OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Colom muntanyenc de les Salomó

El colom muntanyenc de les Salomó (Gymnophaps solomonensis) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita boscos de les Illes Salomó.

## Referències

* ↑ IUCN «Gymnophaps solomonensis» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species. BirdLife International, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t22691860a93326309.en.
# Colom de Tanna

El colom de Tanna (Alopecoenas ferrugineus) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae). Potser extint. Possiblement habitava zones boscoses de l'illa de Tanna, al sud de Vanuatu.
# Colom bru de Negros

El colom bru de Negros (Phapitreron nigrorum) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae). Habita els boscos de les illes Visayas occidentals, a les Filipines. És considerada una subespècie de Phapitreron leucotis per diversos autors.
# Goura de Sclater

La goura de Sclater (Goura sclaterii) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita els boscos del sud de Nova Guinea. Ha estat considerat una subespècie de Goura scheepmakeri.

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 101. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Ptilinop de les Sula

El ptilinop de les Sula (Ramphiculus mangoliensis) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita els boscos de les illes Sula.

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 110. ISBN 978-84-16728-37-4.
# DeuDeVeu

DeuDeVeu és un grup vocal que va néixer l'any 2009 de la unió de deu actors-cantants de diverses escoles de teatre musical de Barcelona. Sota la direcció de Gerard Ibáñez, va actuar a la sala Cincómonos des del novembre del 2012 fins al febrer del 2013, amb l'espectacle musical Dècades. El juny de 2013 va guanyar el premi del festival Easy Music, organitzat per la sala Razzmatazz 2. El setembre del mateix any es va donar a conèixer al gran públic amb el concurs Oh happy day de TV3, on van ser proclamats guanyadors de la primera edició d'aquest programa-concurs, i ha participat en altres programes de televisió. El 2014 va publicar Junts (Música Global), que inclou versions de cançons tant de grups de pop com tradicionals catalanes. La presentació va ser el 15 d'abril del 2014 al teatre Coliseum (Barcelona) L'any 2015 va publicar també el seu segon àlbum: Nàufrags (MúsicaGlobal), la presentació del qual va ser a Luz de Gas (Barcelona) el dia 26 de setembre del 2015.
Deudeveu va acabar la seva primera etapa amb dos concerts al Teatre Nacional de Catalunya (Barcelona) el 9 i 10 d'abril de 2016. Inicialment només s'havia programat un concert, però en esgotar-se ràpidament les entrades, es va decidir fer un segon concert.

## Discografia

* Junts (2014)
* Nàufrags (2015)

## Referències

* 1 2 3 Palà, Roger «Deudeveu». Enderrock, 224, 6-2014, p. 10.
* 1 2 Gutiérrez, Àlex; Castellví, Albert «'Oh happy day' diu adéu deixant alt el llistó d'audiència». Ara, 28-12-2013.
* ↑ «Deudeveu, de 19 a 24 años, grupo vocal» (en castellà). Telecinco, 13-03-2011. [Consulta: 6 maig 2015].
* ↑ «Pasamos un día de rodaje con el grupo vocal DeuDeVeu en El secreto de Puente Viejo» (en castellà). Antena 3, 19-12-2014. [Consulta: 6 maig 2015].
* ↑ «¨Junts¨ el primer disc de Deudeveu amb La Vanguardia». Musica Global, 31-03-2015. Arxivat de l'original el 2016-04-28. [Consulta: 6 maig 2015].

## Enllaços externs

* DeuDeVeu - Lloc web oficial
* http://www.tv3.cat/oh-happy-day/concursants/deu-de-veu
# Colom imperial de les Louisiade

El colom imperial de les Louisiade (Ducula pinon salvadorii ) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita zones amb arbres dels Arxipèlags de D'Entrecasteaux i de Louisiade.
# Robbe De Hert

Robin François De Hert (Farnborough, Hampshire, 20 de setembre de 1942 - Anvers, 24 d'agost de 2020) va ser un director de cinema belga.
De Hert De Hert va guanyar el Premi André Cavens a la millor pel·lícula l'any 2000, amb la seva pel·lícula Lijmen/Het Been.
Va morir el 24 d'agost de 2020 a l'edat de 77 anys a causa de complicacions de la diabetis.

