OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aigües encantades

Aigües encantades és una obra de teatre escrita per Joan Puig i Ferreter, l'any 1907, que s'inscriu en el context dels drames d'idees i passions del Modernisme.
L'autor reflecteix la lluita de la llibertat individual d'una persona davant la massa, i l'esforç per desfer-se dels lligams atàvics en què està atrapada i que la mantenen unida a la tradició. Els personatges principals –Cecília, filla d'un cacic local i estudiant de magisteri, i el Foraster, enginyer amic seu que ha vingut de la ciutat– lluiten contra la ignorància de la gent del poble. Vergés, el mestre del poble i enamorat de Cecília, a mig camí entre el progrés i l'endarreriment, sucumbeix davant 'la poètica de la tradició'.
L'autor posa en joc en aquesta obra una dicotomia, l'enfrontament entre els ideals moderns i la tradició, entre la ignorància i l'estudi, entre la fe i la ciència, entre el camp –endarrerit aleshores– i la ciutat. La massa, dominada per la superstició, és capaç encara de frenar els intents individuals d'uns personatges que busquen el progrés científic, social i espiritual. En aquest sentit, l'obra exposa també l'enfrontament modernista entre l'artista i la societat.
Sou tots aigües mortes, aigües encantades per tota l'eternitat (Acte II) són les últimes paraules que pronuncia el Foraster abans de marxar, dirigint-se als habitants del poble, que no volen progressar i es queden, per sempre, estancats en la tradició. L'àguila deixa el galliner, per sempre…(Acte III), diu Cecília a Vergés, per explicar amb aquesta metàfora que ell havia fet servir abans que ella ja ha trencat els últims lligams que la unien amb el poble, i se n'anirà per sempre, fugint de la ignorància i el fanatisme. I encara, mentre li dona la mà per acomiadar-se'n, somrient, hi afegeix: Vostè quedi's entre les aigües encantades... (Acte III)

## Repartiment de l'estrena

Aigües encantades es va estrenar al teatre Romea de Barcelona, la vetlla del 22 de març de 1908, amb el següent repartiment:
* Pere Amat: Jaume Borràs.
* Juliana: Adela Clemente.
* Cecília: Margarida Xirgu.
* Vergés: Ramon Tor.
* Mossèn Gregori: Modest Santolària.
* Un foraster: Joaquim Vinyas.
* Joan Gatell: Vicent Daroqui.
* Trinitat: Montserrat Faura.
* Romanill: Enric Casals.
* Bràulia: Pilar Forest.
* Senyor Vicenç: Capdevila (fil).
* Bartomeu: Salvador Carrera.
* Manso: Miquel Sirvent.
* Direcció escènica de Jaume Borràs.

## Referències

* ↑ «Aigües encantades (1908)». LletrA. [Consulta: maig 2020].
* ↑ Fàbregas, Xavier. Teatre català d'agitació política. Barcelona. Ed. 62, 1969, p. 229-230.
* ↑ «Joan Puig i Ferreter: "Aigües encantades"». Quin drama!. [Consulta: 6 maig 2020].
* ↑ «Joan Puig i Ferreter, 1882-1956. Aigües encantades». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana. AELC. [Consulta: 6 maig 2020].
# Kushari

Kushari o koshari (àrab egipci: كشرى, koxarī, prounciat /ˈkoʃæɾi/) és un plat egipci creat originàriament al segle xix, a base d'arròs, macarrons i llenties, tot barrejat i condimentat amb suc de tomàquet amb espècies i vinagre d'all, i guarnit amb cigrons i ceba fregida cruixent. És opcional afegir un rajolí de suc d'all, vinagre d'all o salsa picant.

