OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Deutsche Börse

Deutsche Börse AG és una empresa alemanya especialitzada en operacions borsàries. Gestiona el mercat borsari, per intercanvi d'accions o valors o productes derivats. Ofereix també serveis d'intermediari financer i mobiliari. Va ser fundada a finals del 1992. També proveeix serveis relacionats amb transaccions financeres com l'atorgament d'accessos als inversors i companyies als mercats de capitals.

## Descripció

Ocupa més de 3.200 persones a Europa, els Estats Units i Àsia. Té filials a Alemanya, a Luxemburg, a la República Txeca, Suïssa i Espanya. Té també representants a Londres, París, Chicago, Nova York, Hong Kong i Dubai.
Opera la Borsa de Frankfurt, que és una de les més grans del món, de Xetra i d'Eurex.

## Història

Des de l'existència de Deutsche Börse hi ha hagut intents de fusions i adquisicions amb la Borsa de Londres des de 2001 fins a 2004 i amb Euronext el 2006.

## Filials

* Clearstream Internacional és una filial de Deutsche Börse.

## Referències

* ↑ «Wichtige Kennzahlen,Deutsche Börse,març de 2008». Arxivat de l'original el 2008-12-07. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ Norbert Walter. German Financial Markets. Woodhead Publishing, 1995. ISBN 1855731525.
* ↑ «Xetra Trading Platform, Deutsche Börse». Arxivat de l'original el 2007-10-13. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ «Eurex Trading Platform, Deutsche Börse». Arxivat de l'original el 2008-12-23. [Consulta: 12 agost 2010].
* ↑ Stock Exchange rejects German takeover bid, The Guardian, 13/12/2004
* ↑ Euronext dismisses Deutsche Börse offer, The Guardian, 23/5/2006

## Enllaços externs

* lloc oficial
# EDT

El Temps Estàndard de l'est (en anglès Eastern Time Zone) de l'hemisferi occidental correspon al fus horari oficial que cobreix la costa oriental d'Amèrica del Nord (17 estats dels Estats Units i el Canadà) i la costa oest de Sud-amèrica. El seu temps oficial respecte al temps universal coordinat (UTC) és UTC-5, i en horari d'estiu, UTC-4. L'hora en aquesta zona està basada en el temps solar mitjà de 75 graus de meridià oest de l'Observatori de Greenwich.
Als Estats Units i el Canadà, tots els fusos horaris són generalment anomenats en temps de l'est. Particularment, és l'hora oficial de l'est (EST, sigles en anglès d'Eastern Standard Time) quan s'està a l'hivern, i horari d'estiu de l'est (EDT, sigles en anglès d'Eastern Daylight Time) quan comença l'horari d'estiu.

## Història

La Llei de Temps Uniforme de 1966 als Estats Units estableix que EDT va ser instituït l'últim diumenge d'abril, a partir de 1966 en la major part d'aquest país. EST seria reinstituït novament l'últim diumenge d'octubre. El 1986, l'ús d'EDT va ser modificat al primer diumenge d'abril. La Llei de Política Energètica de 2005 va ampliar l'horari d'estiu als Estats Units a partir del 2007. L'hora local canvia en 02:00 EST a 03:00 EST en el segon diumenge de març i torna al seu horari original el primer diumenge al novembre al modificar d'02:00 EDT a 01:00 EST.1 Al Canadà, es fa el mateix procediment que als Estats Units.

## Referències

* ↑ «primerenca adopció i la Llei dels EUA». Arxivat de l'original el 2016-01-06. [Consulta: 24 juliol 2012].
* ↑ «L'horari d'estalvi de llum del dia comença aquest diumenge, Govern d'Ontario». Arxivat de l'original el 2011-09-27. [Consulta: 24 juliol 2012].

## Enllaços externs

* Hora oficial dels EUA a la zona horària de l'Est Arxivat 2014-10-30 a Wayback Machine. (anglès)
* Amèrica del Nord informació sobre fronteres dels fusos horaris en imatges (anglès)
* Mapa mundial de fusos horaris Arxivat 2015-12-24 a Wayback Machine. (anglès)
* Fusos horaris dels Estats Units Arxivat 2009-02-15 a Wayback Machine. (anglès)
# Hendecasíl·lab