## Filmografia

* Camera Sutra (1973)
* De Witte van Zichem (1980)
* Le filet américain (1981)
* Maria Danneels of Het leven dat we droomden (1982)
* Trouble in Paradise (1989)
* Blueberry Hill (1989)
* Brylcream Boulevard (1995)
* Elixir d'Anvers (1997)
* Gaston's War (1997)
* Lijmen/Het Been (2000)
* Hollywood aan de Schelde (2018)

## Referències

* ↑ «Inkijk in de Belgische filmgeschiedenis met Robbe De Hert» (en neerlandès). Het Nieuwsblad. [Consulta: 12 maig 2020].
* ↑ «Privacy settings». myprivacy.dpgmedia.be. Arxivat de l'original el 2020-08-24. [Consulta: 12 maig 2020].
* ↑ «Regisseur Robbe De Hert (77) overleden: "Een vechter, maar hij was uitgevochten"» (en neerlandès). Het Laatste Nieuws, 24-08-2020.
* ↑ «Privacy settings». myprivacy.dpgmedia.be. Arxivat de l'original el 2020-08-30. [Consulta: 12 maig 2020].
# Antonio Martínez Aneiros

Antonio Martínez Aneiros (Val, Narón, 1933) és un polític gallec. Fou sacerdot, però tot i que penjà els hàbits és vinculat al cristianisme de base amb l'associació Somos Igrexa A les eleccions municipals espanyoles de 1979 fou elegit alcalde de Narón per Unidade Galega, i reelegiit el 1983 quan es presentà amb l'Agrupación Nacionalista Galega de Narón. El 1985 aquest grup es va incorporar al PSG-EG, deixà l'alcaldia per a presentar-se amb aquest partit a les eleccions al Parlament de Galícia de 1985, i en sortí elegit per la província de la Corunya.

## Referències

* ↑ Cal Martínez, Maria Rosa. Los curas contra Franco. Ferrol, 1950-1978. Ferrol: Embora, 2012. ISBN 9788492644476.

## Enllaços externs

* Cal, Rosa. «10 de marzo 72: Detienen al delegado de Cáritas diocesanas Antonio Martínez Aneiros (I)». Diario de Ferrol, 08-03-2022 [Consulta: 28 desembre 2024].
* Pérez Pena, Marcos. «Unha ducia de cregos cos pés na terra» (en gallec). Praza.gal. [Consulta: 28 desembre 2024].
# Proètides

Els proètides (Proetida) són un ordre de trilobits que van viure des de l'Ordovicià fins al Permià. Va ser l'últim ordre de trilobits a extingir-se, i finalment es va extingir en l'extinció del Permià-Triàsic.

## Referències

* ↑ Paleobiology Database. «PBDB: Proetida». [Consulta: 4 desembre 2011].
# Zdzislaw Suchodolski

Zdzislaw Suchodolski (Roma, 11 de maig de 1835 - Múnic, 28 de febrer de 1908) (Zdzisław Aleksander Mamert Suchodolski) va ser un pintor alemany-polonès.

## Biografia

El seu pare January Suchodolski era el pintor i oficial de l'exèrcit.
Després d'estudiar a Cracòvia, va anar a la Kunstakademie Düsseldorf i a l'escola de pintura de Düsseldorf a Düsseldorf.
De 1874 a 1880 va treballar a Weimar; a partir de 1880 va viure a Munic.
La seva obra està inclosa a la col·lecció del Museu del Districte de Suwalki, Polònia.

## Referències

* ↑ Polish Biographical Dictionary, 45, pàg. 311.
* ↑ «Suchodolski, Zdzisław» (en alemany). [Consulta: 13 octubre 2023].
* 1 2 3 «Suchodolski, Zdzisław | Porta Polonica» (en alemany). www.porta-polonica.de.
# Othnielia rex

Othnielia rex és una espècie de dinosaure hipsilofodont, anomenada així en honor del seu descriptor original, el professor Othniel Charles Marsh, un paleontòleg estatunidenc del segle xix. El tàxon, Othnielia rex, fou anomenat per Peter Galton l'any 1977 a partir d'una espècie de Marsh anomenada Nanosaurus rex.

