OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bernat d'Autun

Bernat d'Autun és el nom dels següents personatges:
Tres Bernats almenys foren comtes d'Autun al segle IX. L'existència de quatre Bernats al mateix temps (Bernat el Vedell, Bernat d'Alvèrnia, Bernat Plantapilosa i Bernat de Gòtia) ha fet difícil precisar que governava cadascun en cada moment. Settipani considera que el comte d'Autun del 868 al 872 fou Bernat el Vadell, i el considera nibelúngida, però això és discutit. Aquest Bernat seria fill de Ramon I de Roergue i de Tolosa, mentre Bernat de Gòtia era fill de Bernat de Poitiers, i Bernat d'Alvèrnia era probable fill de Guerí de Provença (i no se l'esmenta després del 866). Els comtes d'Autun anomenats Bernat podrien ser:
* Bernat de Septimània 835-844
* Bernat Plantapilosa 864-865 i 866-876
* Bernat de Gòtia 876-878
Bernat Nibelung, fill de Khildebrand III comte d'Autun, segons Settipani (que l'identifica amb el Vadell) hauria estat nomenat pel rei el 868. Però si no era el Vadell, el més probable és que no fos comte, ja que el seu germà gran Eccard ho fou de Mâcon (i potser va recuperar Autun el 876) i el segon Teodoric el Tresorer ho fou el 876 o el 877 succeint al seu germà Eccard; Bernat Nibelung seria el tercer germà i, per tant, molt improbable que hagués estat comte abans que els seus germans.

## Referències

* Léon Levillain, «Les Nibelungen historiques et leur alliances de famille», dans Annales du Midi, vol. 49, 1937, pàgs. 337-408,
* Léon Levillain, «Les Nibelungen historiques et leur alliances de famille (suite)», dans Annales du Midi, vol. 50, 1938, pàg. 5-66
* Christian Settipani, La Préhistoire des Capétiens (Nouvelle histoire généalogique de l'auguste maison de France, vol. 1), ed. Patrick van Kerrebrouck, 1993 (ISBN 2-9501509-3-4)
# Antipasto

L'antipasto (en italià «abans del plat principal»; plural: antipasti) és un tipus d'entrant propi de la gastronomia italiana. L'antipasto consisteix en un aperitiu servit abans de menjar els altres plats (primo piatto, secondo piatto y dolce), que pot prendre's fred, com caponata, però d'altres, com el frico, o el supplì, que es prenen calents. Pot incloure des de les especialitats més elaborades del xef fins tan senzilles com olives, affetati (rodanxes de salami), marisc divers, carxofes, cunys de frittata, etc. L'objectiu de l'antipasto és obrir la gana abans del menjar, sense saturar els sentits.

## Etimologia

El nom s'associa a la paraula italiana pasto, «menjar» i el prefix llatí ant «davant de», «previ». Del llatí pastus = «menjar» (en el sentit de «aliment»), del verb pascere = «alimentar».

## Característiques

Els antipasti poden incloure tant elements carnis com deo verdures, estant per regla general elements freds. Els elements carnis, tallats a rodanxes, inclouen per exemple el prosciutto (pernil) de Parma, carns fredes i embotits, etc. En temporada de primavera s'inclouen amanides de petites dimensions, de vegades confitats en vinagre. L'antipasto típic acostuma a estar constituït per cogombrets, cebetes, pebrots de morro de bou i botarga, macerades en una barreja de vinagre i salmorra. De vegades s'inclou fruita, com pot ser meló o figues, o una fondue piamontesa (verdurescrues acompanyades amb salses i formatge fos). És freqüent que els antipasti se serveixin amb bastonets de pa salat.

## Referències

* ↑ Riley, 2007, p. 16-17.
* ↑ De Santis, 2005, p. 36.
* ↑ «Supplì al telefono (cucina romana)». Velocucino.it.. Arxivat de l'original el 2014-09-11. [Consulta: 11 setembre 2014].
* 1 2 Robuchon, 2006, p. 47.

