OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Treiten

Treiten (francès: Treiteron) és un municipi dins del districte administratiu del Seeland en el cantó de Bern, a Suïssa.

## Història

La primera vegada que Treiten va ser esmentat el 1221 va ser com a Treiton.
Els cinc turons al voltant del poble eren el lloc d'un nombre de campaments Mesolítics. Un nombre d'elements del neolític i de l'edat del bronze han estat descoberts a Buchholz, Ryfflirain-Riederen i Kanalmühle. Els fragments de maons de l'era Romana van ser trobats dintre del Grammetwald. El poble era al principi part del Herrschaft d'Erlach. El 1474 Herrschaft va ser adquirit per Bern. Sota llei Bernesa, Treiten era part del tribunal de Ins al districte d'Erlach. El 1852 el municipi polític i el Bürgergemeinde de Treiten va ser fusionat a un cos sol.
El poble agrícola va créixer al llarg de la carretera Ins-Aarberg. El 1647 el Aarberg canal va ser cavat a través del poble. Gairebé deu anys més tard, el 1656, un molí va ser construït en el canal. El projecte de correcció de l'aigua de 1874-83 va desguassar a Bruts Moos i Treiten va rebre 155 hectàrees de terra novament cultivable. Entre 1945 i 1972 diversos plans van ser desenvolupats per construir els Bruts Moos Aeroport Intercontinental en els municipis de Treiten i Finsterhennen. El projecte era finalment abandonat i l'àrea de l'aeroport proposat reverted per cultivar terra.

## Educació

A Treiten aproximadament 148 habitants (o el 37.5% de la població) han completat la opcional educació secundària superior, i 39 habitants (o el 9.9% de la població) han completat l'educació més alta addicional. (qualsevol universitari o un Fachhochschule)

## Referències

* 1 2 3 Treiten en Alemany, Francès o Italià al Diccionari històric de Suïssa.
# La Guàrdia (l'Esquirol)

La Guàrdia és una masia de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia clàssica de planta rectangular (5 x 10 m), molt reformada l'any 1973. el cos original està cobert a dues vessants i el carener és paral·lel a la façana situada a ponent. Forma un bassi clos, amb una gran porxada que uneix el bonic portal d'entrada cobert (habitat al primer pis) amb la façana del casal, donant accés a la lliça interior. Adossada a l'edificació d'aquest portal hi ha una cabana. Consta de planta baixa i dos pisos. Presenta eixos de composició de les obertures en totes les façanes. La façana principal presenta un portal rodó desplaçat de l'eix de simetria. Totes les obertures tenen els emmarcaments i els escaires de pedra picada i carreus vistos. A la façana principal hi ha un annex modern que serveix de corts.

## Història

Antiga masia citada en documents del segle xii. Documents del 1351 citen la Guàrdia i la Guàridia de Ça, i una de les dues seria la casa vella de la Guàrdia. Un dels propietaris, Joan de la guàrdia, al segle xviii escriví un interessant Diari de la casa i d'altres cases i aspectes de la zona.
La trobem registrada als fogatges de les "Parròquies del terme de Corcó, St. Jolia de Cabrera, St. Llorens Dosmunts, St. Bartomeu Sagorga, St. Vicens de Casserres y St. Martí Çescorts, fogajat a 11 d'octubre 1553 per Bartomeu Bertrana balle com apar en cartes 241", on consta un tal "Joan Gordie" i "Phelip Gordie", que semblen tenir relació amb el nom de la casa.

## Referències

* 1 2 3 «La Guàrdia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Les Planes (l'Esquirol)

Les Planes és una masia de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular coberta a quatre vessants. L'entrada principal es troba orientada a migdia i consta de planta baixa, dos pisos i golfes. Al sector W s'eleva una torre de planta quadrada i de grosses dimensions: és de quatre pisos i coberta a quatre vessants. Al sector de llevant i a nivell del primer pis sobresurt una terrassa del cos de l'edificació. Cal destacar una cabanya que es troba al nord de la casa i presenta un escut amb una cabreta damunt la porta. És construïda bàsicament amb pedra, els carreus són regulars i ben tallats als angles i petites lleves en els murs. L'estat de conservació és bo. Està habitada pels propietaris.

## Història

Antic mas d'arrels mil·lenàries que ha estat renovada al llarg dels segles. Com podem observar per les dades constructives fou reformada i segurament ampliada, el 1568, 1630, 1696, 1802 i 1827. Les reformes més recents, realitzades durant aquest segle daten de les primeries del segle xx, quan els Perdigó- Espona compraren el mas als Alibés, l'altre reforma es produir després de la Guerra Civil. És un mas de gran solidesa i grosses dimensions que es troba a la banda esquerra de la carretera de l'Esquirol a Cantonigros. Actualment els propietaris són els Anglada de Vic.

