OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Torre dels Gats (Cabanes)

La Torre dels Gats, anomenada també Torre Falcó, se situa en el conegut com "Camí de les Torres", per trobar-se en ell diverses de les torres de sentinella que es troben disperses per la Ribera de Cabanes, així com conduir també a l'ermita fortificada d'Albalat i al Castell d'Albalat, ambdues edificacions a l'àrea de l'antic assentament d'Albalat dels Ànecs, al terme municipal de Cabanes, a la comarca de la Plana Alta.
Pot datar-se als segles XV y xvi Per declaració genèrica està catalogat com a Bé d'interès cultural, amb número d'anotació ministerial RI-51-0010753, i data d'anotació 24 d'abril de 2002.

## Descripció historicoartística

El seu nom es deu, per una banda pel sobrenom dels seus últims propietaris (Els Gats), i per altra pel cognom dels últims propietaris: Falcó.
Al segle xv, es produeix un despoblament de part de la zona del litoral de llevant, però malgrat això, seguien mantenint les zones de cultiu, que a vegades se sentien a la mercè dels pirates, en moltes ocasions, berberescos, que realitzen freqüents incursions a la costa. És per això que es va procedir a la fortificació de moltes de les masies existents en les zones agrícoles, tant costaneres com de zones de l'interior d'escassa població i defensa. Aquesta pot ser, segons l'opinió de molts autors, l'origen d'aquestes torres que es troben a la zona de la Ribera de Cabanes.
Es troba en una zona agrícola, envoltada de fruiters, i presenta una construcció, de fàbrica de maçoneria, adossada a aquesta, i que com en altres casos, és utilitzada com a magatzem agrícola, i que en l'actualitat serveix com punt d'accés a la torre.
Presenta característiques molt similars a les pròximes torres de "Carmelet", "La Sal" i "Del Carmen", situades també en la Ribera de Cabanes. La torre té planta quadrada i tres altures, com totes les altres, i presenta, igual que la resta garites rodones en dues cantonades oposades. A la coberta s'aprecia una espitllera apaïsada. En la façana sud-est es poden veure dues finestres quadrades. La torre és de fàbrica de paredat, que es reforça en les cantonades i els marcs de la porta i finestra amb carreus.

## Referències

* 1 2 «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* 1 2 3 4 5 6 7 8 Pérez-Olagüe, C. «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià - Secció 1a. Béns d'interés cultural». ceice.gva.es. [Consulta: 12 abril 2023].
* ↑ Toni. «TORRE DEL CARMEN o DE MAÑEZ - CABANES - CASTELLÓN» (en castellà). Castillos españoles, 07-05-2023. [Consulta: 12 abril 2023].
* 1 2 3 Ajuntament de Cabanes. «Torre de los Gatos» (en castellà). Arxivat de l'original el 15 maig 2014. [Consulta: 12 abril 2023].
# Peter Wells

Peter Kenneth Wells (nascut el 1965, a Portsmouth), és un jugador i escriptor d'escacs anglès, que té el títol de Gran Mestre des de 1994. Wells ha estat Campió britànic de ràpides els anys 2002, 2003 i 2007.
A la llista d'Elo de la FIDE del juliol de 2015, hi tenia un Elo de 2448 punts, cosa que en feia el jugador número 24 (en actiu) d'Anglaterra. El seu màxim Elo va ser de 2545 punts, a la llista de juliol de 1995 (posició 175 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

El desembre de 1997 va participar, a Groningen, al torneig que determinaria el candidat al títol mundial dins el cicle pel Campionat del món de la FIDE de 1998, però hi tingué una mala actuació, i fou eliminat per Borís Alterman en la primera ronda de matxs eliminatoris (½-1½).

## Llibres

* Wells, Peter. The Scotch Game. Sterling, 1998. ISBN 978-0713484663.
* Wells, Peter. Winning With the Trompowsky. Sterling, 2004. ISBN 978-0713487954.
* Wells, Peter. Grandmaster Secrets – The Caro-Kann. Gambit Publications, 2007. ISBN 978-1904600619.

## Notes i referències

* ↑ «Nota biogràfica de Peter Wells» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 17 octubre 2010].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Anglaterra"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 26 juliol 2015].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Peter Wells «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2014-02-02. [Consulta: 17 octubre 2010].
* ↑ «1st FIDE KO World Chess Championship» (en anglès). Brasilbase. [Consulta: 16 novembre 2011].