## Bibliografia

* De Santis, Donato. Fatto in casa: auténticos platos italianos (en italià). Bonum, 2005 [Consulta: 11 setembre 2014].
* Riley, Gillian. «Antipasto». A: The Oxford Company to Italian Food. 1ª. Oxford University Press, 2007. ISBN 978-0-19-860617-8.
* Robuchon, Jöel. Larousse Gastronomique (en castellà). 2ª. Barcelona: Larousse, 2006. ISBN 84-8332-527-6.
# 339

El 339 (CCCXXXIX) fou un any comú començat en dilluns del calendari julià.

## Esdeveniments

* L'emperador Constanci II es volca en els seus territoris de l'est, enfonsant-se al rei persa una Pèrsia Sapor II que està atacant Mesopotàmia. Durant els propers 11 anys, les dues potències s'enfrontaran a una guerra d'escaramusses frontereres, sense cap vencedor real.
* Es prohibeix el matrimoni entre jueus i cristians a l'Imperi Romà.
* Tigranes VII d'Armènia esdevé rei d'Armènia.

## Referències

* ↑ Neusner, Jacob. «The Age of Shapur II 309 to 379». A: A History of the Jews in Babylonia, Part 3. From Shapur I to Shapur II. (en anglès). Brill, 1968, p. 1–72. ISBN 978-90-04-50892-7.
* ↑ Linder, Amnon. «The legal status of the Jews in the Roman Empire». A: The Cambridge History of Judaism: Volume 4, The Late Roman-Rabbinic Period (en anglès). Cambridge University Press, 1984. ISBN 978-0-521-77248-8.
# Conjunt de cases de la ciutat (Vic)

El Conjunt de cases de la ciutat és una obra amb elements gòtics i barrocs de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de planta poligonal i cobert a diverses vessants com a resultat de les diferents etapes constructives. A l'antic edifici de planta quadrada, la Llotja, s'hi van anar annexionant les cases veïnes. Les façanes de la plaça del Pes, orientades al nord, consten de planta baixa, primer pis i golfes. A la planta hi ha diversos portals rectangulars amb l'escut de la ciutat esculpit a la llinda, al primer pis s'hi obren finestres rectangulars amb escuts nobiliaris i sota teulada les obertures són més petites. La façana sud i oest segueixen el traçat itinerant que descriu el carrer de la Ciutat. La part oest presenta un eix de composició vertical amb dos portals rectangulars a la planta i diverses finestres al primer, tots amb escuts. A la planta de la part sud s'hi obre un ampli portal adovellat inscrit en un rectangle coronat per pinacles amb boles. Sobre la dovella central hi ha l'escut de la ciutat i un balconet cec, la resta conserva característiques semblants a la resta de l'edifici. Al sector de la plaça Major s'hi annexiona un cos format per una torre de planta quadrada amb un rellotge a la part superior i coronat per un penell.

## Història

L'edifici de l'actual Casa de la Ciutat respon a l'ampliació de l'antiga Llotja, edifici construït com a Consell de la Ciutat. En un principi constava d'una construcció de planta baixa amb arcades obertes i amb una columna central d'obra, del mestre Joan Colet. L'edifici es va ampliar amb la compra de cases veïnes al segle xvi per tal d'instal·lar-hi dependències destinades a pesar-hi el gra, a taula de canvi i arxiu de la ciutat. El 1627 es van adquirir altres cases fins a la desapareguda plaça de la Rosa i, el 1645, s'aconsegueix la sortida a la plaça del Mercadal amb la compra de cases pagades al preu de 1.400 lliures. A partir del segle xvii, la Casa de la Ciutat es modificà amb la remodelació a càrrec del tracista i llec carmelità Fra Josep de la Concepció, autor de les millors obres civils de l'època, entre les quals cal destacar el Palau del Virrei a Barcelona. L'Ajuntament de Vic va ser projectat el 1670 i la seva traça es conserva a l'Arxiu d'Arqueologia Catalana. Són remarcables la sala del Consell, coberta amb cúpula, i el portal amb la llinda sostinguda per cariàtides. La sala de la Columna va ser remodelada el 1890 quan s'hi instal·là la Galeria de Vigatans il·lustres. Entre 1673 i 1687, el mestre d'obres vigatà Josep Morató Pujol va intervenir en la construcció i segurament en la direcció de les obres, en absència del frare carmelità.

