OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Elisabeth Jerichau-Baumann

Anna Maria Elisabeth Lisinska Jerichau-Baumann (Varsòvia 21 de novembre de 1819 – Copenhaguen 11 de juliol de 1881) va ser una pintora polonesa-danesa. La seva obra més coneguda és Mare Dinamarca, de 1851.

## Vida i obra

Va néixer a Polònia, però va marxar del país als 19 anys. Després de passar una temporada a Alemanya, on va estudiar a l'Acadèmia d'Arts de Düsseldorf, es va instal·lar a Roma en 1845. Allí va conèixer a l'escultor danès Jens Adolf Jerichau, amb qui es va casar en 1846. Van tornar al seu país tres anys després.
Jerichau-Baumann va ser una retratista prolífica. El retrat de Johanne Louise Heiberg, de 1852, i l'oli històric Un guerrer danès ferit, de 1865, es troben a la Galeria Nacional de Dinamarca. Després de viatjar per l'Àfrica del Nord i Turquia també va pintar diverses peces orientalistes de dones i harems.
Va ser poc reconeguda a Dinamarca, i de fet la seva fama va ser major a l'estranger, amb exposicions en diferents ciutats europees. En Memòries de la meva joventut, de 1874, i en Imatges variades de viatges (1881), explica la seva vida com a dona i artista.

## Bibliografia

* Kongernessamling.dk Biografia de Jerichau-Baumann. Consultat el 7 d'agost de 2015.
# Kirchberg (Luxemburg)

Kirchberg (en luxemburguès: Kierchbierg) és un dels 24 barris de la ciutat de Luxemburg. El 2014 tenia 4.791 habitants. Consisteix en un altiplà situat en la part nord-est de la ciutat, ara és el cor de la banca internacional i financera del país. Està connectat amb el centre pel Pont Gran Duquessa Charlotte —conegut com el «pont vermell»– pel color de l'òxid que cobreix el pont que s'estén per la vall del riu Alzette.

## Història

El 1960, la junta directiva de Kirchberg va acollir els primers edificis de les institucions europees instal·lades a Luxemburg: Tribunal de Justícia de les Comunitats Europees -ara Tribunal de Justícia de la Unió Europea-, Tribunal de Comptes Europeu, Secretaria del Parlament Europeu, Banc Europeu d'Inversions (BEI), Eurostat, etc.
Des de finals de la dècada de 1980, sota el lideratge del Fonds d'urbanisation et d'aménagement du Plateau de Kirchberg i recolzat per un dinàmic sector bancari, la zona ha experimentat un renaixement i s'ha obert a noves activitats. Ara és una zona residencial, cultural -amb la Filharmònica i el Museu d'Art Modern Gran Duc Joan dissenyat per Ieoh Ming Pei- però principalment institucional i empresarial -institucions europees, bancs, institucions financeres i de serveis són molt nombrosos-.
Kirchberg és també una zona d'oci. Instal·lacions poliesportives i una piscina olímpica -tots agrupats sota el nom de D'Coque - ho converteixen en el complex esportiu més gran i important del país. Utopolis és un multicinema amb deu sales i va ser el primer a Europa equipat per a la projecció digital en totes les sales. El grup del centre comercial Auchan, al cor del barri, és un dels més grossos del país.

## Transport

L'àrea es troba a prop de l'aeroport de Luxemburg. Moltes línies d'autobús connecten el centre de la ciutat de Luxemburg i pobles dels voltants.

## Referències

* ↑ «Statistiques sur la Villa de Luxembourg. Etat de la population 2014. Kirchberg» (PDF) (en francès) p. 37-38. Ville de Luxembuourg. [Consulta: 18 agost 2015].
* ↑ «Fonds d'urbanisation et d'aménagement du Plateau de Kirchberg. Kirchberg Online» (en francès). [Consulta: 18 agost 2015].

# Vegeu també =

* Barris de la Ciutat de Luxemburg
# 1695
## Esdeveniments
### Resta del món

* Guerra entre Rússia i Turquia.
* Impost sobre la finestra a Anglaterra, que fa que nombrosos botiguers les tapiïn.

## Naixements
### Resta del món

* 11 de febrer, Nancy: Françoise de Graffigny, novel·lista, dramaturga i salonnière francesa (m. 1758).
* 26 d'agost, Estrasburgː Marie-Anne-Catherine Quinault, actriu francesa del teatre barroc i compositora.