## Enllaços externs

* Estimació Elo de Peter Wells a «chessmetrics.com». [Consulta: 17 octubre 2010]. (anglès)
# Els tres desitjos de Cendrellosa

Els tres desitjos de Cendrellosa (títol original en noruec, Tre nøtter til Askepott) és una pel·lícula de fantasia noruega del 2021 basada en la pel·lícula de producció txecoslovaca i alemanya oriental La Ventafocs (1973). S'ha doblat al valencià per a À Punt, amb el castellanisme d'Els tres desitjos de Cenicienta.

## Repartiment

* Astrid Smeplass com la Ventafocs
* Cengiz Al com el príncep
* Ellen Dorrit Petersen com a madrastra
* Ingrid Giæver com a Dora
* Bjørn Sundquist com a Alfred
* Anne Marit Jacobsen com a Rosa
* Nader Khademi com el baró von Snauser
* Kristofer Hivju com el nuvi

## Referències

* ↑ Barraclough, Leo «Sola Boards 'Three Wishes for Cinderella', Starring Pop Star Astrid S». Variety, 17-03-2021 [Consulta: 29 novembre 2023].
* ↑ «Three Wishes for Cinderella: popular Czech fairy tale gets Norwegian remake». Radio Prague, 21-12-2021 [Consulta: 29 novembre 2023].
* ↑ «Els tres desitjos de Cenicienta». À Punt, 06-01-2025. [Consulta: 7 gener 2025].
# Torreta Alonso

La Torreta Alonso és una torre de defensa d'una zona cultivable, al massís del Maestrat, a poca distància de Castelló de la Plana, a la partida del Bovalar, al camí de la Costa del municipi de Castelló de la Plana. Datada al segle xvi, aquesta torre defensiva està per declaració genèrica catalogada com a bé d'interès cultural, amb anotació ministerial número RI-51-0012332, i data d'anotació 1 de 2009, segons consta a la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Generalitat Valenciana.

## Història

Com en moltes de les zones de cultiu de la Plana Alta, els masos en què residien propietaris i treballadors d'aquestes, en reiterades ocasions patien l'atac de lladres, alguns dels quals venien per mar, com els diversos grups de pirates que d'improvís arribaven a les costes mediterrànies. Aquests atacs van fer necessària la fortificació de les masies, per poder oferir refugi no només als que hi vivien, sinó a altres agricultors que estaven escampats a les zones de cultiu. Aquest va haver de ser l'origen de la Torreta d'Alonso, ja que està catalogada com a torre de defensa d'una masia, compartint amb les altres torres de semblant origen les característiques constructives. Podíem dir que la Torreta és una antiga masia de tipologia rural, amb aires castrenses.

## Arquitectura

La torreta, que respon a la tipologia comuna a la zona de torre defensiva de caràcter rural, està caracteritzada per presentar una potent torrassa quadrada coronada amb merlets. Malgrat haver estat destruïdes per realitzar diverses construccions en els seus terrenys, existien dues torres més. Presenta planta rectangular, de murs de fàbrica de maçoneria presentant carreus en els cantons a manera de reforç d'aquests. La coberta presenta teules àrabs.
La façana principal es troba orientada, a l'est i l'accés principal es realitza a través d'una porta amb llinda i brancals de carreus, la qual està centrada en la façana. A més, la façana presenta les finestres dels pisos superiors, una al primer, directament sobre la porta d'entrada i dues en el segon, que són més grans i estan rematades amb arcs rebaixats. Poden apreciar encara restes d'un matacà que va haver d'existir a nivell de la coberta. La torre disposa de petites obertures situades en la resta dels seus paraments.
Com altres torres de la rodalia, com Carmelet, del Carme, o dels Gats, les tres situades a Cabanes, presenta garites rodones en dues de les cantonades oposades.

## Referències

* ↑ URL de la referència: https://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=2535. Data de consulta: 1r gener 2025.
* 1 2 3 4 5 6 7 http://www.cult.gva.es/dgpa/bics/detalles_bics.asp?IdInmueble=1355
* 1 2 3 http://repositori.uji.es/xmlui/bitstream/handle/10234/83459/ariadna-01-02_23.pdf?sequence=1
* 1 2 http://www.castellonturismo.com/cultura/monumentos/torre-alonso Arxivat 2014-05-12 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.elperiodicomediterraneo.com/noticias/castellon/noticias-familia-huguet-red-telefonica-magica-torreta-alonso_658002.html
# Periodonci

El periodonci als teixits que envolten i suporten les dents, constituïts per la geniva, el cement dentari, el lligament periodontal i l'os alveolar. El periodonci és una unitat biofuncional que forma part del sistema masticatori o estomatognàtic.
L'etimologia del terme procedeix del grec peri, que significa «al voltant de», i 'odonto ', «dent».
La periodòncia és l'especialitat odontològica que estudia el periodonci. Un altre nom antic per a aquesta especialitat és "parodoncia". Procedeix del grec per, que significa «al costat de», i odonto, «dent». El nom contemporani per a aquesta especialitat de l'odontologia és periodontologia.