El vers hendecasíl·lab és un vers d'onze síl·labes. No és un vers comú en mètrica catalana, en la qual és molt més comú el vers decasíl·lab de deu síl·labes.
Exemple de vers hendecasíl·lab:
| « | que branda amb el brand de la nau que la duu | » |
| — Joan Maragall |||
El vers d'onze síl·labes sí que és molt comú en en italià, anomenat endecasillabo. Amb hendecasíl·labs va escriure Dante La Divina Camèdia. També és freqüent en castellà, anomenat endecasílabo. Cal tenir en compte, però, que rítmicament el recompte català de deu síl·labes correspon al recompte italià o castellà d'onze síl·labes. Això passa perquè en mètrica catalana es compten les síl·labes fins a la darrera vocal tònica. En canvi, altres mètriques com la italiana o la castellana sumen una síl·laba a aquest recompte.
Exemple de vers decasíl·lab:
| « | Veles e vents han mos desigs complir | » |
| — Ausiàs March |||

## Referències

* ↑ Bargalló, Josep. Manual de mètrica i versificació catalanes. 2., rev. i amp. Barcelona: Editorial Empúries, 2007, p. 115-116. ISBN 978-84-9787-227-0 [Consulta: 10 abril 2019].
Viccionari
# Can Flequer i Can Pantiquet

Can Flequer i Can Pantiquet és un antic conjunt residencial rural, avui integrat en el nucli urbà de Mollet del Vallès (Vallès Oriental). Dels diversos edificis destaquen les masies de Can Flequer i de Can Pantiquet protegides com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un conjunt format per diversos edificis dels quals en destaquen dos. Can Flequer és de planta quadrangular, de dues plantes d'alçada i coberta a dues vessants de teula àrab. Destaquen el portal i finestral central. Can Pantiquet té tres plantes d'alçada, forma quadrangular i coberta a dues vessants. Ambdós tenen murs de càrrega de paredat comú, sostres i cobertes amb bigues i cabirons de fusta. La relació dels dos edificis crea dues places independents. Alguns annexes de les dues masies no tenen valor arquitectònic.

## Història

L'ús original del conjunt és residencial amb dependències annexes per l'activitat agrícola i producció artesanal. Aquestes edificacions rurals estan avui en un espai plenament urbà habilitat per a equipaments col·lectius. L'estat de conservació de Can Flequer és bo, el de can Pantiquet no tant.

## Referències

* «Conjunt Can Flequer i Can Pantiquet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 abril 2012].

## Enllaços externs

* Can Flequer - Can Pantiquet Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Fet

«Fet» té aquests significats:
* Fet (cràter), cràter d'impacte al planeta Mercuri de 79 km de diàmetre
* Fet (filosofia), esdeveniment o proposició que es pot comprovar i, per tant, pot constituir el fonament d'una afirmació que contingui veritat
* Fet (municipi), municipi al comtat d'Akershus (Noruega)
* Fet (poble), despoblat al municipi de Viacamp i Lliterà, a la Baixa Ribagorça (Aragó)
* Fet científic, observació verificable i objectiva, se sol contraposar a teoria, que és una explicació o interpretació dels fets
* Afanassi Fet (Mtsensk, 1820 – Moscou, 1892), poeta
* Parella de fet, unió legal entre dues persones de qualsevol sexe que viuen junts o que conviuen en un unitat domèstica anàloga a la conjugal
# Cleveland Bay

Cleveland Bay és una raça de cavalls de tir lleuger desenvolupada al districte de Cleveland del comtat de Yorkshire (Anglaterra).

## Característiques

Els cavalls Cleveland tenen una alçada que pot variar entre 163 i 168 cm. El seu pelatge és sempre castany : pèls del cos de color castany amb cua i crinera negres. Els termes castany i bai en català són equivalents.

## Història

Els avantpassats de l'actual cavall de Cleveland es criaven principalment en abadies i monestirs anglesos com a cavalls de bast o de tir emprats en el transport de tota mena de productes. La gent els anomenava "Chapman Horses" (cavalls de viatjant) perquè el comerciants els empraven sovint per les seves qualitats.

## Referències

* ↑ James R. Gillespie; Frank B. Flanders. Modern Livestock and Poultry Production. Cengage Learning, 28 gener 2009, p. 583–. ISBN 9781428318083 [Consulta: 5 desembre 2010].
* ↑ Bonnie L. Hendricks; Anthony A. Dent. International Encyclopedia of Horse Breeds. University of Oklahoma Press, agost 2007, p. 131–. ISBN 9780806138848 [Consulta: 5 desembre 2010].
* ↑ Marion Curry. 1000 facts on horses. Miles Kelly Publishing, 1 agost 2004, p. 126–. ISBN 9781842364697 [Consulta: 5 desembre 2010].