## Referències

* 1 2 «Conjunt de cases de la ciutat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 octubre 2017].
# Francesc de Mata i d'Alòs

Francesc de Mata i d'Alòs (Girona, 13 de novembre de 1807 - Madrid, 25 de març de 1884) fou un militar i polític català, ministre durant el regnat d'Isabel II d'Espanya.

## Biografia

Rebesnet del comte de la Torre de Mata, en va adquirir el títol el 1865. El 1821 va ingressar a l'Acadèmia d'Artilleria de Segòvia, en 1824 ascendí a tinent de milícies i el 1825 ingressà a la Guàrdia Reial d'Infanteria. Durant la Primera Guerra Carlina va lluitar a favor de la reina Isabel II d'Espanya. Fou condecorat dos cops amb la creu llorejada de Sant Ferran i en 1839 fou ascendit a tinent coronel.
Va participar en les bullangues de Barcelona de 1841, raó per la qual va haver d'exiliar-se un temps. Quan tornà, però, fou ascendit a mariscal de camp en 1847 i a tinent general en 1858. En 1853 fou nomenat senador vitalici. El març de 1863 fou nomenat Ministre de Marina en el gabinet de Manuel Pando Fernández de Pinedo, així com ministre de Guerra interí.
Després de la restauració borbònica fou nomenat novament senador per la província de Lleida en 1877, fins que en 1881 va ser nomenat senador vitalici.

## Referències

* ↑ «Francisco de Mata y Alós, II Conde de Torre Mata». geneall.net.
* ↑ «Francesc de Mata i d'Alòs». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ FRANCISCO MATA Y ALÓS (1807-1884) a xtec.es
* ↑ Fitxa del Senat
# Pasqual Capuz Mamano

Pasqual Capuz Mamano (València, 20 de juliol de 1882 - Barcelona, 1959) va ser un dibuixant, cartellista i pintor valencià, germà de l'escultor José Capuz. Ha estat considerat com un dels millors cartellistes del primer quart del segle xx.
Va estudiar belles arts a l'Acadèmia de Sant Carles de València i a l'Escola d'Arts i Oficis de Barcelona (Llotja), on va ser catedràtic. Se li van concedir diversos premis, com en el Concurs de Cartells Anunciadors de l'Exposició Nacional de Barcelona (1920), primer premi en l'Exposició Nacional (1924), primer premi en el Concurs Nacional d'Art Decoratiu (1924) i la medalla d'or en l'Exposició Internacional d'Arts Decoratives de París (1925). Va col·laborar en les revistes Papitu, L'Esquella de la Torratxa i La novella·la d'Ara publicant dibuixos.
Es conserva part del seu treball en el Museu Nacional de Ceràmica i de les Arts Sumptuàries "Gonzàlez Martí" de València.

## Referències

* 1 2 3 4 Gran Enciclopedia de la Comunidad Valenciana (en castellà). València: Editorial Prensa Alicantina, 2005. ISBN 9788487502477 (obra completa).
* ↑ Gran Enciclopedia de España (en castellà). Zaragoza: Enciclopedia de España, S.A., 1990. ISBN 9788487544019 (obra completa).
# 324
## Esdeveniments

* Constantinoble (actual Istanbul, Turquia): per ordre de l'emperador romà Constantí I el Gran, comença la construcció de la ciutat com a capital de l'Imperi Romà d'Orient, que inaugurarà amb el seu nom l'any 330.
* Constantí reorganitza l'exèrcit romà en unitats més petites classificades en tres graus: palatini, (exèrcits d'escorta imperial); comitatenses, (forces basades en províncies frontereres) i limitanei (tropes auxiliars frontereres).
* Execució de Licini I ordenada per Constantí I el Gran el seu successor.

