OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Molí fariner (Torrebesses)

El Molí fariner és una obra de Torrebesses (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Restes d'un molí fariner de grans dimensions i cobert parcialment de vegetació. Es conserven alguns murs de l'estructura, fets amb carreus irregulars, així com el pou, que presenta una petita obertura d'arc de mig punt adovellat que permetia el pas de l'aigua.

## Referències

* ↑ «Molí fariner». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 juliol 2021].
# Sverdrup (cràter)

Sverdrup és un cràter d'impacte que es localitza a l'entorn d'un diàmetre del pol sud de la Lluna. Es troba a la cara oculta de la Lluna, en una zona de la superfície que només està il·luminada per la llum molt obliqua del Sol. Els cràters més propers a Sverdrup són De Gerlache a l'est, i Shackleton al pol sud.
* Localització de Sverdrup (inferior esquerra de la imatge)
* Cràter Sverdrup segons una imatge formada a partir de les dades de sistema Diviner
La part interior del cràter està embolicada en la foscor perpètua i, per tant, va haver de ser cartografiada amb el sistema de radar Diviner (Diviner Lunar Radiometer Experiment, DLRE). No obstant això, porcions de la seva vorasi estan il·luminades, i donen l'aparença d'una formació desgastada que ha estat envaïda per les formacions adjacents.

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# 92a Brigada Mixta (Exèrcit Popular de la República)

La 92a Brigada Mixta va ser una unitat de l'Exèrcit Popular de la República creada durant la Guerra Civil Espanyola. Va arribar a operar en els fronts d'Andalusia, Terol, Llevant i Extremadura, i va tenir una actuació destacada durant la contesa.

## Historial

La unitat va ser creada al març de 1937, a Andújar, a partir de tres batallons de milícies. Si bé al principi va emprar la numeració «75», amb posterioritat seria reanomenada com a «92». El comandament encomanat al comandant d'infanteria Carlos García Vallejo, que al llarg de 1937 seria substituït pels comandants d'infanteria Antonio Máximo Ludeña, Nicolás Bellido Borrás i Celestino García-Miranda. Poc després de la seva creació, a l'abril la brigada va ser assignada a la 20a Divisió, amb caserna general a Andújar.
La 92a BM va romandre situada al front de Còrdova fins a començaments de desembre de 1937, quan va ser enviada al front de Terol i agregada a la 70a Divisió del XVIII Cos d'Exèrcit. El 16 de desembre va entrar en acció en el sector de Campillo, participant en l'ofensiva republicana contra la capital turolense. Al febrer de 1938 es trobava situada en el front del riu Alfambra, on les seves unitats es van distingir amb sort desigual: situada al Vèrtex, un dels seus batallons es va retirar en desbandada davant el perill de cèrcol, mentre que el seu 367è batalló va mantenir les seves posicions amb duresa.

## Comandaments
### Comandants

* Comandant d'infanteria Carlos García Vallejo;
* Comandant d'infanteria Antonio Máximo Ludeña;
* Comandant d'infanteria Nicolás Bellido Borrás;
* Comandant d'infanteria Celestino García-Miranda;
* Major de milícies Tomás Centeno Sierra;

### Comissaris

* Fernando Alloza Villagrasa;
* Melecio Álvarez Garrido, de la CNT;
* Diego Pastor Alonso, del PCE;

## Referències

* 1 2 Engel, 1999, p. 86.
* ↑ Moreno Gómez, 1985, p. 593.
* ↑ Zaragoza, 1983, p. 58.
* ↑ Martínez Cobo i Martínez Cobo, 1989, p. 335.
* ↑ Álvarez, 1989, p. 182.
* ↑ Álvarez, 1989, p. 184.

