OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mas Torroella (Santa Maria d'Oló)

El Mas Torroella és una obra de Santa Maria d'Oló (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Gran mas amb diversos annexes a la casa i al barri. El b arri és tancat (1764). Destaca el gran portal adovellat a la façana de migdia, amb carreus de grans dimensions, de tradició renaixentista. Al seu costat hi ha dues arcades avui tapiades. Damunt hi ha una galeria de dos pisos amb quatre arcs cadascun, un d'ells inutilitzat. Les pilastres de la galeria són de pedra picada i molt ben treballades. Una barana de fusta destaca al pis superior. A ponent, un annex rectangular de dos pisos acabat en terrat i amb una barana de terra cuita, ha estat construït darrerament. Una petita torre sobresurt de la casa.

## Història

És una de les nombroses cases que durant el segle XIV- XVII s'aixecaren al terme de Santa Mª d'Oló, testimonis de l'augment de població i de riquesa que es va produir en aquesta època. Ho suposa que el mas fou aixecat en el lloc on hi havia hagut una torre de defensa, suposició, en par valida pel testimoni del topònim.

## Referències

* 1 2 «Mas Torroella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Mas Montcabrer

El Mas Montcabrer és una obra de Santa Maria d'Oló (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La construcció més destacable i antiga del mas Montcabrer és la torre, situada a l'angle nord-est del conjunt que integra la casa. Té una alçada de quatre pisos i una superfície de 5X6 m. Presenta molt poques obertures, cosa que evidencia el seu caràcter defensiu que tindria originàriament.
La resta de la casa és molt nova i presenta una construcció molt unitària i homogènia. Es troba orientada cap a migdia i està coberta amb una teulada a doble vessant. Tant la porta com les finestres tenen arcs de descàrrega per tal de repartir el pes. El portal té una forma allargada i acaba amb un arc escarser. Les obertures són nombroses i estan totes obrades en totxo.
Una petita cornisa separa la planta baixa del primer pis.
Els carreus són molt irregulars i no estan disposats en filades.

## Història

El llinatge Montcabrer va estar vinculat als enfrontaments feudals del castell d'Oló. Un component d'aquesta família apareix documentat el 1376 i la casa des del 1394.
L'edificació més antiga, la torre, es creu que és del segle xiv, mentre que la resta del mas és de factura molt nova. Sobre la porta principal hi ha una pedra que indica la data de 1913.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Mas Montcabrer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Sant Feliu d'Alòs de Balaguer

Sant Feliu d'Alòs de Balaguer és una església amb elements romànics i barrocs d'Alòs de Balaguer (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església parroquial de Sant Feliu d'Alòs està ubicada al centre d'Alòs de Balaguer. Es tracta d'un edifici aïllat que té l'antiga rectoria adossada vers l'oest i un petit parc enjardinat.
La façana principal actual, al nord, té un escàs interès arquitectònic. Compta amb una porta moderna o molt restaurada adovellada amb arc de mig punt. Per sobre està coronada pel campanar, una torre de dos cossos, l'inferior de base quadrangular i el superior de base octogonal a l'exterior i quadrangular a l'interior
Es tracta d'una església orientada al sud, d'una nau amb capelles a banda i banda, de menys alçada. La nau central i el creuer estan coberts per volta de canó i els braços del creuer amb volta d'aresta. L'absis s'obre a la nau amb un arc de triomf de mig punt. Hi ha una sagristia amb sostre pla i, al costat de l'epístola, una capella amb volta de canó. El cor d'obra està situat als peus. Als murs interiors de la nau hi ha pilastres adossades. Al costat de l'evangeli hi ha el campanar. Als peus de l'església hi ha una connexió amb la casa del costat, l'antiga rectoria. A l'interior hi ha dos retaules gòtics de pedra policromada dels segles XIV-XV. El que fa de retaule major conserva millor la policromia.
L'aparell de l'edifici és heterogeni, amb carreus grans i ben escairats en trams inferiors de l'exterior de l'absis, mentre que en d'altres punts l'aparell és menys regular. La teulada, a doble vessant, està coberta amb teula àrab.