## Necrològiques

* Guo Pu, escriptor xinès

## Referències

* ↑ Browning, Robert. The Byzantine Empire (Revised Edition) (en anglès). CUA Press, 1992-10, p. xvi. ISBN 978-0-8132-0754-4.
* ↑ Alexander P. Kazhdan (ed). The Oxford Dictionary Of Byzantium Vols 1. Oxford University Press, 1991, p. 508. ISBN 0-19-504652-8.
# Conjunt del Barri (Tona)

El Barri és un conjunt arquitectònic de Tona (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Del conjunt del Barri, el primer nucli de població, sense cap estructura urbanística, que s'originà als seus peus del castell de Tona, encara en resten el mas Riambau, Can Postius, el mas Barri i l'església de Santa Maria del Barri.

## Història

A principis del segle xi existia un nucli de poblament al vessant sud del castell, anomenat el Barri, on una família enriquida hi edificà, a partir del segle xii, una església (Santa Maria del Barri) i un mas que esdevindria el mas Barri. La resta de cases van desaparèixer amb el despoblament del segle xiv i les terres es van repartir entre els masos Barri i Riambau. Els masos Postius, Gravat i Horta no són anteriors al segle xvii, però antigament formaven part del conjunt del Barri les masies que ocupaven aquesta zona.

## Referències

* 1 2 «Conjunt del Barri». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Kiwa

Kiwa Kiwa-chō (紀和町) fou una vila japonesa situada al Districte de Minamimuro (Prefectura de Mie, Japó). El 2003, la vila tenia una població estimada de 1.674 i una densitat de 14,73 habitants per km². La superfície total és 113,67 quilòmetres². L'1 de novembre de 2005, Kiwa es va fusionar amb la ciutat expandida de Kumano i, per tant, ja no existeix més com a municipi independent.

## Enllaços externs

* http://www.city.kumano.mie.jp
# Daria's Inferno

Daria's Inferno és un videojoc per a ordinador personal basat en la sèrie Daria. Les veus dels personatges són les mateixes que les de la sèrie. Els diàlegs foren escrits pels mateixos guionistes de la sèrie.
Fou llançat al Japó, Estats Units d'Amèrica, Austràlia i el Regne Unit.

## Argument

Daria s'adorm i viu una aventura al seu malson per a salvar Lawndale plena de puzles, missions i laberints que consisteix en un viatge pels cinc cercles de l'inframón de Daria. El jugador l'ajuda despertar ajudant a Daria a resoldre els misteris de les coses que li falten a Ms. Li.

## Rebuda

Four Fat Chicks ressenyà de manera favorable, admirant el mode de joc i els gràfics purament d'animació dibuixada. Per contra AllGame li donà 1½ estrelles de 5, trobant com a errors la curta duració, la facilitat de jugar-lo i els gràfics d'animació poc imaginatius i avorrits. Un crític de GamesFirst! li donà 2 estrelles de 5 i li criticà negativament la curta duració i la facilitat de jugar i li criticà positivament la veu dels personatges. Just Adventure li assignà un C+, afirmant que mentre el joc no és un clàssic, meresqué més atenció. Entertainment Weekly li donà un C−, afirmat que el joc no era res més que un viatge a l'infern.

## Referències

* 1 2 3 «Daria's Inferno». MetaCritic. [Consulta: 3 agost 2015].
* 1 2 Eilers, Michael «Daria's Inferno Ships». Inside mac games, 24-10-2000 [Consulta: 3 agost 2015]. Arxivat 19 de juliol 2001 a Wayback Machine.
* ↑ «Daria's Inferno». Gamespy. [Consulta: 3 agost 2015].
* ↑ Orb. «Daria's Inferno». Four Fat Chicks, 01-03-2002. Arxivat de l'original el 19 de març 2012. [Consulta: 19 març 2013].
* ↑ Savignano, Lisa Karen. «Daria's Inferno - Review». AllGame. Arxivat de l'original el 17 de novembre 2014. [Consulta: 21 febrer 2015].
* ↑ Blackburn, Matt. «Daria's Inferno». GamesFirst!. [Consulta: 19 març 2013].
* ↑ Sluganski, Randy. «Review: Daria's Inferno». Just Adventure, 01-11-2000. Arxivat de l'original el 16 de juliol 2001. [Consulta: 21 febrer 2015].
* ↑ Feitelberg, Amy «Helluva Game». , 05-01-2001 [Consulta: 21 febrer 2015].
# Convent de Santa Caterina (Vic)