## Bibliografia

* Álvarez, Santiago. Los comisarios políticos en el Ejército Popular de la República. Ediciós do Castro, 1989.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
* Martínez Cobo, Carlos. ¿República? ¿Monarquía? En Busca del Consenso. Intrahistoria del PSOE Vol. 2 (1946-1954). Plaza & Janés, 1989.
* Moreno Gómez, Francisco. La Guerra civil en Córdoba (1936-1939). Córdoba: Alpuerto, 1985.
* Zaragoza, Cristóbal. Ejército Popular y Militares de la República, 1936-1939. Barcelona: Ed. Planeta, 1983.
# Cleistogàmia

Cleistogàmia o clistogàmia és el mecanisme de reproducció pel qual la flor s'autopol·linitza i s'autofecunda perquè ella roman tancada. Com que la flor no s'obre, la cleistogàmia és una forma d'autogàmia obligada.
Les espècies que presenten aquest mecanisme de reproducció s'anomenen cleistògames. La cleistogàmia pot ser facultativa o obligada. En el primer cas, la planta presenta flors cleistògames i flors casmògames, és a dir, que presenten pol·linització creuada i que, per tant són capaces de ser fertilitzades per altres plantes. Les espècies cleistògamens obligades, en canvi, només presenten flors cleistògames i, per tant, són estrictament autògames: tota la seva descendència prové de l'autofecundació de la planta mare.
A la família de les gramínies la cleistogàmia és força freqüent. Se sap que es presenta en 19 de les 60 tribus d'aquesta família.De fet, 70 gèneres de gramínies presenten espècies cleistògames.
Les flors de les espècies cleistògames, en general, són petites, passen inadvertides, presenten pedicels curts i sovint estan associades a una floració subterrània (Arachis, (cacuets) Paspalum amphicarpum). A més sovint presenten anteres més petites o menor nombre d'anteres que les espècies casmògames relacionades. En el gènere Briza, per exemple, les espècies al·lògames i autoincompatibles presenten tres anteres mentre que les dues espècies que són cleistògames només presenten una antera i aquesta té només una desena part de la mida.

## Referències

* ↑ Connor, H.E. 1979. Breeding systems in the grasses: a survey. New Zealand Journal of Botany 17:547-74.
* ↑ Campbell, C., J. Quinn,­ G. Cheplick, &­ T J Bell. 1983. Cleistogamy in Grasses. Annual Review of Ecology and Systematics Vol. 14: 411-441.

## Bibliografia

* Frankel, R. & Galun, E. Pollination mechanisms, reproduction, and plant breeding. Monographs on Theoretical and Applied Genetics no. 2. Springer-Verlag. Berlin. 1977. 281 p.
* Parodi, L.R. 1987. Gramíneas. En: Enciclopedia Argentina de Agricultura y Jardinería. Tomo I. Segundo Volumen. Descripción de plantas cultivadas. Editorial ACME S.A.C.I., Buenos Aires, PP: 1114.
# Carretera estatal 291 dir del Càlic

La Carretera estatal 291 dir del Càlic (SS 291 dir), coneguda localment amb l'apel·latiu de "variant de Lu Fangal" i actualment nova carretera ANAS 85 del Càlic (NSA 85), és una carretera estatal de la Sardenya nord-occidental gestionada per l'ANAS. Fins al gener de 2015 era erròniament denominada Calik, error tipogràfic corregit després per l'administració d'ANAS.

## Trajecte

Aquesta artèria té el seu origen en la carretera estatal 291 de la Nurra en la localitat de Fertília i, després d'un traçat molt curt (a penes 4,071 km), acaba vinculant-se a la carretera provincial 42 de les Dues Mars, a pocs centenars de metres d'una de les entrades al nord de l'Alguer. La carretera té certa importància a nivell local, ja que permet una connexió fluida entre la ciutat sarda i el seu aeroport, però també és una alternativa viable a la carretera costanera que de Fertília porta a la zona de la platja de l'Alguer.
Es tracta d'una carretera única, amb un sol carril en cada direcció, i mostra una secció molt gran en comparació amb altres carreteres del territori. Aquesta característica fa d'ella una artèria ràpida i fluida, i ofereix la possibilitat de passar per alt el trànsit que, especialment en la temporada d'estiu, congestiona l'entrada nord de l'Alguer.