## Referències

* 1 2 «Les Planes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# La Casanova (Tavèrnoles)

La Casanova és una masia de Tavèrnoles (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil.
Masia de planta rectangular, coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, orientada a migdia. Consta de planta baixa, pis i golfes. La façana presenta un portal rectangular i dues finestres, una de les quals és protegida per un llangardaix. Al primer pis s'obren tres finestres i a les golfes una altra. Les del primer pis tenen l'ampit motllurat. A ponent hi ha un portal d'arc rebaixat, i al primer pis una finestra amb ampit i posa torratxes. A tramuntana s'adossa un cos d'una única planta i cobert a una sola vessant, amb un portal rectangular format per tres grans peces de pedra, i a ponent s'obren espieres. A llevant només hi ha una finestra al primer pis i un portal de construcció recent. La teulada presenta molt poc voladís.
Existeix una cabana de planta rectangular, coberta a un única vessant que envia les aigües cap a la banda de tramuntana. Presenta un portal format per grans carreus de pedra molt ben picada i amb la llinda de fusta la qual s'amaga sota el ràfec de la teulada, que gairebé no té voladís. Interiorment està dividit en dues plantes a través d'un empostissat de fusta. També a dins hi ha restell i un estable de fusta.
A ponent hi ha un cos de totxo i de ciment seguint la mateixa estructura de l'edificació. A migdia a més del portal de pedra esmentat, n'hi ha un altre de més gran bastit amb totxo. La resta de murs són cecs.

## Història

L'única notícia històrica es troba al portal de la façana orientada a migdia, que duu la inscripció següent: 17 + 81
No tenim cap dada constructiva que ens permeti datar la seva edificació però la seva història deu anar unida a la de l'edifici.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «La Casanova». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Monument al Músic

El Monument al Músic és una obra d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un monument, dedicat als músics d'Amer, de concepció clarament piramidal.
A simple vista es percep clarament que el monument està estructurat en tres elements compositius.
En primer lloc tenim la plataforma o basament de planta hexagonal, composta per un fals encoixinat imitant els carreus de pedra regulars.
En segon lloc sobre la plataforma tenim el cos piramidal que ascendeix i que té com a matèria primera la pedra, concretament la pedra nomolítica o pedra calcària de Girona, la qual la trobem en format de grans blocs compactes de pedra però això si irregulars i sense desbastar i picar i lligats amb ciment. En l'arrancada del cos piramidal pròpiament, cal esmentar dos elements interessants. Per una banda tenim el surtidor de la font inserit en una pedra, a la qual se li ha donat forma de testa segurament animal. El rostre, però, per causes que es desconeixen, però que segurament que es deuria ja sigui a l'erosió continua a que està sotmesa la pedra o al fet que aquesta no ha estat estrictament definida, es fa molt difícil esbrinar la naturalesa del rostre. Mentre que per l'altra, al costat del rostre, trobem una placa metàl·lica en la qual es pot llegir la següent inscripció: "MONUMENT AL MÚSIC / HOMENATGE ALS MÚSICS D'AMER / 8-11-1975 / JOSEP BOSCH I PUY (Piculives) / 1937 -1998".
En tercer lloc, trobem el rematament de la piràmide amb un músic sentat tocant el flaviol i als seus peus uns inscripció circular que diu així: "AMER A TOTS ELS SEUS MÚSICS".
Cal dir que la resolució estilística i formal del personatge és bastant tosca i poc destre. Es tracta d'una figura arcaica i rígida, basada en la frontalitat i que està mancada de qualsevol tipus de gràcia compositiva, fins al punt que es podria dir que té gairebé una presència monstruosa com així ho acredita des dels membres i extremitats desproporcionats, passant pel rostre desfigurat i fins a arribar a la volumetria deformada del tors i les espatlles.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Monument al Músic». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Sant Joan de Cervera

Sant Joan de Cervera és una obra situada a Cervera (Segarra) i inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antiga església de Sant Joan de Jerusalem, de la que es conserva la façana posterior. El mur és de paredat i una part de carreus. En aquesta paret s'obren dues finestres quadrades de diferents mides, una d'elles amb reixa. També presenta dues finestres el·líptiques i a la part superior una espadanya amb dues finestres, on anaven col·locades les campanes.
A l'interior de la casa de cultura hi ha el portal de l'església, de carreu de pedra, rectangular i amb columnes nervades esculpides i llinda del mateix estil. A sobre la llinda hi ha una gran conquilla amb motllura protectora. Ambdues bandes del portal presenten les imatges esculpides en pedra de dos àngels infants en actitud de sostenir les columnes.