## Necrològiques
### Resta del món

* 13 d'abril - Jean de La Fontaine.
* 17 d'abril - Ciutat de Mèxic: Sor Juana Inés de la Cruz, religiosa jerònima i escriptora mexicana (n. 1651).
* 8 de juliol - l'Haia, Països Baixos: Christiaan Huygens, matemàtic, físic i astrònom neerlandès (n. 1629).
* 21 de novembre - Henry Purcell, compositor anglès.

## Referències

* ↑ «Grafigny, Mme de (Françoise d'Issembourg d'Happoncourt), 1695-1758 | Archives at Yale» (en anglès). Archives at Yale. [Consulta: 29 desembre 2024].
* ↑ Anthony, James R. «Quinault, Marie-Anne-Catherine» (en anglès). Oxford Music Online. Oxford University Press. [Consulta: 2 juliol 2020].
* ↑ «17 d'abril de 1695 - Muere la poetisa y escritora Sor Juana Inés de la Cruz». Universidad de Guadalajara. Red Universitaria de Jalisco. Arxivat de l'original el 2020-06-04. [Consulta: 19 abril 2020].
* ↑ Larousse, Éditions. «Encyclopédie Larousse en ligne - Christiaan Huygens» (en francès). [Consulta: 11 juliol 2020].
# Cigne de coll negre

El cigne de coll negre(Cygnus melancoryphus) és un ocell de la família dels anàtids, de plomatge blanc amb el cap i el coll negres, propi de l'Amèrica del Sud. Són aquàtics, excel·lents nedadors i voladors, molt elegants quan neden, però de caminar feixuc, amb el coll llarg i flexible.
La seva alimentació és herbívora. Solen fer de 4 a 8 ous que tarden a incubar de 34 a 37 dies. El seu pes oscil·la entre els 3,5 i els 6,7 kg. Entre les peculiaritats d'aquest cigne es pot destacar el seu comportament reproductor, en colònies i que no té una època determinada, sinó que pot criar en qualsevol moment que les condicions ambientals li siguin favorables.

## Taxonomia

De vegades ha estat ubicat al monotípic gènere Sthenelides Stejneger 1884.

## Referències

* ↑ El cigne de coll negre. Zoo de Barcelona. https://zoobarcelona.cat/ca/animals/cigne-de-coll-negre
# Mainà d'Enggano

El Mainà d'Enggano (Gracula enganensis) és un ocell de la família dels estúrnids (Sturnidae). És endèmic de l'illa Enggano, al sud-oest de Sumatra.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 10.1, gener 2020) aquest tàxon tindria la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), el consideren encara una subespècie del mainà religiós (Gracula religiosa enganensis). És pràcticament idèntic al mainà religiós, tot i que més petit (27 cm) i els rangs de distribució d'amdós taxons no es superposen.

## Referències

* ↑ «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* 1 2 3 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 677. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ Feare, Chris; Craig, Adrian. Starlings and Mynas. Princeton University Press, 1999. ISBN 0-7136-3961-X.
* ↑ «Enggano Myna» (en anglès). eBird. [Consulta: 10 desembre 2021].
# Mainà de les Sula

El mainà de les Sula (Streptocitta albertinae) és un ocell de la família dels estúrnids (Sturnidae). És endèmic de les illes Sula, a Indonèsia. Els seus hàbitats són els pantans, matollars i boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de les terres baixes, les terres llaurades i els boscos molt degradats. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «mainà de les Sula». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 677. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Bare-eyed Myna. Streptocitta albertinae» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 29 agost 2022].
# Mainà tricolor

El mainà tricolor (Acridotheres melanopterus tricolor; syn: Acridotheres tricolor) és un tàxon d'ocell de la família dels estúrnids (Sturnidae), endèmic del sud-est de Java. El seus hàbitats són les sabanes, els matollars subtropicals i tropicals secs i humits, els boscos tropicals i subtropicals de frondoses secs, les tarres llaurables i les pastures. El seu estat de conservació es considera en perill d'extinció.

## Taxonomia

Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon tindria la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 10.1, gener 2020), el consideren encara una subespècie del mainà alanegre (Acridotheres melanopterus tricolor torquata).
El Mainà tricolor és semblant al mainà alanegre però té el dors gris i les ales encara més negres.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «mainà tricolor». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* 1 2 «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 17 octubre 2022].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 673. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Black-winged Myna. Acridotheres melanopterus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ Craig, Adrian; Feare, Chris. «Family Sturnidae (Starlings)». A: del Hoyo, Josep. Handbook of the Birds of the World. Volume 14: Bush-shrikes to Old World Sparrows. Barcelona: Lynx Edicions, 2009, p. 736. ISBN 978-84-96553-50-7.
# Talltendre

Talltendre és una entitat de població del municipi cerdà de Bellver de Cerdanya. El 2007 tenia 4 habitants. Ordèn, situat a 1580 metres d'altitud, formava part de l'antic municipi de Talltendre.