Santa Caterina és un establiment de les Dominiques de l'Anunciata, dedicat a l'educació, al centre de la ciutat de Vic (Osona). Les dependències conventuals estan protegides com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Arquitectura

Conjunt d'edificis de planta baixa, tres pisos i golfes, construït al 1889 per l'arquitecte Marià Callís. Totes les façanes del conjunt són planes i exceptuant la façana del Carrer de Gibraltar, marcant clarament els eixos de composició verticals. Les obertures presenten gradació de proporcions amb l'alçada i les diferents plantes es distingeixen acusant els forjats. Les golfes es distingeixen en façana introduint unes obertures cegues continues que són amb arcs de mig punt en totes les façanes excepte a la façana de la Plaça de la Catedral, que són rectangulars.
L'edifici es remata amb un ràfec amb cornisa que vol ser més important en l'última part construïda l'any 1953, per l'arquitecte Manuel Gausa, pel Carrer de Sant Antoni Maria Claret.
En general, el conjunt presenta dues unitats compositives molt diferenciades; el cos d'edifici al Carrer de la Ramada i el que dona a la Plaça de la Catedral que introdueix una balconada a la planta primera.
L'església és molt petita i d'una sola nau.
El 1992 es va duu a terme la remodelació de la façana de la Plaça de la Catedral, corresponent a l'entrada del col·legi.

## Història

Segons Eduard Junyent, el 1890 es va inaugurar l'església de les Beates de Santa Caterina de Siena, annexa a la residència (pàg. 197).
A l'arxiu municipal hi consten les següents intervencions:
1) Tres intervencions realitzades els anys 1881, 1883 i 1887 on es parla del convent del carrer de Gibraltar, l'última de les quals, realitzada pel mestre d'obres Marià Callís, és una reforma total de façana al carrer de Gibraltar.
2) La construcció d'una església nova i la reforma del convent al carrer de la Ramada l'any 1889 pel mestre d'obres Marià Callís.
3) Dues intervencions del contratista Bernat Callís al 1920 i 1922, l'última de les quals és una intervenció important al cos d'edifici de la Plaça de la Catedral, on es parla de modificar les finestres.
4) El 1953 l'arquitecte Manuel Gausa va realitzar una reforma d'importància al convent en la part compresa entre el Carrer de Sant Antoni M. Claret i el Carrer de Gibraltar.
Aquesta cronologia dona idea de la manera com es va condicionant el conjunt situat en un emplaçament dels més antics de la ciutat sens dubte ocupat anteriorment per altres edificacions.

## Notes

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 «Església i Convent de Santa Caterina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 octubre 2017].

## Enllaços externs

* Lloc web de l'escola de les dominiques de Vic
# Narbonès

El Narbonès (en occità Narbonés, en francès Narbonnais) és un Parçan o comarca d'Occitània situat al Llenguadoc. A França també és considerat una regió històrica, formada pels territoris de l'antic vescomtat de Narbona. El cap n'és la ciutat de Narbona.
Segons la proposta del diari Jornalet de divisió administrativa d'Occitània, basada en l'obra de Frederic Zégierman Le Guide des pays de France, el Narbonès estaria ubicat a la regió del Llenguadoc, subregió del Baix Llenguadoc.
Segons aquesta divisió, es reconeixerien com a parçans propis alguns territoris que formaren part de l'antic vescomtat, com el Menerbès (o Minervois), comarca històrica i natural, al nord-oest; i l'extensa serra de les Corberes (Corbièiras, o Corbières), al centre i sud-oest.
Així, el Narbonès, en sentit estricte quedaria reduit a tres sub-parçans o comarques naturals:
* el Fitor (Fitou) al sud-est, terra vinícola;
* la Clapa al nord-est, massís proper al litoral
* La plana de la ciutat de Narbona, que s'estén al centre-est.
Oficialment, els municipis del Narbonès estan adscrits administrativament al departament francès de l'Aude, estenent-se per la meitat oriental fins a l'Erau.
Unes 80.000 hectàrees del Narbonès estan protegides com a Parc Natural Regional del Narbonès al Méditerrani, que abasta des de les llacunes del litoral a fins a la Clapa i part de les Corbièras, incloent alguns estanys costaners importants, com el de Sijan, que són un lloc important per la migració i la hivernada dels ocells.