## Bibliografia

* Bongianni, Maurizio (editor). Simon & Schuster's Guide to Horses and Ponies. Nova York, NY: Simon & Schuster, Inc., 1988. ISBN 0671660683.
* Dent, Anthony. Cleveland Bay Horses. Canaan, NY: J.A. Allen, 1978. ISBN 0851312837.
* Edwards, Elwyn Hartley. The Encyclopedia of the Horse. 1st American Edition. Nova York, NY: Dorling Kindersley, 1994. ISBN 1564586146.
* Edwards, Elwyn Hartley and Candida Geddes (editors). The Complete Horse Book. North Pomfret, VT: Trafalgar Square, Inc., 1987. ISBN 0-943955-00-9.
* Hayes, Capt. M. Horace, FRCVS. Points of the Horse. 7th Revised Edition. Nova York, NY: Arco Publishing Company, Inc., 1969, Reprinted 1976. ISBN ASIN: B000UEYZHA.
* Hendricks, Bonnie. International Encyclopedia of Horse Breeds. University of Oklahoma Press. ISBN 9780806138848.

## Enllaços externs

* Cleveland Bay Horse Society
* Cleveland Bay Horse Society of North America
* Cleveland Bay Horse Society of Australasia
# Can Llibre

Can Llibre és un edifici al nucli urbà d'Hostalric (Selva), al carrer del Forn número 9. És un edifici amb una paret mitgera, una paret adossada al Portal de les Hortes o dels Ollers i la façana posterior adossada a la muralla. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

La casa, de planta baixa i dos pisos, està coberta per un teulat (amb xemeneia) a doble vessant, que té pendent vers el costat dret de la façana (el costat del Portal de les Hortes), amb el ràfec de quatre fileres.
A la façana principal trobem, a la planta baixa, el portal d'entrada en arc escarser, format per carreus de pedra que també trobem als brancals. Una porta de fusta amb dos batents tanca el portal d'entrada. Al primer pis, una finestra amb els brancals, llinda i ampit fets de maons disposats en sardinell. Una persiana tanca aquesta finestra. Al segon pis, un balcó amb llosana de pedra enrajolada, i barana de ferro forjat. Una porta en arc de llinda format per maons disposats en sardinell igual que als brancals, dona accés al balcó. Les parets són de maçoneria.

## Història

Aquest edifici es troba al Carrer del Forn, que deu el nom a què el forn se situava en una casa propera. Can Llibre fou reconstruït totalment a finals dels anys 1970. Està adossada al Portal de les Hortes o dels Ollers, l'únic dels quatre portals del recinte emmurallat que es conserva tal com era originalment.
Durant la Guerra del Francès (1808-1814) Hostalric va tenir un important paper donant suport a l'entrada de queviures a la Girona assetjada i destorbant el pas a les tropes enemigues gràcies a la seva situació estratègica en una zona de pas. Per això als francesos els convenia prendre la vila. El primer atac va arribar el 7 de novembre del 1809 i només trobaren resistència a la Torre dels Frares i a l'església on un grup de gent s'hi havia fet fort. Molts habitants van haver de fugir, ja que els francesos van cremar el poble. D'altres es van poder refugiar al castell. Aquest estigué assetjat des del 13 de gener fins al mes de maig del 1810. El fet que tot el poble hagués estat cremat explica que la majoria dels habitatges siguin posteriors a la guerra contra Napoleó.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Can Llibre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 novembre 2014].
# Plesiosiro madeleyi

Els haptòpodes (Haptopoda) són un ordre extint d'aràcnids del qual se'n coneixen només 8 espècimens, del Carbonífer superior de Coseley, Staffordshire, Regne Unit. És un ordre monotípic, és a dir, que només té una espècie, Plesiosiro madeleyi descrita per Reginald Pocock en la seva important monografia de l'any 1911 sobre els aràcnids del Carbonífer a Gran Bretanya. La localitat original on es van trobar aquests fòssils actualment no està disponible i, per tant, no és clar que se'n trobin més exemplars.
Els fòssils originals foren descrits per Petrunkevitch el 1949 i Dunlop el 1999.