## Llocs d'interès

* Església romànica de Sant Iscle i Santa Victòria de Talltendre.

## Referències

* ↑ «Talltendre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Talltendre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Cistícola costanera

La cistícola costanera (Cisticola haematocephalus) és una espècie d'ocell passeriforme de la família Cisticolidae.

## Hàbitat i distribució

Aquesta espècie és pròpia de les planícies costeres d'Àfrica oriental, entre els 5°N i 10°S (el sud de Somàlia i el nord-est de Tanzània).
L'hàbitat natural són los herbassars tropicals humits o estacionalment inundables i els aiguamolls.

## Taxonomia

Fou descrit científicament en 1868 per l'ornitòleg alemany Jean Cabanis.
Anteriorment fou considerada una subespècie de la cistícola ala-rogenca (Cisticola galactotes), però ara se les consideren espècies separades. No se li reconeixen subespècies diferenciades.

## Referències

* ↑ «Cistícola costanera». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 03/12/2022(català)
* 1 2 «Coastal Cisticola (Cisticola haematocephalus)» (en anglès). Barcelona: Lynx Edicions. [Consulta: 21 agost 2017].
* ↑ Fitxa a Avibase.
* ↑ Gill, F.; Donsker, D. «IOC World Bird List (v 7.3)», 2017. DOI: 10.14344/IOC.ML.7.3. [Consulta: 21 agost 2017].
# Cistícola de capell rogenc

La cistícola de capell rogenc (Cisticola fulvicapilla) és una espècie d'ocell passeriforme de la família Cisticolidae pròpia de l'Àfrica austral.

## Descripció

La cistícola de capell rogenc és un ocell petit, d'uns 11 cm de llarg, de coloració discreta, però sorollós. La cua és més llarga que la d'altres espècies del gènere Cisticola. El plomatge de les parts superiors és de tons marró grisencs, mentre que les parts inferiors són de color camussa. En el plomatge només destaca el color vermellós uniforme de la part superior del cap (pili, front i clatell). El bec és punxegut i lleugerament corbat cap avall. Les potes són rosades. L'iris dels ulls és de color bru. Tots dos sexes són d'aspecte semblant, però els joves són més groguencs.
La subespècie més meridional, de la Província Cap Occidental, té les parts inferiors grises, cosa que la diferència d'altres cistícoles de la zona.
La crida és un repetitiu i penetrant wiip wiip wiip. La crida d'alarma consisteix en un alt tictictictic, com el so que es produeix en esgarrapar les pues d'una pinta pel cabell.

## Hàbitat i distribució

És un ocell sedentari de gran part d'Àfrica austral, des de Gabon i el sud de la República Democràtica del Congo i de Tanzània fins a l'est i el sud de Sud-àfrica.
La cistícola de capell rogenc és un ocell comú d'hàbitats arbrats oberts, com les sabanes. Evita els boscos densos i les zones més àrides.

## Comportament

Generalment sol albirar-se en parelles o en solitari entre els arbustos o l'herba de la base dels arbres a la recerca de petits insectes per alimentar-se.
Construeix un niu d'herba seca en forma de bola amb una entrada lateral i refolrat amb teranyines i l'interior folrat de borrissols vegetals. Situa el niu a prop del terra, entre un arbust espinós o dins una mata densa d'herba. A Sud-àfrica cria principalment entre setembre i març.

## Referències

* ↑ «Cistícola de capell rogenc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 06/12/2022(català)
# Cistícola dels dambos

La cistícola del dambos (Cisticola dambo) és una espècie d'ocell passeriforme de la família Cisticolidae pròpia del sud de l'Àfrica central.

## Hàbitat i distribució

L'hàbitat natural son els herbassars tropicals humits i les zones baixes estacionalment inundables.
Es troba a Angola, el Gabon, el sud de la República Democràtica del Congo i Zàmbia.

## Referències

* ↑ «Cistícola dels dambos». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 08/12/2022(català)
# Cistícola capdaurada

La cistícola capdaurada (Cisticola exilis) és una espècie d'ocell passeriforme de la família Cisticolidae pròpia de la regió indomalaia i Australàsia.

## Descripció

Fora de l'època reproductiva és molt semblant al Trist, amb el plomatge de les parts superiors de tons marrons amb vetejat fosc i parts inferiors blanquinoses i costats color camussa. Però a l'època de cria els mascles adquireixen plomatge de color groc ataronjat intens al cap, la gola i el pit i les cues es fan més curtes que al plomatge hivernal.