## Història

L'església de Sant Feliu apareix citada l'any 1040 en l'acta de consagració del monestir de Sant Serni de Tavèrnoles com a possessió del cenobi. L'any 1057 fou consagrada pel bisbe d'Urgell Guillem Guifré en honor de Sant Feliu, Sant Joan i Sant Pere i fou dotada, per part dels homes del castell d'Alòs, amb diversos alous alhora que es confirmaren els que ja posseïa amb anterioritat. El 25 de maig de 1068, Arsenda, muller d'Arnau Mir de Tost, va deixar a l'església en testament una capa de tirenz (brocat). Sant Feliu torna a aparèixer diverses vegades en la documentació com a beneficiari de donacions. L'església actual no reflecteix arquitectònicament el seu passat medieval perquè fou modificat en època moderna dins l'estil barroc.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Feliu d'Alòs de Balaguer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Casa del segle XVIII (Cabanabona)

La Casa del segle XVIII és una obra de Cabanabona (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El casal del segle xviii de Cabanabona està situat en un petit carreró parcialment cobert que mena a una plaça petita al darrere de la pça. Major. Es tracta d'un edifici entre mitgeres del que només se'n pot observar la façana. Actualment resta deshabitat i el seu estat de conservació no és bo. Sembla comptar amb una planta baixa i dues plantes; la teulada, probablement a doble vessant està coberta per teules.
En l'esmentada façana s'observen notables canvis de parament i de materials que infereixen nombroses refaccions i reformes, algunes d'elles molt importants. A l'oest de la façana s'observa la porta original, tapiada d'antic amb motiu dels materials emprats), és quadrangular i està emmarcada en grans carreus regulars i ben tallats. Al seu costat hi ha una finestra molt baixa i molt gran, de la mateixa factura que la porta. Ambdós elements compten amb sengles dates esculpides a la cúspide del marc (1777). Per sobre, a la primera planta, una filera de quatre finestres. Les dues de l'oest de la mateixa factura que la porta. Les de la dreta estan realitzades amb maó i ciment i tenen per tant una factura molt més recent. A la segona planta s'hi observen dues petites finestres allunyades entre si.
Els paraments, com s'ha dit, són molt heterogenis i testimonien nombroses refaccions, reformes i afegits. Des de grans carreus rectangulars situats al tram inferior i sobretot a la banda oest. Altres carreus més petits, disposats de mode irregular es troben repartits per tot l'edifici. Per acabar, l'ús del maó és habitual a totes les plantes de la banda est de l'edifici.

## Història

No es coneixen dades històriques sobre aquest bé. Únicament la data esculpida a les llindes de la porta i la finestra del qual donen un possible moment de finalització de la construcció del casal.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa del segle xviii». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Casa pairal dels Vila

Casa pairal dels Vila és una obra renaixentista de Castelló de Farfanya (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de gran llargària que dona a dos carrers. Ha estat molt remodelat. Presenta a la porta dos pilars amb capitells d'estil jònic. La data 1588 és inscrita a la llinda. La façana original és feta a base de grans carreus de pedra; avui és molt deteriorada.

## Història

La senyoria de Castelló a partir de 1512 fou encomanada a Lluís de Beaumont, comte de Lerín, gran Prior i conestable de Navarra, el blasó del qual és esculpit al Portal de Santa Maria (camí de Balaguer). Unit a aquest llinatge després amb la casa dels ducs d'Alba des de 1596 a 1835, exerciran el domini de la vila.

## Referències

* 1 2 «Casa pairal dels Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Palau dels Camarasa

El Palau dels Camarasa és una obra de Montgai (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antic palau dels senyors de Camarasa, de tipus senyorial construït tot amb carreus de pedra. Actualment està absolutament mutilat, ja que se'n va enderrocar una part important en adequar-lo per a corral d'aviram, per tant la planta originària no es conserva. Una de les finestres de l'única façana que en queda té un ampit motllurat.

## Història

El poble de Montgai va ser incorporat a la batllia reial de Camarasa.

## Referències

* 1 2 «Palau dels Camarasa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Can Soca

Can Soca és una masia neoclàssica de Calldetenes (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular coberta a quatre vessants amb la façana orientada a migdia. Consta de planta baixa i dos pisos. A la part de llevant i de ponent s'hi annexionen diversos cossos d'una i dues plantes. A la part de la façana s'hi obre un cos de porxos sostinguts per pilars a la planta, i altres pisos són sostinguts pels mateixos elements però descriuen un arc de mig punt que arrenca d'impostes. A l'interior dels porxos de la planta, hi ha un portal d'accés a l'habitatge que és d'arc deprimit o convex. El portal que dona accés als porxos del primer pis és de factura gòtica i el del segon és rectangular i de construcció recent. A ponent s'hi obren tres finestres, a tramuntana hi ha petites obertures així com a llevant. Sota els ràfecs hi ha petites obertures amb gelosies. És construïda amb maçoneria fins a la primera planta i de tàpia la resta. Arrebossada i pintada al damunt. Les obertures són emmarcades amb estucs que imiten carreus.
Cobert: Edifici civil destinat a tasques agrícoles. És de planta quadrada, coberta a dues vessants, amb el carener perpendicular a la façana, la qual es troba orientada a migdia i presenta un ampli portal d'arc rebaixat, construït amb totxo.
Interiorment està dividida en dos pisos mitjançant un embigat de fusta. Està construït amb murs de tàpia, amb els escaires de pedra i el portal de totxo.
L'estat de conservació és mitjà.