## Referències

* ↑ Marsh, O.C. (1877). Notice of new dinosaurian reptiles from the Jurassic formations. American Journal of Sciences (Series 3) 14:514-516.
* ↑ Galton, P.M. (1977). The ornithopod dinosaur Dryosaurus and a Laurasia-Gondwanaland connection in the Upper Jurassic. Nature 268: 230-232.
# Matthieu Delaporte

Matthieu Delaporte (1971) és un director, realitzador i dramaturg francès.
Després d'estudiar història i ciències polítiques, va escriure i realitzar Musique de chambre, un curtmetratge de ficció seleccionat i premiat en nombrosos festivals. Entre els anys 1996 i 2001, va formar part de Canal+, on estava a càrrec del guió de Vrai Journal (emissió de Karl Zéro, Canal+).
Més endavant, en col·laboració amb Alexandre de la Patellière, ha escrit nombroses sèries de televisió i llargmetratges, com són Skyland, Renaissance o Les Parrains, mentre que la seva primera pel·lícula com a director i realitzador va ser La Jungle (2006. El 2009, escriu, també amb Alexandre de La Patellière, productor associat de Sweet Valentine, la primera pel·lícula d'Emma Luchini.
El 2012 dirigeix amb La Petellière la pel·lícula Le Prénom.

## Teatre
### Autor

* 2010. El nom de Matthieu Delaporte i Alexandre de la Patellière, dirigida per Bernard Murat, Teatre Eduard VII

## Cinema

* 2006. La Jungle
* 2012. Le Prénom, amb Alexandre de la Patellière
* 2024. El comte de Montecristo, amb Alexandre de la Patellière

## Premis i nominacions
### Premis

* 2011. Prix SACD: Premi al Nou Talent del Teatre de la Societat d'autors i compositors dramàtics (França)

### Nominacions

* 2011. Molières: Nominacó al Molière al millor autor francès per El nom (Le Prénom)
* 2013. César a la millor pel·lícula per Le Prénom
* 2013. César al millor guió adaptat per Le Prénom

## Referències

* ↑ «Alexandre De La Patellière - Comme Au Cinéma».
# La nave de los monstruos

La nave de los monstruos és una pel·lícula mexicana còmica de ciència-ficció de 1960, dirigida per Rogelio A. González i protagonitzada per Eulalio González «Piporro», Ana Bertha Lepe i Lorena Velázquez.

## Sinopsi

Laureano (Piporro) és un ranxer que viu content en companyia del seu germà petit, però té un defecte: és molt mentider. A les cantines enraona històries que nomésl es creu ell. Mentre això succeeix, Gamma (Ana Bertha Lepe) i Beta (Lorena Velázquez) aterren provinents del planeta Venus. En arribar a la terra rapten Laureano per a portar-lo al seu planeta, però les dues s'enamoren d'ell. No obstant això, Laureano solament té ulls per a Gamma, per la qual cosa Beta es rebel·la contra ella i contra el seu planeta i allibera els presoners de la nau, espècimens malvats de tota la galàxia, per a dominar la Terra i governar-la. Així mateix es revela que ella en realitat no és venusina, sinó que pertany a una estranya raça d'éssers vampirs. Gamma, en companyia de Laureano, del seu germà i del seu fidel robot hauran de vèncer Beta i els seus sequaços i evitar que la Terra caigui en mans d'aquests éssers.

## Repartiment

* Eulalio González «Piporro» com Lauriano Treviño Gómez.
* Ana Bertha Lepe com Gamma.
* Lorena Velázquez com Beta.
* Consuelo Frank com regent de Venus.
* Manuel Alvarado com Ruperto.
* Heberto Dávila, Jr. com Chuy Treviño Gómez.
* Mario García «Harapos» com el borratxo.
* José Pardavé com Atenógenes
* Jesús Rodríguez Cárdenas

## Crítiques

El crític de cinema Jeff Stafford el va anomenar "un dels híbrids de gènere més exòtics que van sorgir de Mèxic a principis dels anys seixanta, barrejant ciència-ficció, terror i elements occidentals en alguna cosa originalment original".
Beth Accomando, de KPBS, va elogiar la pel·lícula i va dir: "Trobareu deliciosos conjunts de baix pressupost per als quals Ed Wood moriria; un robot que ho sabés tot; noies amb uniformes espacials de vestits de bany; i una refrescant visió mexicana de ciència-ficció convencions ".