## Distribució i hàbitat

S'estén per gran part de la regió indomalaia i Austràlia, des del subcontinent indi al sud de la Xina, l'arxipèlag malai, Nova Guinea i Austràlia.
L'hàbitat natural són els herbassars al voltant dels aiguamolls i canyissars.

## Comportament

El niu és una bola d'herba entreteixida amb teranyines amb una entrada lateral.

## Referències

* ↑ «Cistícola capdaurada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 08/12/2022(català)
# Prínia muntanyenca

La prínia muntanyenca (Prinia superciliaris) és una espècie d'ocell passeriforme del gènere prinia que pertany a la família Cisticolidae pròpia del sud-est asiàtic.
Anteriorment es considerava coespecífica de la prínia gorjanegra.

## Distribució

Es troba distribuïda per les muntanyes des del nord-est de l'Índia i l'est de Myanmar fins al sud de la Xina, Indoxina, la península malaia i l'oest de Sumatra.

## Referències

* ↑ «Prínia muntanyenca». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 23/12/2022(català)
* ↑ «Grassbirds, Donacobius, tetrakas, cisticolas, allies – IOC World Bird List» (en anglès americà). [Consulta: 24 desembre 2022].
# Prínia ventreclara

La prínia ventreclara o prínia mosquitera (Phyllolais pulchella) és una espècie d'ocell passeriforme i pertany a la família Cisticolidae. És pròpia de l'Àfrica oriental i Central. És l'única espècie del gènere Phyllolais.

## Distribució i hàbitat

Se la troba al Camerun, República Centreafricana, Txad, República Democràtica del Congo, Eritrea, Etiòpia, Kenya, Nigèria, Ruanda, Sudan, Tanzània i Uganda. L'hàbitat natural són els boscos secs tropicals, la sabana seca, i les zones d'arbustos secs tropicals.
És un ocell petit de color clar que habita a la sabana i boscos d'acàcia. Té especial preferència per l'Acacia xanthophloea i l'Acacia abyssinica i sovint se la veu alimentant-se entre les branques formant parelles o petits grups. És poc conspícua als seus hàbitats però sovint se la pot observar alimentant-se en esbarts mixtes juntament amb altres espècies.

## Referències

* ↑ «Prínia ventreclara». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 02/01/2023(català)
* ↑ «Master Lists – IOC World Bird List» (en anglès americà). [Consulta: 31 desembre 2022].
* ↑ «ITIS - Report: Phyllolais» (en anglès). ITIS. [Consulta: 15 gener 2023].
* ↑ «Phyllolais pulchella» (en anglès), 16-07-2010. Arxivat de l'original el 2010-07-16. [Consulta: 15 gener 2023]. «Arxiu web»

## Bibliografia

* Ryan, Peter (2006). Family Cisticolidae (Cisticolas and allies). pp. 378–492 in del Hoyo J., Elliott A. & Christie D.A. (2006) Handbook of the Birds of the World. Volume 11. Old World Flycatchers to Old World Warblers Lynx Edicions, Barcelona ISBN 978-84-96553-06-4
# Serrat de Sanaüja

El Serrat de Sanaüja és una muntanya de 1.392 metres que es troba al municipi de la Vansa i Fórnols, a la comarca de l'Alt Urgell.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serrat de Pelasquenes

El Serrat de Pelasquenes és una serra situada entre els municipis de Montclar i de Viver i Serrateix a la comarca del Berguedà, amb una elevació màxima de 677 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Canal de la Basseta

La Canal de la Basseta és una canal del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori que havia estat de l'antiga caseria dels Masos de la Coma.
Està situada a llevant dels Masos de la Coma, a l'extrem oriental de la Coma d'Orient. És a llevant de la Canal de la Llenasca, al nord de la Canal de la Torreta.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Universitat de Ljubljana

La Universitat de Ljubljana (en eslovè Univerza v Ljubljani) és la més antiga i la més important universitat d'Eslovènia amb aproximadament 63.000 estudiants. És situada a la capital del país, Ljubljana.
Disposa de 22 facultats, 3 acadèmies d'art i un col·legi universitari. Hi treballen uns 4.000 professors, entre personal docent i investigador, ajudats de 900 treballadors tècnics i administratius.
La Universitat va ser fundada el 1919 sobre la base de segles de tradició en educació. Durant molt de temps va ser l'única universitat eslovena, fins que en els anys 80 va obrir les portes la Universitat de Maribor; el 2003 ho va fer la tercera, la Universitat del Litoral, a Koper.
L'oficina central de la universitat i la majoria d'escoles se situen al centre de Ljubljana. Uns quants edificis més nous i moderns de la Universitat de Ljubljana s'han traslladat a la rodalia de la ciutat. La universitat és cèlebre pels seus programes d'estudi de qualitat. Més de la meitat dels programes d'estudi durant l'any acadèmic de 2007/2008 s'oferiren d'acord amb la Declaració de Bolonya.