## Història

Masia que la trobem registrada en el Nomenclàtor de la província de Barcelona de l'any 1869. És classificada com a "Masia casa de Labranza". No tenim cap altra data que ens permeti classificar la masia, que al costat d'elements d'influència gòtica en presenta d'altres de molt més recents.
Cobert: el trobem registrat en el Nomenclàtor de la província de Barcelona de l'any 1860, la masia és classificada com a "masia casa de labranza". No presenta cap dada que ens informi sobre la data de la seva construcció.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Soca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 setembre 2017].
# Les Eres (Calldetenes)

Les Eres és una masia de Calldetenes (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta irregular, coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana orientada vers a ponent. Consta de planta baixa, primer pis i golfes. A la façana s'hi obre un portal rectangular amb llinda de fusta, a la part dreta s'hi adossa un cos que junt amb un mur de l'esquerre tanca la lliça. Al primer pis s'hi obren dues finestres amb un petit ampit i uns estucs que imiten els carreus de marc. El mur de tramuntana és atalussat i gairebé cec com el de llevant, el qual presenta afegitons de totxo. A migdia s'hi adossa un cobert de construcció moderna. És construïda amb maçoneria, alguns sectors de tàpia i totxo. L'arrebossat es troba un xic deteriorat.

## Història

Masia que la trobem registrada en els fogatges de la parròquia i terme de Sant Martí de Riudeperes de l'any 1553, aleshores habitava el mas un tal Francesc Heras. No tenim cap dada que ens permeti donar cronologia a les diverses etapes constructives de l'edificació. Aquesta masia es troba molt a prop del Mas Tona on Mn. Cinto va passar la seva joventut i molts biògrafs han formulat la hipòtesi que fos la pubilla del mas Eres, la que va inspirar la poesia de «Lo Roser del mas les Heures» i altres narracions autobiogràfiques del poeta durant la seva estada a Can Tona.

## Referències

* 1 2 «Les Eres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 setembre 2017].
# Can Garduix

Can Garduix és una masia de Sant Feliu de Buixalleu (Selva) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia aïllada, orientada al sud-est, situada al nucli de Sant Feliu de Buixalleu.
L'edifici, consta d'un cos central de planta basilical, més elevat que els dos cossos que té annexes a cada costat. Aquest cos consta de planta baixa, pis i golfes. La coberta és a doble vessant, desaiguada als laterals, amb teula àrab i el ràfec amb les encavallades de fusta i rajoles de ceràmica.
A la planta baixa, una porta en escarser, format per dovelles de pedra, i carreus als brancals també de pedra. A cada costat de la porta, una finestra en arc escarser, fet de maons disposats en sardinell, igual que els brancals, protegida per una reixa de ferro forjat. Sobre la porta d'entrada, una inscripció: " J y C ROS ANY MDCCCLXVIII". A cada costat de la inscripció, unes imatges de St. Gayetà i Santa Rosa de Lima, fets amb rajola vidriada.
Al pis, tres finestres, la central més gran que els laterals, en arc escarser format per maons col·locats en sardinell, igual que als brancals.
A les golfes, una obertura triple (en arcs de mig punt) i dues de més petites (en arc escarser), fets de maons en sardinell.
Dos braços surten del cos principal, de similars característiques (només canvien les dimensions). A la part de baix, finestres recangulars en arc escarser, amb llinda i brancals de maons disposats en sardinell. Una cornisa amb maons, separa la planta baixa del pis. Al pis, una galeria amb obertures rectangulars en arc escarser amb la llinda i els brancals de maons col·locats en sardinell. La teulada és a doble vessant desaiguada a les façanes principal i posterior.
Les façanes estan arrebossades.
A la part posterior de l'edifici, dins la mateixa finca, un edifici petit amb un cos central amb teulada a doble vessant, i dos laterals amb el teulada a una vessant.