## Notes

* ↑ «Adeguamento dei canoni e dei corrispettivi dovuti per l'anno 2011 per le concessioni e le autorizzazioni diverse» p. 30. ANAS.
# Molí fariner de la Devesa

El Molí fariner de la Devesa és una obra de Maials (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un molí fariner en mal estat de conservació. El parament és de pedra irregular disposada de forma més o menys endreçada. En els vèrtexs els carreus sí que es disposen de forma més regular.
S'han perdut gran part de les parets així com la coberta. Per les restes conservades, sembla que podria ser un molí d'un o dos pisos amb golfes. Les obertures, que poden ser rectangulars o bé d'arc de mig punt dovellat, tenen diferents mesures i es disposen de manera més o menys simètrica, però estan tapiades amb carreus.
La vegetació és abundant a l'interior del molí, fet que ha accelerat el procés de deterioració.
Una inscripció a la llinda d'una de les obertures data la construcció del molí l'any 1947.

## Referències

* 1 2 3 4 «Molí fariner de la Devesa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 agost 2021].
# Casa Badia (Terrassa)

La Casa Badia, abans anomenada Casa Josefa Beltran, és un edifici del centre de Terrassa, situada a la plaça Vella, inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un habitatge entre mitgeres situat en una parcel·la molt estreta, de planta baixa i quatre pisos, amb terrat. A la planta baixa hi ha la porta d'accés a l'edifici i un comerç a la banda esquerra. Hi ha dues obertures a cada pis, totes allindanades, i amb balcons (individual als pisos primer, tercer i quart i comú a les dues obertures del pis segon). La façana mostra elements d'inspiració clàssica, amb pilastres adossades als brancals de les obertures dels balcons, llindes motllurades i mènsules.

## Història i situació

L'edifici va ser bastit per l'arquitecte Melcior Viñals l'any 1915.
Configura la banda nord de la plaça Vella, juntament amb l'antic Cafè Colón de Lluís Muncunill i les dues cases veïnes, la de la dreta anomenada Casa Francesca Sendra, construïda també pel mateix arquitecte uns anys més tard, mentre que la de l'esquerra, d'escàs interès, és posterior. Per la part de darrere, es troba gairebé adossada a la Torre del Palau, únic vestigi de l'antic castell de Terrassa, enderrocat a final del segle xix. Ara tant la torre com la part posterior de les cases d'aquesta banda de la plaça Vella són visibles gràcies a l'obertura de la plaça de la Torre del Castell-Palau, que ocupa l'antic pati interior dels edificis.

## Referències

* 1 2 «Casa Badia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 juliol 2015].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Corball d'aigua dolça

Aplodinotus grunniens, en anglès freshwater drum, sheephead o sheepshead és un peix d'aigua dolça de la família dels esciènids. Aplodinotus grunniens és l'única espècie del gènere Aplodinotus. Aplodinotus grunniens és un peix de costums nocturnes, molt comú a la zona dels Grans Llacs d'Amèrica del Nord i a la conca del Mississipi-Missouri. Es troba als llacs del Canadà fins a latituds molt elevades.
Com altres espècies d'esciènids, aquest corball té la facultat de poder emetre sons roncs, similars a un tamborineig, el que els ha valgut el nom de "drumfish" (peixos tambor). Aquests sorolls els produeixen fent vibrar els muscles abdominals contra la bufeta natatòria. A alguns llocs dels Estats Units, com al zona del Mississipi, hom afirmava que aquests peixos produïen els sorolls corresponents fent vibrar uns ossos balders que tenien al crani. Aquests ossos, però, s'ha comprovat que no existeixen.
Els otòlits de l'aplodinotus grunniens són força grans. Antigament eren utilitzats per alguns pobles indígenes d'Amèrica com a amulet, com a moneda i per fer joieria. Mitjançant otòlits seccionats provenents de jaciments arqueològics del llac Winnebago, Wisconsin, s'ha trobat que hi ha hagut Aplodinotus grunniens que han arribat als 74 anys

## Referències

* ↑ Freshwater Drum (Aplodinotus grunniens). Texas Parks and Wildlife. Retrieved on 2007-07-14.
* ↑ ITIS
* ↑ Johnson, G.D. & Gill, A.C.. Paxton, J.R. & Eschmeyer, W.N.. Encyclopedia of Fishes. San Diego: Academic Press, 1998, p. 182. ISBN 0-12-547665-5.
* ↑ «About Lucky Stones». Arxivat de l'original el 2010-02-07. [Consulta: 9 febrer 2010].
* ↑ Davis-Foust, Shannon L., Ronald M. Bruch, Steven E. Campana, Robert P. Olynyk, and John Janssen. 2009. Age validation of freshwater drum using bomb radiocarbon. Transactions of the American Fisheries Society 138:385–396

## Enllaços externs

* String of drum Arxivat 2011-07-23 a Wayback Machine.
# Xalet Doctor Vicens

El Xalet Doctor Vicens és una obra de Lleida (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Habitatge unifamiliar aïllat de planta baixa i dos nivells. Cos rectangular amb porxo, de façana senzilla amb ràfec escultòric modulat. La balustrada de la terrassa qualifica l'espai exterior. Murs de càrrega, fabricació de maó arrebossat, carreus de pedra i estructura de fusta.