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2019-11-13. [Consulta: 7 març 2021].
* ↑ https://www.rottentomatoes.com/m/nave_de_los_monsters/reviews/

## Enllaços externs

* La nave de los monstruos a YouTube
# Francesc de Paula Maristany i Maristany

Francesc de Paula Maristany i Maristany (Barcelona, 27 de novembre de 1887 - 1942), II comte de Lavern, fou un aristòcrata i polític català, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica, .
Era fill de Pere Guerau Maristany i Oliver, a qui el 1912 Alfons XIII va fer comte de Lavern. A la mort del seu pare en 1927 va heretar el títol. Ell mateix fou nomenat majordom de setmana per Alfons XII.
En 1919 va substituir en el seu escó Daniel Riu i Periquet, elegit diputat pel districte de Solsona. Fou elegit diputat a les Corts Espanyoles per Valls en la candidatura de la Lliga Regionalista a les eleccions generals espanyoles de 1920.
L'any 1910 es casà amb Maria Sitjà Quiroga i no tingué fills.

## Referències

* ↑ «Registre del naixement de Francesc de Paula Maristany i Maristany» (en castellà). FamilySearch, 27-11-1887. [Consulta: 11 agost 2023].
* ↑ Revista Hidalguía número 44. Año 1961, p. 20
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ «Variedades: una boda en Barcelona». La Actualidad, 229, 20-12-1910.
# Gaspar Rubio Meliá

Gaspar Rubio Meliá, (Serra, Camp de Túria, 14 de desembre de 1907 - Ciutat de Mèxic, 3 de gener de 1983) va ser un futbolista valencià que destacà als anys 20 i 30. Va ser internacional amb la selecció catalana i amb la selecció espanyola.

## Biografia

Malgrat néixer a Serra, els seus pares el van dur amb pocs mesos a la província de Barcelona, on varen emigrar per a treballar a la indústria del cava. Va debutar com a professional a un equip de Sant Sadurní d'Anoia, amb divuit anys, marxant a l'any següent al Llevant FC. El 1928 va fitxar pel Reial Madrid CF, on va jugar fins al 1930, quan va marxar a Cuba i Mèxic, jugant al Juventud Asturiana cubà i el RC España mexicà. A la temporada 1931-32 va tornar a Madrid per jugar al club blanc, malgrat que a la temporada següent fitxaria per l'Atlètic de Madrid. El 1934 arribaria al València CF, jugant-hi fins a l'esclat de la Guerra Civil espanyola. En finalitzar aquesta va jugar al Recreativo Granada, tornant al Real Madrid la 1940-41.
Es va retirar el 30 de juny de 1942, jugant amb el Reial Múrcia a segona divisió, i va passar a entrenar al Balompédica Linense. Després d'entrenar diferents clubs espanyols, va marxar a Mèxic, on entrenà l'Atlante i el Deportivo Toluca.
Va morir el 3 de gener de 1983 al Sanatorio Español de la Ciudad de México, on estava ingressat per una pneumònia.

## Internacional

Va debutar amb la selecció espanyola el 17 de març de 1929, a Sevilla davant la selecció portuguesa. Gaspar Rubio marcà tres gols als primers vint minuts de partit, que acabà amb un resultat de 5-0. Un mes després va tornar a golejar amb la selecció, marcant quatre gols a Saragossa contra la selecció francesa, amb un resultat final de 8-1. El seu tercer partit va tenir lloc el 15 de maig del mateix any, a l'estadi Metropolitano de Madrid contra Anglaterra, marcant dos gols a la victòria per 4-3 contra el conjunt britànic. Aquesta va significar la primera derrota de la selecció anglesa fora de les Illes britàniques. Gaspar Rubio va jugar el seu darrer partit amb la selecció espanyola a l'estadi de Montjuïc el dia de Cap d'Any de 1930, guanyant per 1-0 a Txecoslovàquia. L'autor del gol va ser Josep Sastre. Després de la marxa de Gaspar Rubio a Cuba, no va tornar a ser convocat amb la selecció espanyola.

## Palmarès
### Llevant UE

* 1 Campionat de València: 1927-28

### Reial Madrid CF

* 3 Campionats Regionals Centre: 1928-29, 1929-30, i 1930-31
* 1 Campionat Mancomunat Centre-Aragó: 1931-32

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Rubio, el 'rey del astrágalo', murió en México» (en castellà). El País, 05-01-1983. [Consulta: 26 gener 2011].
* 1 2 3 4 5 6 7 «Gaspar Rubio, el rey del astrágalo» (en castellà). Jugadors de Llegenda. Web oficial del Real Madrid CF. [Consulta: 24 gener 2011].