## Història

El kushari es va originar a mitjans del segle xix, durant un temps en què Egipte era un país multicultural enmig d'un boom econòmic. Va ser inventat com un plat vegetarià, fet amb cebes fregides, llenties, arròs, macarrons i suc de llimona. En certa manera, està relacionat amb la cuina italiana i amb un plat de l'Índia fet amb arròs i llenties, el khichdi, però el plat egipci té més ingredients i sabors, especialment la salsa egípcia local, que li dona un gust molt característic del plat. Alguns creuen que va ser fet per primer cop durant l'ocupació britànica d'Egipte. Al llarg del temps, el plat ha passat de ser menjat pels soldats egipcis a ser menjat pels ciutadans egipcis. Inicialment el kushari se solia vendre pel carrer, en carros de menjar, i només després va ser introduït als restaurants.
El plat és molt popular entre els treballadors i els obrers. Es pot preparar a casa, i també es pot trobar en bars de carretera i restaurants per tot Egipte; alguns restaurants estan especialitzats en el kushari fins al punt d'excloure la resta de plats, mentre d'altres el tenen com un plat entre d'altres. De la manera com es prepara tradicionalment, el kushari no conté cap producte d'origen animal i, per tant, es considera un menjar vegà, sempre que es prepari amb oli vegetal.

## Referències

* ↑ «yahoo- maktoob CNBC». Arxivat de l'original el 2014-11-13. [Consulta: 12 juliol 2019].
* ↑ «Cheap, healthy and oh so tasty: the best kushari in Cairo». The Guardian, 06-03-2016.
* ↑ «Kushari recipe». Whats4eats.com. [Consulta: 17 febrer 2013].

## Enllaços externs

* Elaboració de Kushari egipci amb fotos pas per pas de Food Lover
* Article sobre la cuina vegeteriana egípcia
* Diari d'un viatger sobre el Kushari a El Caire
# Església de Sant Julià de Cabrera

Església de Sant Julià de Cabrera és una església amb elements romànics del municipi de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església d'una sola nau, amb l'absis orientat a llevant i el portal situat a ponent. La façana principal és simètrica respecta un eix i presenta campanar d'espadanya amb obertures de mig punt, un òcul i un portal dovellat i esculturat a la planta. Els laterals estan rodejats per la rectoria, al sector N, i una ampliació de la primitiva església al sector S. A la capçalera es fan visibles dos absis, un dels quals manté les característiques d'arcuacions cegues, lesenes llombardes i finestra d'esqueixada. Les diverses etapes constructives de l'edifici són visibles a través de l'estil o sobretot l'aparell constructiu: pedra basta i carreus.

## Història

Església romànica esmentada ja el 1050, que va ser modificada després dels terratrèmols de 1428. De l'obra primitiva en queden tan sols els dos absis, ja que el portal fou reconstruït el 1567. Des de segles enrere és parròquia independent amb terme eclesiàstic propi, i per tant, no és sufragània de cap altra. Civilment depèn del municipi de l'Esquirol. El fogatge de l'11 d'octubre de 1553 que va portar terme Bertomeu Bertrana ens diu que hi havien 8 focs.

## Referències

* 1 2 «Església de Sant Julià de Cabrera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Campionat de la CFU

El Campionat de la CFU, també anomenat Copa de les Nacions de la CFU, fou la principal competició de seleccions entre els membres de la Caribbean Football Union. Es disputà entre 1978 i 1988. Fou la competició predecessora del Copa del Carib de futbol.
Resum del campionats de la CONCACAF:
| Amèrica del Nord | Amèrica Central i Carib | Amèrica Central i Carib |
| Campionat de la NAFC (1947-1949) | Campionat de la CCCF (1941-1961) | Campionat de la CCCF (1941-1961) |
| Campionat de la CONCACAF (1963-1971) |||
| Fase de Classificació de la Copa del Món (1973-1989) |||
| Copa d'Or de la CONCACAF (1991-avui) |||
| Amèrica del Nord | Amèrica Central | Carib |
| Campionat de la NAFU (1990-1991) | Copa Centreamericana de futbol (1991-2017) | Campionat de la CFU (1978-1988) Copa del Carib de futbol (1989-2017) |
| Lliga de Nacions de la CONCACAF (2019-avui) |||
| Tota Amèrica |||
| Campionat Panamericà de futbol (1952-1960) |||

## Historial

Font:
| Any | Seu | Campió | Finalista | Tercer | Quart |
| 1978 | Trinitat i Tobago | Surinam | Trinitat i Tobago | Haití | Antigua i Barbuda |
| 1979 | Surinam | Haití | Saint Vincent i les Grenadines | Surinam | Trinitat i Tobago |
| 1981 | Puerto Rico | Trinitat i Tobago | Saint Vincent i les Grenadines | Guadalupe | Puerto Rico |
| 1983 | Guaiana Francesa | Martinica | Trinitat i Tobago | Guaiana Francesa | Antigua i Barbuda |
| 1985 | Barbados | Martinica | Barbados | Guadalupe | Surinam |
| 1988 | Martinica | Trinitat i Tobago | Antigua i Barbuda | Martinica | Guadalupe |