## Enllaços externs

* (anglès)(eslovè)Universitat de Ljubljana
# Moderna Museet

El Moderna Museet és el museu d'art modern d'Estocolm. És un museu situat sobre l'illa de Skeppsholmen al centre d'Estocolm, a Suècia. Va obrir les portes el 1958. Alberga obres d'art contemporani suec i internacional, entre les quals hi ha obres de Picasso, Dali, i d'altres genis de l'art modern. El restaurant del museu també s'ha de tenir en compte gràcies a la seva excepcional localització.
La col·lecció permanent del museu té accés gratuït per a menors de 18 anys, i costa 80kr i 60kr a preu reduït, mentre que les exposicions temporals requereixen un dret d'entrada.
El 1993, hi van ser robades sis obres de Picasso i dues de Braque d'un valor total de més de 60 milions d'euros. Aquest robatori va inspirar la trama de la pel·lícula Rififi (en francès Du rififi chez les hommes). Només tres obres de Picasso van ser recuperades. L'edifici que alberga actualment el museu va ser construït entre 1994 i 1998, i dissenyat per l'arquitecte Rafael Moneo.

## Vegeu també

* Cap de pagès català, obra de Joan Miró conservada al museu.

## Enllaços externs

* (anglès) Web oficial
# Museu d'Art Contemporani d'Eivissa

El Museu d'Art Contemporani d'Eivissa, també conegut com a MACE va inaugurar-se el 1964. Va obrir les portes de nou el 27 d'abril de 2012, després d'haver estat tancat durant més de 5 anys per remodelar-ho. Està ubicat a la Ronda Narcís Puget, s/n, d'Eivissa. La seva titularitat és municipal i gestiona mitjançant un patronat.

## Edifici

El museu està ubicat en un edifici que data de 1727, situat a la zona de Dalt Vila. Després de la remodelació, el museu disposa de 3 altures, una planta baixa i dues plantes sota terra. Disposa d'un saló d'actes, una botiga i un centre de lectura i documentació.

## Història

La creació del museu està relacionada a la Biennal d'Eivissa, creada el 1964. Entre 1976 i 1979 Marie-Claire Uberquoi en fou la seva directora artística.
Entre el 2007 i el 2012 el museu va estar tancat per ampliar i remodelar l'espai. El cost de les obres va ascendir a 4 milions d'euros, dels quals el Ministeri de Cultura va pagar 2,3 Milions i el Consorci Eivissa Patrimoni de la Humanitat la resta.
Durant les obres de remodelació es van trobar unes restes arqueològiques que daten del segle vii aC, les més antigues trobades a Eivissa, i per això es va decidir dedicar-los un espai dins del nou museu.
Es va reinaugurar el 27 d'abril de 2012 amb una exposició de Miquel Barceló i Barry Flanagan, a més d'una selecció d'obres del fons de la col·lecció.

## Col·lecció

La col·lecció permanent del museu és un recull d'art contemporani fet a les illes durant els anys 60 del segle xx, amb obres d'artistes de diverses procedències. Dins d'aquesta col·lecció destaca una interessant col·lecció de cartells de l'extinta galeria de Carl van der Voort, procedents de la donació feta per ell mateix l'any 1997 al museu.
També disposa d'una col·lecció de gravats provinent del certamen Ibizagrafic centrat en les tècniques tradicionals d'estampació i la seva relació amb les noves tecnologies.

## Referències

* ↑ Ros, CristinaE «Entrevista a Elena Ruiz». Diari Ara.
* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Museu d'Art Contemporani d'Eivissa
* ↑ El Museu al web de l'Ajuntament d'Eivissa
* ↑ «El nou Museu d'Art Contemporani d'Eivissa obrirà el 27 d'abril». Arxivat de l'original el 2020-06-21. [Consulta: 5 abril 2012].
* ↑ Gálvez Cardona, Sandra títol=Voort, Carl van der Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera [Consulta: 28 gener 2017].

## Bibliografia

* Museu d'Art Contemporani d'Eivissa Arxivat 2009-12-17 a Wayback Machine., Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera

## Enllaços externs

* Portal web del MACE
* Estatuts del museu Arxivat 2012-06-28 a Wayback Machine. PDF