adriaen Brouwer, Hendrick Sorgh i David Teniers el Jove, i el carnet de pres original del conegut traficant de marihuana Howard Marks.

## Recepció

El Hash Marihuana & Hemp Museum s'esmenta sovint en guies de viatge com un lloc per visitar en Amsterdam a causa de la política única sobre drogues dels Països Baixos. Time Out Amsterdam afirmava que "els entesos del cànnabis es perdran veient imatges exuberants de plantes perfectes i brillants boles d'haixix en aquest museu al Districte Vermell. Però aquest santuari a la marihuana no és només per als fumadors. La llarga i il·lustre història de la planta entreté als visitants més puritans".

## Referències

* ↑ Steves, Rick (2006).
* ↑ Lawson, Kristan; Rufus, Anneli (1999).
* ↑ Eckert, Amy; Reiber, Beth; McDonald, George; Mastrini, Hana; Edward, Olivia; Auerbach, Jocelyn; Kraus, Naomi P.; Kollias, Tania; James, Ryan; Porter, Darwin; Prince, Danforth.
* ↑ «Hash Marihuana Hemp Museum review».

## Enllaços externs

* Hash Marihuana & Hemp Museum, web oficial
# Depósito Legal

Depósito Legal, també coneguda com a Depo és una sala de concerts de l'Hospitalet de Llobregat que va obrir les portes el 16 de maig de 1985 i que està especialitzada en la música en directe. Durant els seus trenta anys de vida han tocat grups com El Columpio Asesino, Mojave 3 i punxa-discos com DJ Amable, Gato, Hal9000. El maig de 2015 va celebrar un festival especial per commemorar el seu 30è aniversari.

## Referències

* ↑ «Trenta anys de Depósito Legal». Mondosonoro, 228, 5-2015, pàg. 1 (edició Catalunya) [Consulta: 7 maig 2015].
# Cova d'aragonita d'Ochtinská

La Cova d'aragonita d'Ochtinská es troba a Eslovàquia al karst de Ochtina en costa nord-oest d'Hrádok a les muntanyes de Revuca entre Jelšava i Stítnik. La seva longitud és 300 metres. L'aragonita es va originar durant les relacions específiques hidroquímicas i climàtiques en les cavitats tancades subterrànies. La cova va ser descoberta l'any 1954 en una perforació de una galeria d'exploració geològica. Va obrir les portes l'any 1972 amb una longitud de 230 metres com una de les tres coves d'aragonita al món -les altres es troben a Mèxic i Argentina)- Des de 1995, va ser declarada per la Unesco Patrimoni de la Humanitat com a part de les Grutas càrstiques de Aggtelek i del karst eslovac.

## L'accés a la cova

La cova està situada a Slovenske Rudohorie a l'oest de Rožňava. Es pot anar a través de la branca de la carretera entre el poble Stítnik i la ciutat Jelšava pel pujol d'Hrádok (2 km).L'aparcament pels cotxes està 300 m de la cova. Des d'allí els visitants poden anar a peu pel camí a la zona de la cova.

## La història i el present

La cova va ser trobada causualment l'any 1954 quan els empleats M. Cangár i J. Prošek. de la recerca metalífera d'Eslovàquia van trobar el forat d'investigació geològic nomenat Kapusta. Treballadors de Turista van investigar en la cova l'any 1955i el 1956 van fer treballs exploratoris i sondejos. Els treballs per disposar la cova pel públic van començar l'any 1966, van fer una galeria d'accés llarga de 145 m. La cova va ser oberta el 1972. La longitud de la part disponible és 230 m.