## Palmarès

| Victòries | Selecció | Anys |
| 2 cops | Martinica | 1983, 1985 |
| 2 cops | Trinitat i Tobago | 1981, 1988 |
| 1 cop | Surinam | 1978 |
| 1 cop | Haití | 1979 |

## Referències

* ↑ «CFU Championship». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
# Claudia (cràter)

Claudia és un cràter amb coordenades planetocèntriques de -1.59 ° de latitud nord i 146.06 ° de longitud est, sobre la superfície de l'asteroide del cinturó principal (4) Vesta. Fa 0.57 km de diàmetre. El nom fa referència a una verge vestal romana anomenada Claudia, i va ser adoptat com a oficial per la UAI el 30 de setembre de 2011.
Aquest cràter s'utilitza per definir el primer meridià de (4) Vesta.

## Notes

* ↑ Coexisteixen dos sistemes de coordenades en ús per (4) Vesta, amb els seus respectius meridians de referència separats per 150°. La Unió Astronòmica Internacional va establir un sistema de coordenades el 1997 basat en les fotografies del Hubble, amb el meridià principal passant pel centre d'Olbers Regio, una zona fosca de 200 km de diàmetre. Quan la sonda Dawn va arribar a (4) Vesta, els científics de la missió van trobar que la ubicació del pol assumida per la UAI estava desplaçada 10°, de manera que el sistema de coordenades de la UAI es desplaçava a través de la superfície de (4) Vesta a raó de 0'06° per any. Olbers Regio no és discernible de prop i, per tant, no era adequada per definir el meridià principal amb la precisió necessària. Es va corregir el pol, però també es va establir un nou meridià principal a 4° graus des del centre de Clàudia, un cràter de 700 metres de diàmetre nítidament definit, que permet millorar els resultats de la presa de dades cartogràfiques. Totes les publicacions de la NASA, incloent imatges i mapes de Vesta, utilitzen el «meridià Claudià», que no ha estat acceptat per la UAI. Al seu torn, el Grup de Treball de la UAI sobre Coordenades Cartogràfiques i Elements Rotacionals va recomanar un sistema de coordenades propi, corregint el pol però girant la longitud Claudiana a 150° per fer coincidir el meridià de referència amb Olbers Regio. Aquest sistema va ser acceptat per la UAI, tot i que interromp els mapes preparats per l'equip del Dawn, que s'havien configurat de manera que cap de les principals característiques de la superfície de (4) Vesta quedés en plans diferents.

## Referències

* ↑ "Claudia (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ T. Cato Worsfold. Kessinger Publishing. History of the Vestal Virgins of Rome, 1997.
* 1 2 Hand, Eric «Space missions trigger map wars» (en anglès). Nature, 488, 2012, pàg. 442-443. Bibcode: 2012Natur.488..442H. DOI: 10.1038/488442a. PMID: 22914145.
* ↑ «IAU WGCCRE Coordinate System for Vesta | USGS Astrogeology Science Center» ( PDF) (en anglès). Astrogeology.usgs.gov, 15-11-2013. Arxivat de l'original el 2015-09-04. [Consulta: 18 abril 2021].
* ↑ «Vesta coordinates» ( PDF) (en anglès).
# L'Ombra

L'Ombra, o simplement Ombra, és un personatge de ficció protagonista d'una sèrie de còmic del mateix nom creada l'any 1974 per Alfredo Castelli (textos) i Ferdinando Tacconi (dibuixos) per al Corriere dei Ragazzi; és un botxí i un superheroi amb el poder de la invisibilitat. No s'ha de confondre amb el personatge homònim d'Ongaro i Pratt de 1964.

