OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Empenyiment baixista

Empenyiment baixista (en anglès: Bearish Thrusting) és un patró d'espelmes japoneses que, malgrat l'espelma blanca, indica continuïtat de la tendència baixista. És molt similar, però no s'ha de confondre amb el patró Línia penetrant alcista, que tot al contrari, indica un possible canvi de tendència de baixista cap a alcista. En el present cas el contraatac dels bulls ha fallat (l'espelma blanca no arriba a la meitat de la negra anterior) i, per tant, és possible que la tendència a la baixa continuï.

## Criteri de reconeixement

* La tendència prèvia és baixista
* És una espelma negra
* L'endemà s'obre amb gap a la baixa, però es forma una espelma blanca
* Tot i així, l'espelma blanca tanca per sota de la meitat del cos de la negra anterior

## Explicació

L'Empenyiment baixista evidencia un rally alcista frustrat enmig d'un mercat baixista. La poca força dels bulls els desencoratja a seguir atacant i és probable que la tendència a la baixa continuï.

## Factors importants

Cal no confondre aquest patró amb la Línia penetrant alcista, que és molt similar. La confiança en l'Empenyiment baixista és baixa i és imprescindible acompanyar el senyal amb altres confirmacions com ara una llarga espelma negra amb tancament inferior l'endemà, o l'obertura amb un gap baixista.

## Bibliografia

* «Bearish Thrusting». Candlesticker. [Consulta: 12 maig 2011].
# Enfosquiment vers la gravetat

L'enfosquiment vers la gravetat, enfosquiment gravitatori o enfosquiment per la gravetat (gravitational darkening en anglès) és un fenomen astronòmic derivat del fet que una estrella que gira sobre si mateixa molt ràpidament té una forma aplatada perceptible. Al no ser l'estrella esfèrica, té un diàmetre major en l'equador que en els pols. A conseqüència d'això, els pols tenen major gravetat superficial i, per tant, major temperatura i lluentor. En altres paraules, els pols són més brillants i l'equador està enfosquit. Aquest fenomen ha estat observat en les brillants Regulus A (α Leonis) i Altair (α Aquilae).
L'estrella posseeix una forma aplatada perquè la força centrífuga resultant de la rotació genera una pressió addicional cap a fora de l'estrella. La força centrífuga s'expressa matemàticament per:
    $F_{\text{centrifuga}}=m\omega ^{2}\rho$
on $m$ és la massa (en aquest cas d'un element de petit volum de l'estrella), $\omega$ és la velocitat angular, i $\rho$ és la distància radial a l'eix de rotació. En el cas d'una estrella giratòria, $\rho$ augmenta conforme es mou per la seva superfície des del pol a l'equador. Això significa que les regions equatorials experimentaran una major força centrífuga que les regions polars. La força centrífuga empeny massa lluny de l'eix de rotació, la qual cosa resulta en una menor pressió del gas a les regions equatorials de l'estrella. Això fa que en aquestes regions el gas sigui menys dens i menys calent.

## Vegeu també

* Rotació estel·lar
* Enfosquiment vers el limbe

## Referències

* ↑ «The Mysterious Phenomenon of "Gravity Darkening"». Arxivat de l'original el 28 juny 2015. [Consulta: 28 juny 2015].
# Eriba-Adad II

Eriba-Adad II va ser rei d'Assíria cap a l'any 1055 aC fins al 1054 aC. Segons la Llista dels reis d'Assíria, era fill d'Aixurbelkala al que va succeir a la seva mort el 1055 aC.
Va regnar només dos anys, al final dels quals el seu oncle, germà del seu pare i, per tant, fill de Teglatfalassar I, Xamxi-Adad IV, amb el suport de forces babilònies cedides pel rei de Babilònia Adadapaliddina, va agafar el control d'Assur i es va proclamar rei al seu lloc. Xamxi-Adad IV, abans de la usurpació del tron, havia estat exiliat a Babilònia.

## Referències

* ↑ Radner, Karen (ed.). The prosopography of the Neo-Assyrian empire. Volume 1, part II. B -G. Helsinki: he Neo-Assyrian Text Corpus Projec, 1999, p. 400. ISBN 9789514586453.
# Espelma negra llarga

Una espelma negra llarga (en anglès: Long Black Candlestick) és una espelma japonesa que indica una forta pressió venedora.