## Referències

* ↑ «Las encontradas d’Occitània» (en occità). Jornalet, 12-06-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «Lo trabalh de recuperacion de las encontradas d’Occitània contunha» (en occità). Jornalet, 30-10-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ Languedoc Roussillon, dins la sèrie Le Guide Vert. Paris, 2007. Ed. Michelin. (francès)
# CiviCRM

CiviCRM és una aplicació web de gestió de relació amb els clients orientada a les ONG i altres organitzacions sense ànim de lucre, com entitats del tercer sector, col·legis professionals, associacions, etc. És distribuïda sota llicència GNU AGPL v3 i està recomanada per la FSF.
Des del punt de vista funcional, permet gestionar els membres de l'organització, els voluntaris, els contactes als quals es fa difusió o dels quals es capten fons. També permet gestionar butlletins per correu electrònic (e-newsletters), la comunicació interna dels grups de treball, els projectes de micromecenatge, etc. Tècnicament, es tracta d'un programari lliure, basat en la web, que funciona amb els gestors de contingut més populars com Drupal, sobre el qual es desenvolupa, i també Wordpress i Joomla. Està traduït a nombroses llengües, entre elles, el català.
CiviCRM és utilitzat per moltes grans ONGs, entre elles, Amnistia Internacional, Creative Commons, la Free Software Foundation, i la Fundació Wikimedia. El programari es pot baixar de SourceForge on va ser declarat «projecte del mes» el gener de 2011.
CiviMobile és una aplicació mòbil basada en CiviCRM, desenvolupada per l'empresa tecnològica nord-americana i ucraïnesa Agiliway. Això permet que les ONG i organitzacions sense ànim de lucre utilitzin les funcions de la plataforma CiviCRM en els seus telèfons intel·ligents. L'aplicació permet als usuaris gestionar els seus contactes, calendaris, tasques, accions, esdeveniments, reunions, pagaments de contactes i donacions des de la seva base de dades de CiviCRM. L'aplicació també inclou una funció de venda d'entrades mitjançant codi QR. Agiliway va llançar la vuitena versió de l'aplicació l'octubre de 2024.

## Referències

* ↑ Celia. «CiviCRM – El CRM para el tercer sector» (en castellà). openexpo.es, 14-11-2013. Arxivat de l'original el 2016-04-14. [Consulta: 26 març 2016].
* ↑ «License» (en anglès). civicrm.org. [Consulta: 30 agost 2015].
* ↑ usemoslinux. «CiviCRM: soft. libre para la gestión de organizaciones sin fines de lucro» (en castellà). desdelinux.net, 21-04-2010. [Consulta: 26 març 2016].
* 1 2 Matt Lee. «Time for nonprofits to leave proprietary fundraising software systems behind» (en anglès). FSF, 14-04-2010. [Consulta: 27 març 2016].
* 1 2 Vicky Bolaños «CiviCRM, una herramienta de software libre que ayuda a las ONG a gestionar sus datos» (en castellà). RTVE, 30-01-2014 [Consulta: 27 març 2016].
* ↑ «Integrating with Drupal» (en anglès). CiviCRM LLC. Arxivat de l'original el 2015-10-16. [Consulta: 26 març 2016].
* ↑ «Single click donations with CiviCRM» (en anglès). Creative Commons. [Consulta: 27 març 2016].
* ↑ «CiviCRM» (en anglès). Fundació Wikimedia. [Consulta: 27 març 2016].
* ↑ «Project of the Month, January 2011: CiviCRM» (en anglès). Sourceforge.net, 01-01-2011. [Consulta: 13 juny 2011].
* ↑ «New СiviAppointment Extension: Streamline Scheduling with CiviCRM | CiviCRM». [Consulta: 14 octubre 2024].
* ↑ «About | CiviMobile - a mobile application for CiviCRM». [Consulta: 14 octubre 2024].

## Enllaços externs

* CiviCRM - Lloc web oficial
* CiviCRM a SourceForge.net