## Trajectòria editorial

La sèrie L'Ombra, ideada i escrita per Alfredo Castelli, es publica del número 7 del 17 de febrer de 1974 al número 45 del 7 de novembre de 1976. Els primers quinze capítols es presenten a Albo Avventura, insert del diari principal, mentre que posteriorment la sèrie continua a les pàgines del diari. El primer episodi, Firmato l'Ombra, és també l'únic dibuixat per Ferdinando Tacconi mentre que els següents porten la signatura de Mario Cubbino.
A Catalunya l'Editorial Bruguera va publicar les històries només en llengua castellana a les seves sèries Mortadelo Extra de Terror i Super Pulgarcito.

## Biografia del personatge

Grant Shade és un investigador privat que, a causa de la seva investigació sobre el tràfic d'un criminal conegut com "Il Corso", resulta ferit greu en un atac i, donat per mort, llençat al seu cotxe a un llac d'aigües tòxiques. Tanmateix, tot i que s'està morint, el compost de substàncies tòxiques present al llac cura inexplicablement les seves ferides i el fa invisible. A hores d'ara, incapaç de fer una vida normal, considerat per tots mort, decideix utilitzar la resta de la seva vida per buscar justícia i adquireix la identitat del botxí conegut com L'Ombra. Sota aquesta disfressa, continuarà la lluita contra il Corso i viurà moltes altres aventures. Metafòricament, Grant Shade és un home que va sacrificar la seva existència individual a la realització d'un principi universal; els seus interessos particulars en la consecució d'un propòsit general. Per això, el que queda d'ell és només una ombra: renuncia al que és personal i, per tant, superflu, el caracteritza, per esdevenir un principi abstracte de justícia que opera en el món i està més enllà i per sobre d'ell. El nom del protagonista fa referència a l'investigador Sam Spade de El falcó maltès, mentre que la trama és una presa genèrica de la història de The Spirit de Will Eisner.

## Referències

* ↑ Marcello Vaccari. «Supereroi Italiani - parte 2».
* ↑ «L'Ombra».
* ↑ «La sombra, L'Ombra» (en castellà). comics75.com. [Consulta: 16 maig 2022].
# Amiskwia sagittiformis

Amiskwia sagittiformis és un animal petit i probablement gelatinós, de filiació desconeguda, conegut a partir de fòssils del Cambrià mitjà trobats a la formació dels esquists de Burgess a la Colúmbia Britànica. No és un animal molt comú en la formació de Burgess. Això, juntament amb les aletes i la cua, suggereix que es tractava d'un animal nedador que va quedar atrapat per accident en els espessos corrents sedimentaris que van formar els dipòsits de Burgess. És l'única espècie descrita del gènere.

## Característiques

L'estat de conservació dels cinc espècimens coneguts deixa molt a desitjar. La llargària del fòssil és de fins a 2,5 centímetres. El cap conté dos tentacles curts, i el tòrax, no segmentat, té dues petites aletes i una cua aplanada. L'aparell digestiu va des del cap fins gairebé la cua.

## Classificació

Amiskwia fou classificat per primera vegada pel paleontòleg Charles Walcott. A Walcott li va semblar veure tres espines bucals en els fòssils i, per tant, els va classificar com a quetògnats. Tanmateix, com que Amiskwia sembla que no té les típiques espines i dents d'altres fòssils similars de Burgess Shale, científics més recents van suggerir que més probablement devien pertànyer als nemertins. Conway Morris, que va dur a terme una revisió de la fauna de Burgess Shale als anys 70, descrigué aquest animal com a l'única espècie coneguda d'un embrancament altrament desconegut, puix que té dos tentacles a prop de la boca, en lloc del típic tentacle únic dels autèntics nemertins.

## Enllaços externs

* Amiskwia Arxivat 2006-06-22 a Wayback Machine. (anglès)
# Adolf Spinnler

Adolf Spinnler (Liestal, Basilea-Camp, 18 de juliol de 1879 - 20 de novembre de 1951) fou un gimnasta i atleta suís que va prendre part en els Jocs Olímpics de 1904.
Va participar en tres proves, dues de gimnàstica i una d'atletisme. En la triatló gimnàstica guanyà la medalla d'or, en superar l'estatunidenc Julius Lenhart i l'alemany Wilhelm Weber en la lluita per les medalles, mentre que en el concurs complet guanyà la medalla de bronze.
També participà en la triatló atlètica, acabant el 64è de 118 participants.

## Referències

* ↑ «Adolf Spinnler» (en anglès). sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2010-09-21. [Consulta: 31 agost 2012].