## Relacions

Les relacions amb altres aràcnids no estan clares. Plesiosiro significa prop de Siro que és un gènere de Cyphophthalmi; el grup més primitiu de'opilions.
Les revisions confirmen que els haptòpodes haurien de considerar-se un ordre independent. Els estudis més recents reconeixen el grup Schizotarsata Shultz, 2007 que comprendria els Haptopoda, Amblypygi, Uropygi i Schizomida. Tots ells comparteixen el caràcter de tenir un tarsos subdividits, cosa que dona nom al grup.

## Noms

L'ordre també s'ha anomenat Haptopodida, segons Petrunkevitch (1955) que es considera innecessari segons les normes del Codi Internacional de Nomenclatura Zoològica (ICZN).
El nom d'Haptopoda deriva del grec "haptos" (= tangible) + "pous, podos" (= peu) i es refereix al seu parell de potes frontals llargues.

## Subtàxons inclosos

Els haptopodids tenen una única família, amb un sol gènere i una sola espècie:
Plesiosironidae Pocock, 1911
* Plesiosiro Pocock, 1911
   * Plesiosiro madeleyi Pocock, 1911

## Referències

* ↑ Pocock, R.I. 1911. A monograph of the terrestrial Carboniferous Arachnida of Great Britain. Monographs of the Palaeontographical Society, London, 84 pp.
* ↑ Petrunkevitch, A. I. 1949. A study of Palaeozoic Arachnida. Transactions of the Connecticut Academy of Arts and Sciences, 37: 69–315.
* ↑ Dunlop, J.A. 1999. A redescription of the Carboniferous arachnid Plesiosiro madeleyi Pocock, 1911 (Arachnida: Haptopoda). Transactions of the Royal Society of Edinburgh: Earth Sciences, 90: 29-47.
* ↑ Shultz, J.W. 2007. Zoological Journal of the Linnean Society 150: 221-265.
* ↑ Petrunkevitch, A. (1955). Arachnida, p. 42-162. In R. C. Moore (ed.), Treatise on Invertebrate Paleontology, Pt. P, Arthropoda 2. Geological Society of America and University of Kansas Press, Lawrence.
# Domènec Pinyana i Homedes

Domènec Pinyana i Homedes (Tortosa, 1877 - Barcelona, 1972) va ser un comercial i polític català. Va guanyar l'acta de regidor per la candidatura republicanosocialista a l'Ajuntament de Tortosa a les eleccions municipals de 1913. Va reeditar-la a les del 1915, fet que li permetre ser escollit alcalde. Malgrat que va ser reescollit el 1920 va dimitir poc després per discrepàncies amb el seu equip de govern. El 1931 va ser elegit diputat al Parlament de Catalunya provisional així com a membre de la Diputació de Tarragona, de la qual va ser president. El 1938 va ser detingut i condemnat a 15 anys de presó que va complir a Saragossa, Vinaròs i Tarragona.

## Referències

* 1 2 Sancho, Josep. «El marcel·linisme a les Terres de l'Ebre (1914-1939)». [Consulta: 29 març 2015].
* 1 2 Sánchez, Josep. El republicanisme a les Terres de l'Ebre, 2007 [Consulta: 29 març 2015]. Arxivat 2016-02-22 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Domènec Pinyana Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine. a memòriaesquerra.cat Arxivat 2015-03-11 a Wayback Machine.
# Donato Squicciarini

Donato Squicciarini (Altamura, 24 d'abril de 1927 – Roma, 5 de març de 2006) va ser un arquebisbe catòlic i diplomàtic italià, al servei de la Santa Seu.
Fou ordenat sacerdot el 12 d'abril de 1952 a la seva ciutat natal, encara que estudià a Roma, on es llicencià en teologia i dret. El 1958 esdevé diplomàtic de la Santa Seu i el 1958 fou destinat a Panamà, el 1960 a Colòmbia, el 1961 sota el nunci apostòlic Corrado Bafile a Alemanya i el 1966 a Turquia, on hi organitzà la visita del papa Pau VI. El 1967 tornà a la Secretaria d'Estat i del 1975 al 1978 va treballar amb el nunci Opilio Rossi a Viena.
El papa Joan Pau I el nomenà el 31 d'agost de 1978 arquebisbe titular de Tiburnia i Nunci Apostòlic a Burundi. Squicciarini escull com a lema Veritas et Caritas. El 26 de novembre de 1978 va rebre l'ordenació episcopal a Altamura del cardenal Franz König.
Del 1981 al 1989 fou Pro-Nunci a Camerun, Gabon i Guinea Equatorial. De l'1 de juliol 1989 al 2002 fou Nunci Apostòlic a Àustria: en aquest període es produí l'escàndol de les acusacions de pedofília contra l'arquebisbe vienès Hans Hermann Groër, el moviment del Kirchenvolk el 1995 i el nomenament del bisbe Kurt Krenn (1991) a Sankt Pölten, Paul Iby (1993) a Eisenstadt, Christoph Schönborn (1995) a Viena, Alois Kothgasser (1997) a Innsbruck, Alois Schwarz (2001) a Klagenfurt. Del 1990 al 1994 Squicciarini fou també representant estable de la Santa Seu a diverses organitzacions internacionals a Viena.
Es va veure embolicat en la controvèrsia per la concessió de l'Orde de Pius IX a Kurt Waldheim. Donato Squicciarini va rebre l'Orde del Mèrit de la República d'Àustria en 2000. Va morir a Roma el 5 de març de 2006.