## Història

Aquest mur i la porta es conservà gràcies a Jaume Pedró, encarregat de fer obres a la Casa de Cultura, antic col·legi de noies.

## Referències

* 1 2 3 «Centre Comarcal de Cultura». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].

## Enllaços externs

* Sant Joan de la Comanda de l'Hospital de Cervera a enciclopèdia.cat
# Casa Pedrolo

La Casa Pedrolo és una obra de Cervera (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici realitzat amb carreus, de quatre plantes. A la planta baixa presenta quatre portes d'arc carpanell, una convertida en finestra. La planta noble presenta tres balcons, amb quatre portes d'arc carpanell. La segona planta presenta quatre balcons idèntics als de la primera planta. La planta superior fa de golfa i presenta quatre finestres quadrangulars.

## Història

Durant el segle xviii fou propietat de la família Pedrolo, amos del Castell de l'Aranyó. L'actual propietari és l'advocat i historiador local Ferran Razquin i Fabregat.

## Referències

* 1 2 «Casa Pedrolo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Can Rovira (Cornellà del Terri)

Can Rovira és una masia de Cornellà del Terri (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta quadrada, desenvolupat en planta baixa, planta pis i golfes, estructurat en tres crugies paral·leles. La coberta és de teula àrab a quatre vessants. Les parets estructurals són de maçoneria, arrebossada i amb restes de pintura a les façanes, deixant a la vista els carreus de pedra de Banyoles a les cantonades. El sostre de la planta baixa és fet amb volta de rajol enguixada i pintada. El sostre del pis és construït amb bigues de ferro i revoltó ceràmic.

## Història

La casa ha estat reformada, ja que inicialment el balcó del primer pis recorria tot el perímetre de les façanes de llevant. També hi havia hagut un badalot d'escala que sobresortia de la coberta, ja desaparegut.

## Referències

* 1 2 «Can Rovira». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Mas Viladevall (Cornellà del Terri)

Mas Viladevall és una masia de Cornellà del Terri (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici rural de planta rectangular que consta de planta baixa i dues plantes pis. Està estructurat en tres crugies perpendiculars a la façana, la central i una lateral més amples que la tercera. La planta baixa és coberta amb voltes de pedra ben tallada i la planta pis és coberta amb cairats. La coberta és de teula a dues vessants. La planta baixa presenta les portes interiors emmarcades amb carreus bisellats.
Per la part posterior hi ha diferents cossos annexes afegits posteriorment, amb les façanes repicades d'aspecte lamentable.

## Història

En aquest mas, Alsius va trobar una antiga pica baptismal, guarnida amb franges, amb un diàmetre de 1'05m, 0'70m de fons i 0'13m de gruix. La llinda de la porta d'accés duu la data de 1587.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Viladevall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Can Ferrer (Cornellà del Terri)

Can Ferrer és una masia de Cornellà del Terri (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta quadrangular, desenvolupat en una planta semisoterrani i dues plantes superiors. Les parets estructurals són de pedra morterada, amb carreus a les cantonades, emmarcant els forats i en els ampits de les finestres. Les façanes presenten arrebossat deixant els carreus a la vista. Interiorment s'estructura en tres crugies perpendiculars a la façana sud-est.
L'accés es realitza per la façana de sud-oest i a nivell del pis. La coberta és a dues vessants de teula àrab i acabada amb un ràfec de tres fileres amb combinació de teula i rajol.

## Història

A la llinda de la porta d'accés hi consta la següent inscripció: "Miquel Farrer, pages de Ravos, 1616".

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Ferrer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# El Pendís

El Pendís és una masia a uns dos km al sud oest de Rupit (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Antiga masia que es troba registrada en els fogatges de 1553 de la parròquia de Sant Joan de Fàbregues, avui adscrita a la parròquia de Sant Miquel de Rupit. Aleshores habitava el mas un tal Joan Pandis. El mas ha sofert diverses reformes i segons indica la finestra damunt del portal de migdia es degué reformar al segle xix (1855).