## Enllaços externs

* Perfil
# Co-NP (Complexitat)

En complexitat computacional, co-NP és la classe de complexitat que conté els problemes de decisió complementaris de la classe NP. Per problema complementari s'entén aquell que te les respostes invertides. També es pot dir que els la classe co-NP és el conjunt de problemes de decisió que una màquina de Turing no determinista respon «no» (o rebutja) en un temps polinòmic.
La classe de complexitat P és un subconjunt tant de NP com de co-NP i es pensa que la inclusió és estricta en tots dos casos. Es pensa també que NP i co-NP son diferents. Si això fos cert, cap problema NP-complet podria estar a co-NP i cap problema de co-NP-complet podria estar a NP.
Un exemple de problema que se sap que és NP i co-NP és la factorització d'enters: donat dos nombres positius i enters m i n determinar si m té un factor menor que n i més gran que 1. Que pertany a NP és clar: si m te dit factor, llavors el propi factor és un certificat. Que pertanyi a la classe co-NP és també evident: es pot obtenir la llista de factors primers de m, tots més grans o iguals a n, que el verificador pot comprovar si és vàlid per multiplicacions i el test de primalitat AKS. No es coneix cap algorisme per factoritzar en temps polinòmic i, per tant, se sap que aquest problema està a NP i co-NP però no se sap si està també a P.

## Referències

* ↑ Michael., Sipser,. Introduction to the theory of computation. 3a edició. Boston, MA: Cengage Learning, 2013. ISBN 9781133187790.
* ↑ Peter., Linz,. An introduction to formal languages and automata. 5th ed. Sudbury, MA: Jones & Bartlett Learning, 2012. ISBN 9781449615529.
* ↑ Oded., Goldreich,. P, NP, and NP-completeness : the basics of computational complexity. Cambridge: Cambridge University Press, 2010. ISBN 9780511909443.
# Col·legi de l'Assumpta

El Col·legi de l'Assumpta és una obra amb elements barrocs i eclèctics de Cervera (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa construïda en un desnivell del terreny, feta amb carreus de pedra, arrebossada i pintada. Consta de tres plantes, golfes i cellers. S'accedeix a la portada d'arc carpanell amb una gran mènsula decorativa central mitjançant dos esgraons de pedra. En aquesta planta baixa també hi ha una petita finestra d'arc de mig punt molt decorada.
Les dues plantes superiors són idèntiques: gran balconada central a la que s'obren dues portes i, a cada costat, una porta balconera. Les baranes són de ferro forjat. Les plantes estan separades per frisos decorats amb motius geomètrics i florals.

## Història

En temps de la Universitat hi havia diferents tipus de "aponsentos" i "despensas", segons la "tasa y reglamento" de 1726 que ha arribat fins a nosaltres. Per als estudiants necessitats hi havia els col·legis de l'Assumpta i el de la Concepció, traslladats de Lleida, i el de la Santa Creu o dels estudiants pobres, fundat a Cervera. Tots tres estaven sotmesos a un règim molt de treball (de cinc del matí a les nou del vespre), poca alimentació, nul esbargiment i disciplina severíssima.

## Referències

* 1 2 3 «Col·legi de l'Assumpta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Pica (tipografia)

Una pica és una unitat de mesura tipogràfica anglosaxona, utilitzada també en bona part d'Hispanoamèrica. Correspon a 1/92 peus i conseqüentment a 1/12, 5 polzada. Hi ha 12 punts en una pica. A Espanya, igual que en altres països de l'Europa continental, ha rebut tradicionalment el nom de cícero.
Al llarg de la història s'han fet servir tres tipus diferents de piques:
* La pica francesa de 12 punts Didot, també anomenada cícero, fa generalment: 12 x 0,376 = 4,512 mm o unes 00,177 638 polzades.
* El sistema nord-americà tradicional fa servir un punt de 3,1459240943 polzades (1/72, 27 polzades). Per tant, una pica són 0,66044 polzades (4,2175 mm).
* La Pica d'ordinadors es defineix com 1/72 del peu (compromís anglosaxó de 1959), és a dir: 4,233 mm ó 0,166 polzades. Aquesta pica va ser promoguda pel PostScript d'Adobe i domina actualment tant la indústria d'impressió com la dels ordinadors personals.
Cal recalcar que aquestes definicions difereixen de la "pica" de les màquines d'escriure, en les que significa una mida de tipus de 10 caràcters per polzada horitzontal.
En el "Sistema Didot" el "Punt Didot" té un valor de 0,376 mm.
En el "Sistema anglosaxó" el "Punt de pica" té un valor de 0,3579 mm (1/12 d'una Pica).