## Obres

* Beitrag für einen Dialog über die Themen des Kirchenvolks-Begehrens, Vienna, Nunziatura Apostolica, 1995.
* Dialog in Wahrheit und Liebe (a cura di Egon Kapellari e Herbert Schambeck), Graz, Styria, 1997. ISBN 3-222-12546-5
* Die Apostolischen Nuntien in Wien, Città del Vaticano, Libreria Editrice Vaticana, 2000, ISBN 88-209-7055-4.

## Referències

* ↑ The New York Times: August 6, 1994

## Enllaços externs

* Predica del nunzio Squicciarini al 23º anniversario dell'elezione di Giovanni Paolo II
* Predica del cardinale segretario di Stato Angelo Sodano alle esequie di Squicciarini
# Michael Fields

Michael David Fields és un director de cinema i televisió nord-americà.
Ha dirigit episodis de Veronica Mars, Law & Order: Special Victims Unit, Law & Order: Criminal Intent, Third Watch, Gossip Girl, Homicide: Life on the Street, Sexe a Nova York, Roswell, Melrose Place i iZombie,entre altres sèries.
També va escriure i dirigir l'adaptació televisiva de 1985 de Noon Wine per a la sèrie d'antologia de PBS American Playhouse. El 1990, va dirigir la seva primera i única pel·lícula teatral Bright Angel.
Fields és un graduat de la Universitat Wesleyana (Connecticut).

## Referències

* ↑ iZombie Episode 1.03 – The Exterminator
* ↑ Michael Fields credits at TV Guide.com
* ↑ «Wesleyan Vanity Fair - Roth on Wesleyan - Wesleyan University». Roth.blogs.wesleyan.edu, 12-09-2008. [Consulta: 24 octubre 2012].
# Kudurru

Kudurru fou un tipus de document en pedra abastament utilitzat entre els cassites de Babilònia, generalment com a pedres fites per marcar límits o per registrar les concessions de terres als vassalls, entre els segles XVI i XII aC. La paraula "kudurru" vol dir en accadià "frontera" o "límit" (hebreu גדר "gader", cercat, frontera). Els kudurrus són els únics monuments que han sobreviscut de la dominació cassita a Babilònia, i els millors exemples es troben al Museu del Louvre i al Museu Nacional de l'Iraq. El kudurru original era emmagatzemat al temple i la persona que rebia les terres feia una còpia per utilitzar sobre el terreny per confirmar la seva possessió legal. Generalment incloïen imatges simbòliques de la deïtat que protegia el contracte, i castigava al que l'incomplia. Alguns també tenien la imatge del rei que el concedia. Com que havien d'incloure el text del contracte i diverses imatges, es gravaven en grans blocs de pedra.

## Notes

* ↑ Bahn, Paul G. The Atlas of World Archaeology. New York: Checkmark Books, 2000, p. 78. ISBN 0-8160-4051-6.

## Referències

* Bible Article sobre els kudurrus
* Kudurru de Melishihu al Louvre Arxivat 2012-06-05 a Wayback Machine.
* Encyclopaedia Britannica Online "kudurru"
* BBC Ancient History Online; Gallery of Mesopotamian Art
* US State Department; Gallery of Iraqi Cultural Heritage Arxivat 2004-12-16 a Wayback Machine.
* El Kudurru de Michaux en alta resolució Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.
# Can Mestre

Can Mestre és un edifici del municipi de Figaró-Montmany (Vallès Oriental) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici aïllat de tipologia ciutat-jardí. Utilitza el desnivell del terreny i presenta diferents alçades al davant i al darrere. La façana del carrer consta de planta baixa i golfes, mentre que la façana posterior té quatre pisos. Està coberta amb teulada composta, de la que sobresurt una torre mirador de planta quadrada i coberta a quatre vessants. Els vèrtexs de la teulada són de rajola vidriada verda i als angles hi ha boles vidriades del mateix color. Les obertures estan situades simètricament i hi ha alternança d'obertures d'arc pla i arc de mig punt, amb emmarcaments i llindes de color marró.