## Teixits components del periodonci

* Geniva
* Lligament periodontal
* Os alveolar
A la geniva s'agrupen teixits especialitzats, com l'epiteli i teixit connectiu. La geniva està coberta per un epiteli escatós estratificat queratinitzat, en el solc gingival es forma una adherència per l'epiteli d'unió (hemidesmosomes) i la làmina basal lúcida i densa o simplement anomenada membrana basal. El teixit connectiu dens de la geniva és principalment de tipus col·lagen, anomenat també làmina pròpia. El lligament periodontal amb feixos de fibres que s'insereixen al cement, el cement dentari que cobreix la porció radicular i l'os alveolar que permet la inserció de fibres principals del lligament periodontal.

## Vegeu també

* Periodòncia
* Periodontitis

## Referències

* ↑ Zerón A. Nova classificació de les malalties periodontals. Rev ADM 2001; 57 (1): 16-19. http://www.medigraphic.com/espanol/e-htms/e-adm/e-od2001/e-od01-1/em-od011d.htm%5BEnllaç+no+actiu%5D

## Enllaços externs

* PERIOBLOG: Classes i articles de Periodòncia
* Dr Agustí Zerón, Coordinador del Postgrau en Periodontologia de la Universitat Intercontinental, Mèxic DF
# Karl Hipfinger

Karl Hipfinger (Viena, 28 d'octubre de 1905 - 20 d'abril de 1984) fou un aixecador austríac que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
Va disputar dues edicions dels Jocs Olímpics: el 1928 i 1932. Sempre en el pes mitjà, destaca la medalla de bronze que guanyà el 1932. Una lesió li va impedir destacar en l'edició de 1928.
Hipfinger va establir vuit rècords del món en pes mitjà i lleuger. Guanyà tres medalles al Campionat d'Europa d'halterofília, una d'or i dues de bronze, i sis campionats nacionals, el 1927 i de 1929 a 1932.

## Referències

* 1 2 «Karl Hipfinger Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 4 desembre 2018].
# Fuyuanita

La fuyuanita és un mineral de la classe dels òxids.

## Característiques

La fuyuanita és un òxid de fórmula química Mg₇Nb₆O₁₈(OH)₈. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes de novembre de l'any 2024, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema trigonal.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «04.CB: Òxids amb proporció metall:oxigen = 2:3, 3:5, i similars, amb cations de mida mitja» juntament amb altres minerals com el corindó, l'hematites o la ilmenita, entre d'altres. Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions del Museu Geològic de la Xina, a Pequín (República Popular de la Xina), amb el número de catàleg: GMCTM2024008, i al museu de geologia de l'institut de geologia i geofísica de l'Acadèmia xinesa de ciències, a Pequín (República Popular de la Xina), amb el número de catàleg: M8239.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit de Bayan Obo, situat al districte miner de Bayan Obo de la localitat de Baotou (Mongòlia Interior, República Popular de la Xina), sent aquest indret l'únic de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Fuyuanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 gener 2025].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 82». European Journal of Mineralogy, 36, 6, 09-12-2024, pàg. 1005–1010. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-1005-2024 [Consulta: 4 gener 2025].
* ↑ «Strunz-mindat (2025) Classification - With medium-sized cations». Mindat. [Consulta: 4 gener 2025].
# Ama Rosa

Ama Rosa va ser un serial radiofònic transmès diàriament a les cinc de la tarda per la Cadena SER i estrenat el 1959, amb guions de Guillermo Sautier Casaseca.

## Argument

El serial narrava les desventures de Rosa Alcázar qui davant la perspectiva d'una presumpta mort imminent, lliura el seu fill acabat de néixer alsDe la Riva, una família acomodada. L'amor d'aquesta mare, finalment, la portarà a col·locar-se com ama de cria de la família i, per tant, guardiana del seu propi fill.