## Enllaços externs

* «Gaspar Rubio, el rey del astrágalo» (en castellà). Jugadors de Llegenda. Web oficial del Real Madrid CF. [Consulta: 24 gener 2011].
* «Estadístiques de Gaspar Rubio» (en castellà). sportec.es. Arxivat de l'original el 2010-01-02. [Consulta: 26 gener 2011].
# Montes de Oca

Montes de Oca és una comarca de l'est de la província de Burgos, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. El cap comarcal és Belorado i té 20 municipis.

## Municipis

| Arraya de Oca Bascuñana Belorado Carrias Castildelgado Cerezo de Río Tirón | Cerratón de Juarros Espinosa del Camino Fresneda de la Sierra Tirón Fresneña Fresno de Río Tirón Ibrillos Pradoluengo | Rábanos Redecilla del Camino Redecilla del Campo San Vicente del Valle Santa Cruz del Valle Urbión Santa María del Invierno Tosantos Valle de Oca | Valmala Viloria de Rioja Villaescusa la Sombría Villafranca Montes de Oca Villagalijo Villambistia |
# Lent electroestàtica

Una lent electroestàtica és un dispositiu que ajuda en el guiatge i transport de partícules carregades. Per exemple, a través de lents electroestàtiques es poden guiar els electrons emesos a partir d'una mostra cap un analitzador electrònic, d'una manera semblant a com una lent òptica ajuda en el transport de la llum en un instrument òptic.
El recent desenvolupament de l'espectroscòpia electrònica fa possible revelar l'estructura electrònica de molècules. Encara que aquesta ja sigui realitzada principalment per analitzadors d'electrons, les lents electroestàtiques també tenen un paper significatiu en el desenvolupament de l'espectroscòpia d'electrons.

## Lent cilíndrica

La lent cilíndrica consisteix en una lent de desfocalització, una lent de focalització i una segona lent de defensa, amb la suma de les seves potències refractives igual a zero. Però, com que hi ha una certa distància entre les lents, l'electró fa tres voltes i colpeja la lent de focalització en una posició més allunyada de l'eix i així viatja per un camp amb major força. Aquest fet indirecte fa que la potència de refracció resultant sigui el quadrat de la potència de refracció d'una sola lent.

## Lent Einzel

Una lent einzel és una lent electroestàtica que serveix per enfocar sense canviar l'energia del feix. Consta de tres o més jocs de tubs cilíndrics o rectangulars en sèrie al llarg d'un eix.

## Vegeu també

* Canó d'electrons
* Càtode fred
* Efecte termoiònic
* Efecte fotoelèctric
* Emissió per efecte de camp

## Referències

* ↑ D.W.O. Heddle. Electrostatic Lens Systems, 2nd edition. CRC Press, 13 desembre 2000. ISBN 978-1-4200-3439-4.
* ↑ Jon Orloff. Handbook of Charged Particle Optics, Second Edition. CRC Press, 24 octubre 2008. ISBN 978-1-4200-4555-0.
* ↑ A El-Kareh. Electron Beams, Lenses, and Optics. Elsevier Science, 2 desembre 2012, p. 54–. ISBN 978-0-323-15077-4.

## Bibliografia

* Jerzy Antoniewicz (editors), Manual Ràdio i Teleelektryka. B - Elements i components de , PWT, Varsòvia 1959
* E. Harting, F.H. Read; Electrostatic Lenses; Elsevier, Amsterdam, 1976.

## Enllaços externs

* Imatge mitjançant FIM
# Mainà collblanc septentrional

El mainà collblanc septentrional (Streptocitta albicollis torquata; syn: Streptocitta torquata) és un tàxon d'ocell de la família dels estúrnids (Sturnidae), endèmic dels boscos del nord i l'est de l'illa de les Cèlebes. Els seus hàbitats són els pantans, matollars i boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes, les plantacions i els boscos molt degradats. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon tindria la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 10.1, gener 2020), el consideren encara una subespècie del mainà collblanc (Streptocitta albicollis torquata).
El Mainà collblanc septentrional es destaca per tenir el bec totalment negre, a diferència del mainà collblanc meridional, que té la punta del bec de color pàl·lid.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «mainà collblanc septentrional». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 677. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Northern White-necked Myna. Streptocitta torquata» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 17 octubre 2022].
* ↑ «White-necked Myna» (en anglès). eBird. [Consulta: 10 desembre 2021].
# Cistícola mandrosa

La cistícola mandrosa (Cisticola aberrans) és una espècie d'ocell passeriforme de la família Cisticolidae pròpia d'Àfrica austral i oriental.
L'hàbitat natural són les praderies, sabanes i matollars temperats subtropicals i tropicals. En general, prefereix terreny rocallós arbrat amb matolls i en els vessants dels munts o entre els aiguamolls de la rodalia.