## Història

El Figaró és una població amb tradició estiuejant des de finals del segle xix i principis del XX, potenciat per l'existència del ferrocarril que facilita l'accés des de Barcelona. La seva estètica és propera al Noucentisme, tot i que utilitza alguns elements de tipologia modernista. Es desconeix la datació exacta de la casa i el seu autor.

## Referències

* 1 2 «Can Mestre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2013].

## Enllaços externs

* «Can Mestre». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Mongeta vermella

La mongetera vermella, fesolera vermella o fesol fava de Sóller (Phaseolus coccineus) és una espècie del gènere de les mongetes, Phaseolus dins la família fabàcia) el nom comú és pel fet que moltes de les seves varietats tenen les flors vermelles i les llavors multicolors però algunes varietats tenen tant les flors com les llavors blanques. En anglès també es coneixen com a Butter Bean. i en Nàhuatl "ayocotl" que ha donat el nom d'"ayocote".
Difereix de la mongetera comuna (Phaseolus vulgaris) en diversos aspectes: el cotiledó roman dins la terra durant la germinació, i la planta és perenne amb arrels tuberoses amb midó, encara que en cultiu es fa servir com planta anual. La mongetera vermella es va originar a les muntanyes d'Amèrica central.
Es pot menjar com mongeta tendra en algunes varietats però en d'altres només es mengen les llavors. A Amèrica central també es mengen les arrels tuberoses. Als Estats Units es venen les flors com ornamentals. És una de les flors preferides pels colibrís.

## Llavors

Les llavors, que poden ser de diversos colors, són més grosses que les de la mongeta comuna, fan de 20 a 25 mm de llargada per 13-14 mm d'ample i 8 mm de gruix. De mitjana les llavors tenen un 20% de proteïna, 63% de carbohidrats 1,5% de greixos, 5% de fibra i 3,5 de cendres
Les mongetes vermelles tenen traces d'una lectina verinosa, Fitohemaglutinina, que també es troba en les mongetes comunes i, per tant, s'han de coure abans de menjar-les.

## Subespècies

Phaseolus coccineus subsp. darwinianus és una subespècie cultivada de P. coccineus, coneguda com a mongeta Botil a Mèxic.

## Referències

* ↑ The Two Hour Garden The Sunday Times (1978)
* ↑ Kay 1979 citat per D.M. Giurca Differences between two species of the Phaseolus genus Cercetari Agronomice in Moldova 2008
# Fotosfera

La fotosfera és la zona des de la qual s'emet pràcticament tota la llum visible del Sol i es considera com la «superfície» solar, la qual, vista amb el telescopi, es presenta formada per grànuls brillants que es projecten sobre un fons més fosc. A causa de l'agitació de la nostra atmosfera, estos grànuls pareixen estar sempre en agitació. Ja que el Sol és gasós, la fotosfera és un poc transparent: pot ser observada fins a una profunditat d'uns centenars de quilòmetres abans de tornar-se completament opaca. Encara que el limbe del Sol apareix prou nítid en una fotografia o en la imatge solar projectada amb un telescopi, es nota fàcilment que la brillantor del disc solar disminuïx cap al limbe. Aquest fenomen d'enfosquiment del limbe és conseqüència que el Sol és un cos gasós amb una temperatura que disminuïx amb la distància al centre. La llum que es veu en el centre procedeix en la major part de les capes inferiors de la fotosfera, més calenta i, per tant, més lluminosa. Però en mirar cap al limbe, la direcció visual de l'observador és quasi tangent a la vora del disc solar i està mirant cap a les capes superiors de la fotosfera, que estan més fredes i emeten amb una intensitat menor que les capes més profundes en la base de la fotosfera; per esta raó, el limbe apareix menys brillant que el centre. La fotosfera té uns 100 o 200 km de profunditat.
El signe més evident d'activitat en la fotosfera són les taques solars.