## Arquitectura

Masia de planta rectangular assentada sobre el desnivell del terreny. És coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana orientada a migdia. Consta de planta baixa i dos pisos. La façana presenta un gros portal adovellat, al damunt s'hi obre una finestra allindada i motllurada i un trencaaigües de forma triangular que descriu una mena de frontó. Entre el primer i segon pis s'hi obren quatre finestres més. Damunt el portal hi ha tres espieres. A llevant s'hi obren 5 finestres més amb espieres. Als angles sud-oest i sud-est són recolzats per contraforts. A mig mur de ponent s'hi adossen el cos de la latrina i l'antic forn. El sostre d'aquesta construcció es troba mig enrunat. A tramuntana hi ha petites finestres amb els ampits motllurats. El materials constructius són gresos i granit vermell unit amb morter de calç, mentre els escaires de les obertures són de carreus ben treballats.
Hi ha també un cobert de planta rectangular cobert a una sola vessant. Es troba orientat de est a oest. A migdia presenta un portalet de pedra amb llinda de fusta. A ponent es troba recolzada per una gran pedra que dona accés al primer pis a través d'un portal rectangular. les obertures són de pedra treballada. Els materials emprats són gresos i conglomerats.
Destaca també una gran cabana situada davant l'era de batre del mas. Es de planta quadrada coberta a dues vessants, amb el carener perpendicular a la façana, la qual es troba orientada a llevant. Consta de planta baixa i primer pis. La part esquerre no té mur de tancament i la part dreta només té la planta baixa. El ràfec sud-est presenta més voladís que el nord-est. La part de ponent presenta només un portal a la planta, a tramuntana hi ha un portal rectangular al qual s'accedeix mitjançant dos graons i la banda de migdia és gairebé cega. Construïda amb gres vermell unit amb morter de calç, els carreus dels angles són ben escairats.

## Referències

* 1 2 3 4 «El Pendis». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2017].
# Hal·loysita

La hal·loysita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom pel geòleg belga Jean-Baptiste d'Omalius d'Halloy, (16 de febrer de 1783 - 15 de gener de 1875), qui va descobrir el mineral. Va ser un noble i estadista, pioner de la geologia moderna a Bèlgica.
Fins al mes de setembre de 2022 s'anomenava hal·loysita-7Å, canviant el nom a l'actual degut a les noves directrius aprovades per la CNMNC per a la nomenclatura de polimorfs i polisomes. El 7-Å (Ångström) feia referència al gruix de la capa.

## Característiques

La hal·loysita és un silicat de fórmula química Al₂(Si₂O₅)(OH)₄. Cristal·litza en el sistema monoclínic. És una espècie homologada i diferent de la hal·loysita-10Å, la qual conté dues molècules d'aigua per unitat a la fórmula. Un sinònim seu és metahal·loysita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la hal·loysita pertany a «09.ED: Fil·losilicats amb capes de caolinita, compostos per xarxes tetraèdriques i octaèdriques» juntament amb els següents minerals: dickita, caolinita, nacrita, odinita, hisingerita, amesita, antigorita, berthierina, brindleyita, cariopilita, crisòtil, cronstedtita, fraipontita, greenalita, kel·lyïta, lizardita, manandonita, nepouïta, pecoraïta, guidottiïta, al·lòfana, crisocol·la, imogolita, neotocita, bismutoferrita i chapmanita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Angleur, dins la localitat de Lieja, a la província de Lieja (Valònia, Bèlgica). Tot i tractar-se d'una espècie no gaire habitual ha estat descrita en tots els continents del planeta a excepció de l'Antàrtida. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a les mines de Can Tintorer (Gavà, Baix Llobregat), a la pedrera Sansón (Santa Creu d'Olorda, Barcelonès), a la pedrera Berta (Sant Cugat del Vallès-El Papiol, Vallès Occidental-Baix Llobregat). al Turó de Montcada (Montcada i Reixac, Vallès Occidental) i a la mina San Miguel (Ribes de Freser, Ripollès).