## Referències

* ↑ «Caves of Aggtelek Karst and Slovak Karst» (en anglès).
# Ca n'Altimira (Cerdanyola del Vallès)

Ca n'Altimira és una masia del segle XVI a tocar de l'estació de Cerdanyola del Vallès. Va ser la seu de la biblioteca pública local des del maig de 1991 fins al 2015.L'antic mas de Ca n'Altamira es troba documentat d'ençà el segle XV (en aquella època es denominava Mas Campañá. A partir del segle xvi apareix relacionat amb la família Altamira. L'edifici va obrir les portes com a biblioteca municipal el maig de l'any 1991.
L'edifici va ser reconstruït a finals del segle xix amb estil neoclàssic sobre una antiga masia de pati tancat. L'edifici consta de planta baixa i dos pisos, amb coberta a dues vessants i en l'actualitat, està totalment remodelat. De la seva configuració anterior conserva la façana d'accés, de planta i dos pisos, amb tres obertures a cada pis. A la planta baixa hi ha la porta centrada d'arc molt rebaixat i finestres rectangulars als costats. Al primer pis hi ha balcons rectangulars, el pis central amb un frontó superior triangular, i al segon pis obertures rectangulars. L'ampliació de la biblioteca per la banda de l'Avinguda Catalunya s'integra en una plaça, formant un conjunt urbanístic unitari. A la banda del riu, en un terreny en pendent, hi ha també una zona enjardinada.

## Referències

* 1 2 3 «Ca n'Altimira». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].
# Museu d'Assuan

El museu d'Assuan és un museu situat a l'illa Elefantina, al costat d'Assuan, Egipte. Va obrir les portes al públic en 1912 i conserva objectes arqueològics nubians rescatats durant la construcció de la resclosa d'Assuan. El 1990 va ser habilitat un nou espai per a l'exposició de nous objectes trobats a la mateixa illa Elefantina, com estris, armes, ceràmiques i mòmies.
El museu està al costat de les ruïnes d'Abu, on encara segueixen les excavacions arqueològiques. L'edifici del museu va ser la casa d'Horatio Kitchener, al qual se li havia regalat una illa a Assuan. Té un total de 3.328 objectes, gairebé tots trobats a l'illa o als voltants de la ciutat.

## Referències

* ↑ «www.aswan.world-guides.com». Arxivat de l'original el 2013-02-15. [Consulta: 15 agost 2011].
# Teatro Maria Matos

El Teatro Maria Matos és un teatre de Lisboa, (Portugal). Va obrir les portes al públic el 22 d'octubre de 1969, en homenatge a l'actriz portuguesa de gran prestigi Maria Matos. La construcció de l'estructura fou responsabilitat de l'arquitecte Fernando Ramalho. Les modificacions posteriors es deuen a l'arquitecte Barros da Fonseca. Amb un passat convencional i popular, el 24 de setembre de 1982, el teatre és adquirit per la Câmara Municipal de Lisboa

## Enllaços externs

* Pàgina web del teatre Arxivat 2009-06-04 a Wayback Machine.
# Casa Singer (Sant Petersburg)

La Casa Singer o Edifici de la companyia Singer (en rus: Дом компании «Зингер»), conegut també com la Casa del llibre (en rus: Dom Knigi o Дом книги), és un emblemàtic edifici de l'estil Art Nouveau situat a Sant Petersburg (Rússia). Situat en la intersecció entre l'avinguda Nevski i el Canal de Griboiédov, és reconegut com un punt d'interès de la ciutat.

## Història

L'edifici va ser dissenyat per l'arquitecte rus Pável Suzor per a la filial russa de la companyia Singer de màquines de cosir. La idea inicial de la companyia era la de construir un gratacel similar al Singer Building de Nova York, seu de la companyia que aleshores estava en construcció. No obstant això, les lleis de Sant Petersburg no permetien cap edifici amb una altura de la cornisa superior a 23,5 m; cap edifici podia ser més alt que el Palau d'Hivern. Malgrat la restricció d'altura, l'arquitecte va aconseguir una solució elegant i notable. L'edifici consta de sis plantes coronades per una torre de bronze i cristall en el cim del qual es troba una bola acristalada de 2,8 m de diàmetre. Les escultures de l'edifici van ser creades per l'escultor estonià Amandus Adamson.
Va incorporar diverses innovacions tecnològiques de l'època. Va ser, per exemple, el primer edifici de Sant Petersburg a ser construït amb estructura metàl·lica. La seva nova estructura metàl·lica va permetre la instal·lació d'amplis finestrals en la planta baixa. Va ser equipat amb les últimes novetats en ascensors, calefacció i aire condicionat, i també amb un sistema automàtic de neteja de la neu de la teulada.
Durant la Primera Guerra Mundial va acollir per un període breu a l'ambaixada nord-americana. Poc després de la Revolució d'Octubre de 1917 l'edifici va ser nacionalitzat i assignat a diverses editorials estatals. Dom Knigi, la principal llibreria estatal de la ciutat, va obrir les portes el 1938. El 1948 va haver de ser reparat a causa dels danys causats durant la Segona Guerra Mundial. L'edifici va ser restaurat entre 2004 i 2006 i està ocupat actualment per diversos negocis, entre ells la Casa del llibre (Dom Knigi o Дом книги) i el Cafè Singer.