## Referències

* ↑ «Cistícola mandrosa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 14/11/2022(català)

## Enllaços externs

* Lazy cisticola - Text sobre l'espècie a "The Atlas of Southern African Birds".
# Cistícola del Tana

La cistícola del Tana (Cisticola restrictus) és una espècie d'ocell passeriforme de la família Cisticolidae endèmica de la conca baixa del riu Tana.

## Hàbitat i distribució

S'ha trobat únicament a la conca del riu Tana, a l'est de Kenya, i s'especula que també es podria trobar a Somàlia. L'hàbitat natural són les sabanes i zones de matoll.

## Referències

* ↑ «Cistícola del Tana». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 24/11/2022(català)
# Cistícola del Nil

El cistícola del Nil (Cisticola marginatus) és una espècie d'ocell passeriforme de la família Cisticolidae pròpia de l'Àfrica subsahariana al nord del paral·lel 11 sud.

## Hàbitat i distribució

Tot i el nom, la cistícola del Nil es troba només en el curs alt del riu Nil encara que s'estén de forma fragmentada per la major part de les zones humides d'África, des del Sahel fins al paral·lel 11 sud.
L'hàbitat natural són els aiguamolls i els herbassars humits o temporalment inundables.

## Taxonomia

Fou descrit científicament en 1869 per l'ornitòleg alemany Theodor von Heuglin.
En l'actualitat es reconeixen cinc subespècies.
* C. m. amphilectus Reichenow, 1875 S'estén per l'oest d'Àfrica, des de Mauritània i el Senegal a Ghana, pel sud-oest de Camerun y pel nord-oest d'Angola;
* C. m. zalingei Lynes, 1930 es troba des del nord de Nigèria a l'oest del Sudan;
* C. m. marginatus (Heuglin, 1869) ocupa Sudan del Sud y el nord d'Uganda;
* C. m. nyansae Neumann, 1905 present entre centre de la República Democràtica del Congo a Uganda i Kenya;
* C. m. suahelicus Neumann, 1905 s'estén pel sud-est de la RD del Congo, Tanzània i el nord-est de Zàmbia.
Anteriorment es considerava coespecífic de la cistícola ala-rogenca, de la cistícola del Luapula, de la cistícola costanera i de la cistícola d'Etiòpia però ara es consideren espècies separades.

## Referències

* ↑ «Cistícola del Nil». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 02/12/2022(català)
* ↑ Gill, F.; Donsker, D. «IOC World Bird List (v 7.3)», 2017. DOI: 10.14344/IOC.ML.7.3. [Consulta: 21 agost 2017].
* ↑ Ryan, Peter. «Winding Cisticola (Cisticola marginatus)». A: Handbook of the Birds of the World Alive (en anglès). Barcelona: Lynx Edicions, 2017 [Consulta: 21 agost 2017].
* 1 2 Fitxa de tàxon
# Cistícola cuablanca

La cistícola cuablanca (Cisticola anderseni) és una espècie d'ocell passeriforme de la família Cisticolidae.
Es localitza a Tanzània.
L'any 1980 Éric Burnier va ser qui la va reconèixer per primera vegada com espècie i ho va posar en coneixement de Neil i Liz Baker, que aviat van confirmar la identitat d'aquesta espècie com a nova. S'ha descrit formalment el 2021.

## Referències

* ↑ «Species Updates – IOC World Bird List» (en anglès americà). [Consulta: 28 maig 2021].
* ↑ Anderson, Natali. «Two New Bird Species Identified in Tanzania». [Consulta: 19 juny 2021].
# Cistícola nana

La cistícola nana (Cisticola nana) és una espècie d'ocell passeriforme de la família Cisticolidae pròpia de l'Àfrica oriental.

## Distribució i hàbitat

Es troba a Etiòpia, Kenya, a l'oest de Somàlia, Sudan del Sud, el nord d'Uganda i al nord-est de Tanzània
L'hàbitat natural són les sabanes seques, els herbassars tropicals secs i les zones de matollars secs.

## Referències

* ↑ «Cistícola nana». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 02/12/2022(català)