## Referències

* ↑ «Halloysite-7Å» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 febrer 2020].
* ↑ Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «Newsletter 69». Mineralogical Magazine, 10-2022, pàg. 1–5. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2022.115 [Consulta: 22 octubre 2022].
* ↑ Rosell Riba, Joan; Díaz Acha, Yael. Mines i minerals de la serra de les Ferreres. Les mines de Rocabruna, Bruguers, Gavà, el Baix Llobregat, Catalunya. Grup Mineralògic Català, 2022, p. 136. ISBN 978-84-09-47312-0 [Consulta: 22 gener 2024].
* ↑ Bareche, Eugeni. Els minerals de Catalunya: segle XX. Barcelona: Grup Mineralògic Català, 2006, p. 269. ISBN 84-609-9071-0 [Consulta: 22 gener 2024].
* ↑ «Pedrera Berta». Mineralogistes de Catalunya, VI, 2/3, 1994, pàg. 34-77 [Consulta: 13 gener 2024].
* ↑ Joan Rosell, Josep L. Garrido «Minerals from Montcada Hill Quarry.Barcelona, Catalonia, Spain». Mineral Up, 2, 2006 [Consulta: 22 gener 2024].
* ↑ Pedro Mingueza, Joan Rosell-Riba, David Ruiz-Corominas, Jordi Ibáñez-Insa, Albert Vaquero, Valentín Bártulos «Estudi mineralògic de la mina "San Miguel", Ribes de Freser, el Ripollès, Girona, Catalunya, Espanya». Mineralogistes de Catalunya, 2, 2022, pàg. 3-38 [Consulta: 22 gener 2024].
# Parauranofana

La parauranofana és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la uranofana. Fins al mes de setembre de 2022 s'anomenava uranofana-β, canviant el nom a l'actual degut a les noves directrius aprovades per la Comissió de Nous Minerals, Nomenclatura i Classificació (CNMNC) de l'Associació Mineralògica Internacional per a la nomenclatura de polimorfs i polisomes.

## Característiques

La parauranofana és un silicat de fórmula química Ca(UO₂)₂(HSiO₄)₂·5H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 2,5 i 3. És un mineral dimorf de la uranofana.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la parauranofana pertany a «09.AK: Estructures de nesosilicats (tetraedres aïllats), uranil nesosilicats i polisilicats» juntament amb els següents minerals: soddyita, cuprosklodowskita, oursinita, sklodowskita, boltwoodita, kasolita, natroboltwoodita, uranofana, swamboïta, haiweeïta, metahaiweeïta, ranquilita, weeksita, coutinhoïta, ursilita, magnioursilita, calcioursilita i uranosilita.

## Formació i jaciments

Es tracta d'un mineral secundari, format a partir de l'alteració d'altres minerals d'urani sota condicions d'oxidació. Sol trobar-se associada a altres minerals com la uranofana i la uraninita. Va ser descoberta l'any 1935 a Jáchymov, Erzgebirge, a la regió de Karlovy Vary (Bohèmia, República Txeca), on es troba juntament amb la liebigita.

## Referències

* ↑ «Uranophane-β» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 agost 2016].
* ↑ Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «Newsletter 69». Mineralogical Magazine, 10-2022, pàg. 1–5. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2022.115 [Consulta: 22 octubre 2022].
* ↑ «Parauranophan (Beta-Uranophane)» (en alemany). Mineralienatlas - Fossilienatlas. [Consulta: 22 octubre 2022].
* ↑ «Strunz-mindat (2022) Classification - Uranyl neso- and polysilicates» (en anglès). Mindat.org. [Consulta: 22 octubre 2022].
* ↑ Veselovsky, Frantisek; Ondrus, Petr; Hlousek, Jan «History of secondary minerals discovered in Jáchymov (Joachimsthal)» (pdf) (en anglès). Journal of the Czech Geological Society, 42, 4, 1997, pàg. 115-122 [Consulta: 23 octubre 2022].
# Senandorita

La senandorita és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al grup de la sèrie homòloga de la lil·lianita. Rep el seu nom per la seva relació amb l'andorita.
Fins al mes de setembre de 2022 s'anomenava andorita VI, canviant el nom a l'actual degut a les noves directrius aprovades per la CNMNC per a la nomenclatura de polimorfs i polisomes.

## Característiques

La senandorita és una sulfosal de fórmula química AgPbSb₃S₆. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. És una espècie estretament relacionada amb un mineral encara sense anomenar format per argent, plom i bismut, la qual podria ser idèntica a la gustavita. La nakaseïta és una varietat de la senandorita que inclou coure a la fórmula. Rep el nom de la mina Nakada, a la Prefectura de Hyogo, Japó.

## Formació i jaciments

Ha estat trobada a Oploca (Jujuy, Argentina), a Oruro (Bolívia), a Sekinomiya-machi (Honshu, Japó), a Guanajuato (Mèxic) i a diverses localitats eslovaques.

## Referències

* ↑ «Andorite VI» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 agost 2016].
* ↑ «Lillianite Homologous Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 agost 2016].
* ↑ Miyawaki, Ritsuro; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «Newsletter 69». Mineralogical Magazine, 10-2022, pàg. 1–5. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2022.115 [Consulta: 22 octubre 2022].
* ↑ «Nakaseite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 3 agost 2016].