## Quadre d'actors

* Julio Varela (narrador)
* Juana Ginzo (Ama Rosa)
* José Fernando Dicenta (Doctor Beltrán)
* Matilde Conesa

## Versions

El 1960 León Klimovsky roda, sota el mateix títol, la versió cinematogràfica, protagonitzada per Imperio Argentina. Són conegudes a Espanya les peculiars imitacions de Pozí, de fet van ser uns dels motius que el van portar a la fama de la mà de Javier Cárdenas a Crónicas marcianas.

## Referències

* ↑ Guillermo Sautier Casaseca. Ama Rosa. Bruguera, 1981, p. 119–. ISBN 978-84-02-07799-8 [Consulta: 6 febrer 2008].
# Josef Urban

Josef Urban (Bylany (Chrášťany), 17 de juny de 1899 - Praga, 2 de setembre de 1968) va ser un lluitador txecoslovac, especialista en lluita grecoromana, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on fou cinquè en la competició del pes pesant del programa de lluita grecoromana. Quatre anys més tard, als Jocs de Los Angeles, va guanyar la medalla de plata en la mateixa competició.
En el seu palmarès també destaquen tres medalles al Campionat d'Europa del pes pesant de lluita grecoromana, una de plata, el 1926, i dues de bronze, el 1927 i 1928.

## Referències

* 1 2 «Josef Urban Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 29 abril 2019].
# Mas de Mollet (Benifallet)

El mas de Mollet és una masia de Benifallet (Baix Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La masia és emplaçada a la riba dreta de l'Ebre, a la zona coneguda com "els Mollets", un cop travessat el riu Canaletes. L'edifici i les seves dependències estan distribuïdes a banda i banda del camí de carro que condueix a aquesta i altres finques disperses per aquesta zona. A mà esquerra del camí s'hi troben les dependències principals del mas, si bé la façana no dona sobre aquest, sinó que està orientada cap al riu: l'habitatge pròpiament dit, magatzems, part dels estables, un porxo amb l'emparrat, una bassa d'aigua per a regar i un safareig adossat a aquesta, canals de rec, etc., a mà dreta del camí tenim més establies i restes d'una sénia. El mas està deshabitat i en estat més o menys ruïnós segons les dependències: aquelles parts de l'edifici més malmeses són aquelles orientades més a l'est; gairebé totes les cobertes estan enfonsades i només resten aixecades les parets. Per contra, els camps de tarongers demostren que els propietaris s'ocupen de les terres.
Els materials emprats en la construcció del mas són la pedra (carreus regulars i irregulars), totxos, morter i fusta.

## Referències

* 1 2 «Mas de Mollet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Mas de Mollet». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Adenoma adrenocortical

Un adenoma suprarenal o adenoma adrenocortical es descriu comunament com una neoplàsia benigna que sorgeix de les cèl·lules que formen l'escorça suprarenal. Com la majoria dels adenomes, l'adenoma adrenocortical es considera un tumor benigne ja que la majoria d'ells no funcionen i són asimptomàtics. Els adenomes suprarenals es classifiquen com a trastorns independents de l'ACTH, i s'associen habitualment amb afeccions relacionades amb l'hiperadrenalisme com la síndrome de Cushing (hipercortisolisme) o la síndrome de Conn (hiperaldosteronisme), que també es coneix com aldosteronisme primari. En A més, els informes de casos recents donen suport encara més a l'afiliació dels adenomes adrenocorticals amb hiperandrogenisme que poden causar hirsutisme hiperandrogènic en dones.
La "síndrome de Cushing" difereix. de la "malaltia de Cushing" tot i que ambdues condicions són induïdes per l'hipercortisolisme. El terme "malaltia de Cushing" es refereix específicament a "hipercortisolisme secundari" classificat com "síndrome de Cushing ACTH-dependent" causat per l'adenoma hipofisari. En canvi, la "síndrome de Cushing" es refereix específicament a "hipercortisolisme primari" classificat com "síndrome de Cushing 'independent de l'ACTH" causat per adenomes adrenocorticals.

## Referències

* ↑ «Definition: adrenocortical adenoma from Online Medical Dictionary».
* ↑ LaVoie, Melanie; Constantinides, Vasilis; Robin, Noel; Kyriacou, Angelos «Florid hyperandrogenism due to a benign adrenocortical adenoma». BMJ Case Reports, vol. 2018, 30-07-2018, pàg. bcr-2018-224804. DOI: 10.1136/bcr-2018-224804. PMC: 6067132. PMID: 30061126.
# Andreu Bessier