## Referències

* ↑ «Xalet Doctor Vicens». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 agost 2021].
# Adiato Djaló Nandigna

Adiato Djaló Nandigna (nascuda el 6 de novembre de 1958) és una política de Guinea Bissau i primera ministre interina de Guinea Bissau del 10 de febrer al 12 d'abril de 2012. Era el primer primer ministre designat pel seu predecessor (com a president interí no pot nomenar al primer ministre) i també el primer titular dona del càrrec. També va exercir com a portaveu del govern. Va ser deposada per un cop d'Estat, juntament amb el president interí Raimundo Pereira i altres membres del govern civil.

## Referències

* ↑ Index Na-Ne rulers.org
* ↑ Guinea-Bissau president nominates new government
* ↑ «Guinea Bissau names female interim PM». Arxivat de l'original el 14 de febrer 2012. [Consulta: 13 febrer 2012].
# Schmaltz

El schmaltz o schmalz és greix processat de pollastre o oca emprat per fregir o untar sobre pa. És popular a la gastronomia jueva, sent usat pels jueus del nord-oest i est d'Europa a qui el cashrut els prohibia fregir carn amb llard de porc, els greixos típics per fregir a la regió, i que no podia obtenir els altres olis de cuina, com el d'oliva o el de sèsam, que havia usat en Orient Mitjà i el Mediterrani. L'engreix d'oques per obtenir més greix va donar com a producte secundari el primer fuagràs europeu.

## Etimologia

שמאַלץ shmalts és la paraula Jiddisch per 'greix de pollastre', estretament relacionat amb l'alemanya Schmalz, 'greix de cuina', ambdós de l'alt alemany mitjà smalz.

## Elaboració

L'elaboració del schmaltz implica tallar els teixits grassos de l'au (pollastre o oca) en trossos petits, fondre el greix i recollir-lo. el schmaltz es pot preparar amb un procés sec, en el qual els trossos es cuinen a baixa temperatura i es remouen, extraient gradualment el greix. També hi ha un procés humit en el qual el greix es fon injectant vapor d'aigua. el schmaltz processat es filtra llavors i es clarifica.
el schmaltz casolà d'estil jueu es fa tallant el greix en trossos petits i fos en una paella a foc baix o moderat, normalment amb ceba. Després d'extreure la majoria del greix, es filtra a un pot amb una estopeta. Els trossos restants cruixents i enfosquits de pell i ceba es coneixen en jiddisch com gribenes.

## Ús

Atès que el procés d'extracció retira l'aigua i les proteïnes, el schmaltz no es fa malbé fàcilment. Pot usar-se fins i tot per conservar carns cuinades si s'envasen en pots hermètics emmagatzemats en un lloc sec i fresc, de forma semblant a le carns confitades.
Sovint el schmaltz té una aroma forta i, per tant, es fa servir en receptes pesades com estofats i rostits. També es pren untat en pa, per al que de vegades s'elabora salat, emprant-se pa integral, que també té un sabor fort.

## Schmaltz vegetarià

Una versió vegetariana (i per tant pareve) de l schmaltz va ser comercialitzada per primera vegada a Sud-àfrica per Debra's sota l'eslògan «Ni tan sols el pollastre pot distingir». El sabor i textura són semblants al de l'autèntic schmaltz de pollastre, però el contingut en greixos saturats és molt menor.

## Referències

* ↑ Bíblia:Levític-07:23
* ↑ Ginor, Michael A. foie gras: A Passion. John Wiley & Sons, 1999, p. 9. ISBN 0-471-29318-0.
* ↑ The Merriam-Webster Dictionary. .mw.com/dictionary/schmaltz schmaltz (en anglès). 11a [Consulta: 9 gener 2007].
* ↑ American Heritage Dictionary of the English Language. Schmalz (en anglès). 4a, 2000.
* ↑ 20schmaltz Parve schmaltz (en anglès).