## Història

Antigament hi havia hagut una masia ubicada al mateix lloc, però va ser tirada a terra per construir l'actual, datada l'any 1868.
L'estructura totalment simètrica li dona un caire majestuós molt poc corrent en aquesta zona. Les dimensions fan pensar en una activitat agrícola-ramadera que devia necessitar una força productiva externa al grup domèstic (jornalers, etc.), ja que la producció devia anar més enllà de les necessitats domèstiques.
Sobre la porta d'accés hi ha una inscripció referent a sant Caietà i santa Rosa de Lima.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 «Can Garduix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Can Ramió

Can Ramió és una masia de Sant Feliu de Buixalleu (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia aïllada situada al barri de Gaserans, al terme municipal de Sant Feliu de Buixalleu.
L'edifici consta de planta baixa i pis, amb un teulat a doble vessant, desaiguat als laterals. A més, té algunes edificacions annexes.
A la façana principal, a la planta baixa, hi ha la porta d'entrada amb arc de mig punt i adovellada, i una altra a la part dreta en arc escarsser. Al pis, hi ha tres finestres amb llinda, brancals i ampit de pedra. Destaca la finestra de la part dreta, amb un arc conopial esculpit.
La façana és de maçoneria, i es percep clarament la cadena cantonera realitzada amb carreus de pedra.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Ramió». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Fortalesa Horom

La Fortalesa Horom o romanizat també com Orom o Horrom (en armeni: Էրեբունի) és una antiga fortificació de l'edat del bronze a l'època del regne de Urartu, construïda sobre dos grans pujols al sud de la carretera principal i enfront de la presa i embassament de Kamut. Està situat aproximadament a un quilòmetre a l'est de la localitat de Horom pertanyent a la Província de Xirak d'Armènia. No gaire lluny d'allí es troben Ghak i Shvaghtapa dues fortaleses ciclòpies també urartianes.

## Excavacions

Horom es considera com un dels jaciments arqueològics més impressionants a Armènia a causa de la seva arquitectura. Hi ha fragments de ceràmica i lascas d'obsidiana escampades en la superfície de l'àrea. Les excavacions recents han estat realitzades per arqueòlegs armenis i nord-americans dirigits per Ruben Badalian i Philip Kohl. Aquests equips de recerca han descobert muralles ben conservades, així com grans quantitats d'artefactes culturals que han donat una idea dels personatges i la vida d'els qui una vegada van residir en el lloc.

## Vegeu també

* Llista de castells d'Armènia

## Referències

* 1 2 Kiesling, Brady «An Archaeological/Touristic Gazatteer and Map Set for the Historical Monuments of Armenia» (en inglés). Rediscovering Armenia [Erevan/Washington DC]. Arxivat de l'original el 2006-05-03 [Consulta: 3 setembre 2016].

## Bibliografia

* Kiesling, Brady. Rediscovering Armenia: Guide. Erevan, Armènia: Matit Graphic Design Studio, 2005.
# Josep Robert i Serrat

Josep Robert i Serrat (Poboleda, Priorat, 30 de desembre de 1832 - Saragossa, 1914) va ser un veterinari, metge i catedràtic català.
Fill de Jaume Robert, natural de Cornudella, i de Maria Serrat, procedia d'una nissaga de veterinaris, manescals o "albèiters" en la terminologia d'aleshores, amb diversos antecedents familiars, pare, avi i besavi i oncle, una tradició familiar que el marcarà en la seva vocació professional. Així, seguí la tradició familiar i feu els estudis de veterinària a l'Escola Superior de Veterinària de Madrid, una de les poques i més destacades que hi havia aleshores a Espanya. Robert, per una raó o l'altra, les va recórrer pricticament totes. Començà els estudis el curs 1853-54, amb vint anys, i encara estudiant, aconseguí una plaça d'alumne pensionat, essent destinat a la Farmaciola de l'escola. El 1858 després d'acabar els estudis, obté el títol de "Profesor Veterinario de primera clase". Guanyà la càtedra d'anatomia de l'escola de veterinària de Còrdova el 1859, exercí a Saragossa des del 1860, i a Lleó des del 1864, i posteriorment, retornà a Saragossa, on dirigí l'escola de veterinària durant els anys 1901 i 1908. Finalment, es jubilà el 1909. Destacà com a anatomista veterinari, disciplina de la qual publicà diferentes obres: Elementos de anatomía descriptiva en cuadros sinópticos (1867), Elementos de anatomía general (1870) i Tratado de anatomía descriptiva de los animales domésticos (1876), a més d'altres llibres bàsics d'estudi, que foren emprats per diferents generacions de veterinaris de tot l'estat.