Andreu Bessier, Bassier, Besier o Besies – el seu cognom podria assenyalar un origen francès- fou un organista que apareix de forma alternada amb Joan Coll en l'exercici de l'organistia a la Basílica de Santa Maria d'Igualada entre 1586 i 1590.
Un rebut de 1586 acredita que el notari Gabriel Forn pagà 3 lliures «a mº Andreu Besieys mestre de orgue en paga porrata del salari se li done per sonar l'orgue de dita vila que són 10 ll per any […]». Un rebut del 12 de febrer de 1587 l'anomena «mestre del orga» i un altre de l'11 de setembre especifica que es paguen 2 lliures «a mº Andreu Bassier organista y son a compliment de las deu lliuras de la conducta li a promesas la Universitat per rahó de sonar l'orga».
Andreu Bessier reaparegué de nou a principis de 1588 i es va mantenir en l'exercici del càrrec fins al 1590. En el rebut de l'abril de 1589 es considera «a mº Andreu Bessier organiste del orgue de la iglesia de la present vila» i se li satisferen «x ll per son salari de la conducta de tot lo present y corrent any». Del seu sou anual de 12 lliures i 10 sous se li retenien 2 lliures i 10 sous «per ajuda del lloguer de la casa», la qual cosa sembla confirmar l'estabilitat de la seva residència a Igualada i, per tant, del seu càrrec. En els rebuts del 27 de febrer i del 3 d'agost de 1590 hi segueix figurant «mº Andreu Besier organiste de dita vila», amb els mateixos termes i sou.
Pel que fa a la seva obra no n'ha conservat cap testimoni compositiu.

## Referències

* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria; Romeu i Solà, Anna. «LA MÚSICA A SANTA MARIA D'IGUALADA». [Bellaterra] : Universitat Autònoma de Barcelona, Servei de Publicacions, 2016. [Consulta: 17 novembre 2020].
# Font de la Baga del Coll

La Font de la Baga del Coll és una surgència del terme municipal de Monistrol de Calders, al Moianès.
Està situada a 475 metres d'altitud, a la Baga del Coll.

## Bibliografia

* Erill i Pinyot, Gustau; Gual i Purtí, Jordi. Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. , DL. B-54.339/2006
* Perarnau i Llorens, Jaume. Monistrol de Calders: la seva història i el seu patrimoni. Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. ISBN 9788460614609.
# Cirò

Cirò és una localitat d'Itàlia de la província de Crotona, regió de Calabria, amb 2.534 habitants el 2021.

## Persones il·lustres

* Nicodemo Gentile, advocat, escriptor i personalitat televisiva

## Referències

* ↑ Població a 1 de gener de 2021
# Torre de la Granadella

La Torre de la Granadella és una torre de Camarles (Baix Ebre) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

És una torre de planta quadrangular al costat de la casa dels Jordà (del segle XIX) i una església (segle XIX-XX). Fa uns 16 metres d'alçada. Consta de planta baixa i tres pisos i és rematada amb un terrat. Al nivell de la segona planta, el mur que toca les altres edificacions està foradat per fer un pas de comunicació i es va construir una escala d'obra que va suposar la reducció de les estances i enderrocar part dels sostres.
Originàriament l'accés a la torre es feia per una porta, encara visible, situada al primer pis; és d'arc de mig punt adovellada. Més endavant es va obrir una altra porta, molt semblant a l'anterior, a la planta baixa; uns graons porten a aquesta porta.
La planta baixa està coberta amb volta de pedra. En tota la torre s'obren algunes espitlleres i finestres petites. Les parets estan fetes de carreus de pedra poc desbastades excepte els angles que són fets amb carreus més grans i treballats; els darrers dos metres estan fets amb un aparell constructiu molt irregular així que possiblement va ser afegit amb posterioritat.
L'església que hi ha enganxada a la torre és d'una sola nau amb contraforts a l'exterior i la teulada a dues aigües. La casa principal és de planta quadrada, i consta de planta baixa i pis i està totalment feta de pedra.

## Història

La primera menció del terme de Granadella és de gener del 1153. Un any després, el comte de Barcelona Ramon Berenguer IV donà la Granadella al bisbe Gaufred i als canonges de Santa Maria de Tortosa. El 25 d'octubre de 1163, els Montcada lliuraren els drets que tenien a la Granadella al bisbe i als canonges de Tortosa.
La documentació medieval esmenta indistintament el castell i la torre de la Granadella, la qual cosa crea confusió sobre el que realment va ser.
Al segle xiv, la Granadella restà vinculada a la casa Jordà de Tortosa, fins al segle xix que passà al marquès de la Roca.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Torre de la Granadella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Torre de la Granadella». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.