## Galeria

* Casa Singer, detall.
* Cantonada. Escultures de Amandus Adamson.
* Casa Singer, detall.
* Entrada
* Casa del llibre (interior)

## Referències

* 1 2 «Dom Knigi (Singer Company Building)» (en anglès). [Consulta: 21 juliol 2015].
* ↑ «The House of Books, the Book Shop» (en anglès). [Consulta: 21 juliol 2015].
* ↑ «Cafe Singer» (en anglès). Arxivat de l'original el 2021-03-11. [Consulta: 21 juliol 2015].
# Museu del Disseny Holon

Museu del Disseny Holon és el primer museu dedicat al disseny a Israel. L'edifici del museu va ser concebut i dissenyat per l'arquitecte i dissenyador industrial israelià Ron Arad en col·laboració amb l'arquitecte Bruno Nansa. És el primer edifici dissenyat per Ron Arad.
El museu es troba a la part oriental de la zona nova cultural de Holon, que inclou la Mediateca (Biblioteca Central, el teatre, la Cinemateca). Molt a prop hi ha la facultat de disseny en l'Institut de Tecnologia de Holon.
El museu va obrir les portes el 3 de març de 2010. La revista de viatges Comte Nast Traveler el va llistar com una de les "noves meravelles del món".

## Enllaços externs

* Museu del Disseny Holon
# Prínia dels monts Rubeho

La prínia dels monts Rubeho (Scepomycter rubehoensis) és una espècie d'ocell passeriforme que pertany a la família Cisticolidae endèmica de Tanzània.

## Taxonomia

Va ser descoberta el 2009 i classificada en el gènere Scepomycter, que fins aleshores era monotípic.

## Distribució i hàbitat

Es troba únicament als boscos de les muntanyes de Rubeho–Ukaguru a Tanzània.

## Referències

* ↑ «Master Lists – IOC World Bird List v13.1» (en anglès americà). [Consulta: 28 gener 2023].
* ↑ Bowie, Rauri C. K.; Fjeldså, Jon; Kiure, Jacob «Multilocus molecular DNA variation in Winifred’s Warbler Scepomycter winifredae suggests cryptic speciation and the existence of a threatened species in the Rubeho-Ukaguru Mountains of Tanzania: A new Warbler for Tanzania» (en anglès). Ibis, 151, 4, 18-09-2009, pàg. 709–719. DOI: 10.1111/j.1474-919X.2009.00954.x.
# Tossal de l'Àliga (Montferrer i Castellbò)

El Tossal de l'Àliga és una muntanya de 2.157 metres que es troba al municipi de Montferrer i Castellbò, a la comarca de l'Alt Urgell.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serrat de Puignou

La Serrat de Puignou és una serra situada al municipi de Montmajor a la comarca del Berguedà, amb una elevació màxima de 692 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Canal de la Creueta

La Canal de la Creueta és una canal del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori que havia estat de l'antiga caseria dels Masos de la Coma.
Està situada al vessant sud de la Serra de Boumort, a l'extrem oriental del terme, prop del límit amb els termes de Cabó, de l'Alt Urgell i d'Abella de la Conca, del Pallars Jussà. És a prop i al sud-est del Cap de Boumort, a migdia del Coll de la Creueta de Boumort i al nord-oest de la Creueta.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Cal·líades (escultor)

Cal·líades (en llatí Calliades, en grec antic Καλλιάδης) fou un escultor grec esmentat per Tacià del que només se sap que va fer una estàtua de l'hetera Neaera, segons diu també Plini el Vell a la Naturalis Historia.

## Referències

* ↑ Calliades a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 566