## Referències

* ↑ «Punt de pica | Arts gràfiques». [Consulta: 27 novembre 2020].
* ↑ «cícero | Arts gràfiques». [Consulta: 27 novembre 2020].
Viccionari
# Sant Pere de Terrassa

Sant Pere de Terrassa va ser un municipi de la comarca del Vallès Occidental, hereu de l'antiga Ègara romana. Actualment es un barri de la vila de Terrassa. Dins el seu terme es troba el Conjunt Monumental de les Esglésies de Sant Pere, conjunt de tres esglésies romàniques i seu de l'extint bisbat d'Ègara. L'any 1900 tenia 4.400 habitants. Constava de les parròquies següents:
* Clarà
* Santa Maria de Toudell
* Sant Julià d'Altura
* Sant Martí de Sorbet
* Sant Miquel de Toudell
* Sant Pere de Terrassa (cap del municipi)
* Sant Quirze de Terrassa
* Sant Vicenç de Jonqueres
El terme, doncs, que pertanyia al castell de Terrassa, tenia una població fortament disseminada. A partir del segle xvi és quan comença a créixer el nucli principal, en què els propietaris dels diversos masos es construeixen una casa al llarg del carrer Major, vora les esglésies de Sant Pere. A començament del segle xix, concretament el 7 d'agost del 1800, Sant Pere adquireix l'autonomia municipal; des d'aleshores, com que el municipi encerclava el de Terrassa i impedia l'expansió de la ciutat, hi havia un litigi constant entre totes dues poblacions. A conseqüència d'aquesta disputa, la quadra de Vallparadís va passar a Terrassa el 1830, però la qüestió no es va resoldre definitivament fins a l'inici del segle xx amb la desaparició del terme de Sant Pere.
L'1 de juliol de 1904, per decret reial, el municipi fou annexionat a Terrassa (on encara el nom d'alguns barris recorda aquesta població: l'Antic Poble de Sant Pere, Sant Pere i Sant Pere Nord), Sabadell (les parròquies de Jonqueres, avui inclosa dins el barri de la Creu Alta, i Altura, dins de Ca n'Oriac) i Rubí (el sector de Castellnou). Ja el 1848 se n'havia segregat Sant Quirze de Terrassa per formar un nou municipi, més endavant anomenat Sant Quirze del Vallès, i el 1849 se n'havien segregat també les parròquies de Sant Martí de Sorbet, Sant Miquel de Toudell i Santa Maria de Toudell i la quadra de Clarà per configurar el terme municipal de Viladecavalls.
Segons el Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar de Pascual Madoz (1845-50), Sant Pere de Terrassa, terme essencialment agrícola, produïa cereals, vi, oli, fruites i hortalisses; s'hi criava bestiar oví i porquí i s'hi caçaven perdius, llebres i conills, i s'hi feien teixits de cotó.

## Referències

* ↑ «Sant Pere de Terrassa». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 18 juny 2023].
* ↑ Ruiz Gómez, Vicenç «El fons documental de l'Ajuntament de Sant Pere de Terrassa (1800-1904)». Terme, 01-01-2004, pàg. 33. ISSN: 2014-9670.
* ↑ Verdaguer i Caballé, Joaquim «Arrencant fites i esborrant rètols. Dels orígens, existència i desaparició del poble de Sant Pere de Terrassa (1562-1904)». Terme, 01-01-2004, pàg. 44-45. ISSN: 2014-9670.
* ↑ Taló i Martí, Marcel «Una carnisseria a la Quadra de Vallparadís. Picaresca fiscal i arrendaments a les acaballes de l'Antic Règim». Terme, 35, 2020, pàg. 47. ISSN: 2014-9670.
* ↑ Brugueras i Torrella, Juan «Terrassa 1904: Poder, política i cultura en l'agregació de Sant Pere». Terme, 32, 2017, pàg. 179. ISSN: 2014-9670.