## Enllaços externs

* Recepta de schmaltz Arxivat 2009-04-17 a Wayback Machine. (anglès)
# Molí de Picabaix (Lleida)

El Molí de Picabaix és una obra de Lleida (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un molí en estat mitjà de conservació. El cos principal té tres pisos i golfes amb coberta a dos aiguavessos de teula àrab de la qual sobresurt la xemeneia. Les obertures es disposen simètricament a la façana, tres en cada pis. Tant els vèrtexs de l'edifici, com la separació entre dos pisos i també al voltant de les finestres, hi ha carreus per assenyalar aquests espais.
El canal i la bassa estan en bastant mal estat de conservació, abunda la vegetació. Un pany de maons disposats en fileres obre l'accés a la bassa. L'obertura és d'arc de mig punt a la manera de plec de llibre.

## Referències

* 1 2 «Molí de Picabaix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 2 agost 2021].
# Flateyjarbók

El Còdex de l'illa de Flatey, (en islandès: Flateyjarbók) és un dels manuscrits medievals islandesos més importants. També és conegut com a GkS 1005 fol, Còdex Flatöiensis o amb el nom anglicitzat Flateyjarbok.

## Descripció

El Còdex de l'illa de Flatey és el manuscrit medieval islandès més gran, es compon de 225 fulls de paper escrits i il·lustrats. Conté la majoria de les sagues dels reis noruecs que es poden trobar en l'Heimskringla, específicament les sagues que tracten sobre Olaf Tryggvason, St. Olaf, Sverre, Hakon el Vell, Magnus el Bo i Harald Hardrada. Hi apareixen amb algunes exageracions i amb detalls addicionals únics (algunes dades molt antigues). També s'hi troba l'única còpia que es conserva del poema èddic Hyndluljód (1394) i alguns contes curts, recollits en el Nornagests þáttr (El llibre de la Norna).

## Continguts

La Flateyjarbók conté els següents textos:
* Geisli - un poema religiós sobre St. Olaf II de Noruega
* Ólafs ríma Haraldssonar - un poema sobre St. Olaf II de Noruega escrit en estil rímur
* Hyndluljóð
* Una peça curta: Gesta Hammaburgensis Ecclesiae Pontificum
* Sigurðar þáttr slefu
* Hversu Noregr byggðist
* Genealogies dels reis noruecs
* Eiríks saga víðförla
* Ólafs saga Tryggvasonar (inclou la Història dels Grenlandesos, la saga faroesa i La saga d'Orkneyinga)
* Ólafs saga helga
* Saga Sverris
* Saga Hákonar Hákonarsonar
* Un arranjament d'Ólafs saga helga per Styrmir Kárason
* Una saga del rei Magnus el Bo, rei Haraldr, el Bon Governant de la Morkinskinna.
* Hemings þáttr Áslákssonar
* Auðunar þáttr vestfirzka
* Sneglu-Halla þáttr
* Halldórs þáttr Snorrasonar
* Þorsteins þáttr forvitna
* Þorsteins þáttr tjaldstæðings
* Blóð-Egils þáttr
* Grœnlendinga þáttr (no s'ha de confondre amb la Història dels Grenlandesos Grœnlendinga saga)
* Játvarðar saga helga - saga del rei Edward
* Flateyjarannáll

## Referències i enllaços externs

* The Árni Magnússon Institute website Arxivat 2005-12-31 a Wayback Machine. (anglès).
* Saganet Arxivat 2007-10-09 a Wayback Machine. (anglès).
* Text i traducció en anglès Arxivat 2006-05-12 a Wayback Machine. per Loptsson d'Eireks þáttr rauða (Tat de l'Eric el Roig) i Grœnlendinga þáttr (Tat dels grenlandesos) del Còdex de l'illa de Flatey.

## Referències

* ↑ Flatey és una illa situada en el nord-oest d'Islàndia. Fa uns dos quilòmetres de llargària per un d'amplària. El topònim significa Illa Plana.