## Referències

* 1 2 «Josep Robert i Serrat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Corbella i Corbella, Jacint; Domènech, Edelmira «Aportació al coneixement de l'obra de Josep Robert i Serrat (n. Poboleda, 1832), catedràtic de veterinària de Saragossa». Gimbernat: Revista d'Història de la Medicina i de les Ciències de la Salut, Vol. 33, 2000, pàg. 113-126 [Consulta: 18 febrer 2020].
* ↑ Pérez García, José Manuel «Semblanza de Jose Robert Serrat en el LC aniversario de su nacimiento (1832-1982)». Annals del consell de Col·legis Veterinaris de Catalunya. Col·legi Oficial de Veterinaris de Barcelona [Barcelona], XLII, Núm. 6, 1985, pàg. 21-33. ISSN: 0210-752X [Consulta: 18 febrer 2020].

## Bibliografia

* Corbella i Corbella, Jacint; Domènech, Edelmira. Científics del Priorat. Institut d'Estudis Catalans, 2002, p. 87–98. ISBN 978-84-7283-658-7.
* «Robert Serrat, José. Poboleda (Tarragona), 30.XII.1832 – Zaragoza, 1911. Veterinario, médico, catedrático». Reial Acadèmia de la Història.
* «Robert y Serrat, José». Gran Enciclopèdia Aragonesa. Arxivat de l'original el 2020-02-18 [Consulta: 18 febrer 2020].
* Pérez García, José Manuel. Aportaciones al estudio de historia de la antigua Escuela de Veterinaria de Zaragoza (1847-1912) (Tesi doctoral). Universitat de Saragossa, 1981.
# Abbas (fotògraf)

Abbas (Khash, 29 de març de 1944 - 18è districte de París, 25 d'abril de 2018) va ser un fotògraf iranià. Gran part de la seva obra va estar dedicada a documentar la vida política i social de zones en conflicte. Des de 1970 va cobrir guerres i revolucions a Biafra, Bangladesh, Irlanda del Nord, Vietnam, Orient Mitjà, Xile i Cuba, així com a Sud-àfrica durant l'Apartheid.
Del 1978 al 1980 va documentar gràficament la revolució de l'Iran, país al que no va tornar fins al 1997 després de 17 anys d'exili voluntari. El 2002 va publicar el seu llibre Iran Diary 1971-2002, que dona una visió crítica de la història iraniana escrita en forma de diari personal.
L'any 1981 s'incorpora a l'agència Magnum Photos. Entre els anys 1983 i 1986 va viatjar per Mèxic i posteriorment va publicar el llibre Return to Mexico: Journeys Beyond the Mask.
A partir del 1987 es comença a centrar en les religions i els conflictes religiosos, portant a terme diverses exposicions i publicant diversos llibres. Allah O Akbar: A Journey Through Militant Islam (1997), al voltant del ressorgiment de l'islam a escala internacional és la primera d'aquestes. L'any 2000 explora el cristianisme com a fenomen polític, ritual i espiritual amb l'exposició Faces of Christianity: A Photographic Journey.
Entre 2000 i 2002 treballa en un projecte sobre l'Animisme i el ressorgiment dels rituals irracionals en un món cada cop més envoltat de ciència i tecnologia però el va abandonar arrel del primer aniversari de l'atemptat de les Torres Bessones per emprendre un nou projecte sobre el xoc de les religions.
   "No soc creient. Fora que trobi una prova convincent de l'existència de Déu, seguiré vivint la resta dels meus dies com un ateu. Crec que si la humanitat no adopta un pensament racional a una escala sense precedents, el proper segle tindrem seriosos problemes"

## Referències

* 1 2 Magnum (en castellà). Lunwerg Editores, 2011, p. 11, 12. ISBN 9788497858281.

## Enllaços externs

* Abbas a Magnum Photos
Viccionari
# Pas cobert del Talladell

Pas cobert del Talladell és una obra del Talladell, al municipi de Tàrrega (Urgell), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Restes testimonials d'un antic pas o carrer cobert de la població del Talladell. Aquest carrer cobert ha estat tirat a terra i només s'ha volgut conservar com a resta d'estructura patrimonial d'un passat històric medieval, aquest arc d'accés al perdut carrer cobert.
Aquest arc s'adjunta a la part darrera de Cal Gassol i serveix per donar accés al carrer del forn que porta al visitant cap a la part alta del poble del Talladell. Aquest arc és rebaixat i és realitzat amb grans carreus de pedra tallada. Damunt d'aquest arc encara es conserva un fragment de mur de l'antiga coberta d'aquest pas.

## Referències

* 1 2 «Pas cobert del Talladell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 gener 2017].