## Criteri de reconeixement

* És una espelma negra que té una mida molt més llarga en relació a les altres del context
* Les ombres inferior i superiors no són significatives, siguin llargues o curtes

## Explicació

Una espelma negra és indicativa que els preus han tancat per sota de l'obertura. Quan més llarga sigui l'espelma en relació a les altres del seu context, més indicativa és de la pressió venedora.

## Factors importants

Una espelma negra llarga és una única espelma i malgrat que indica pressió venedora, s'han d'interpretar en el context en què apareix. Si ho fa enmig d'una tendència baixista significarà continuïtat; però si ho fa al final d'una tendència alcista, pot significar un canvi de la tendència alcista en haver-se arribar a un nivell de resistència i haver aparegut la pressió venedora. A vegades és un signe de pànic i capitulació final després d'una abrupta tendència baixista. Inclús si apareix després d'una llarga i persistent tendència baixista, pot servir d'advertència de sobrevenda i, per tant, indicar un possible retrocés a l'alça. Així doncs, la seva interpretació no pot anar deslligada de les espelmes adjacents.

## Bibliografia

* «Long Black Candlestick». Candlesticker. [Consulta: 12 maig 2011].
# Camaròptera sedosa olivàcia

La camaròptera sedosa olivàcia (Micromacronus sordidus) és una espècie d'ocell passeriforme del gènere Micromacronus que pertany a la família Cisticolidae endèmica del sud de Filipines.

## Taxonomia

Anteriorment es considerava una subespècie de la camaròptera sedosa daurada (Micromacronus leytensis). A més, tots dos es classificaven a la família Timaliidae fins al 2012 quan van ser traslladats a la família Cisticolidae.

## Distribució i hàbitat

Es troba únicament a l'illa de Mindanao.
L'hàbitat natural són els boscos humits tropicals illencs.

## Bibliografia

* Collar, N.J. & Robson, C. (2007): Family Timaliidae (Babblers). In: del Hoyo, Josep; Elliott, Andrew & Christie, D.A. (eds.): Handbook of Birds of the World, Volum 12 (Picathartes to Tits and Chickadees): 70-291. Lynx Edicions, Barcelona.

## Referències

* ↑ «Camaròptera sedosa olivàcia». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 02/01/2023(català)
* ↑ Winkler, David W.; Billerman, Shawn M.; Lovette, Irby J. «Tree-Babblers, Scimitar-Babblers, and Allies (Timaliidae), version 1.0» (en anglès). Birds of the World, 2020. DOI: 10.2173/bow.timali1.01.
# Pont del km 3 de la carretera N-243

El Pont del km 3 de la carretera N-243 és una obra de Castellví de Rosanes (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pont de carreus de pedra ben escairats, de mida mitjana, disposats en filades i units amb morter. El pont té un sol ull i als laterals hi creix la vegetació que el cobreix parcialment. S'han posat baranes de ferro com a mesura de protecció pe als vehicles, ja que es troba a la carretera que va de Castellví de Rosanes cap a les Deveses, pràcticament just abans de l'últim municipi.

## Referències

* ↑ «Pont del km 3 de la carretera N-243». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 17 gener 2019].
# Amazonis (albedo)

Amazonis és una característica d'albedo a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 0 ° latitud N i 220 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1958 i fa referència a l'Amazones, poble de dones guerreres de la mitologia grega.

## Referències

* ↑ "Amazonis (albedo)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Casa Cassol

Casa Cassol és una edificació de Vilalba dels Arcs (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La casa Cassol és situada al carrer de Sant Antoni, 15. És un edifici d'estructura medieval de planta baixa i primer pis. A la façana, de carreus i paredat parcialment arrebossat, s'obre una portada d'arc de mig punt. La part posterior, situada a una cota inferior, està constituïda de planta baixa i dues plantes pis. És possible que originalment funcionés com tancament de la vila, ja que vorejant el carrer es troben les portes d'accés al nucli urbà i alguns contraforts.

## Referències

* ↑ «Casa Cassol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 agost 2018].
# Baltia (albedo)

Baltia és una característica d'albedo a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 59.71 ° latitud N i 310 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1958 i fa referència a la Badia Aonia, regió muntanyenca on vivien les muses.

## Referències

* ↑ "Baltia (albedo)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Cerberus (albedo)

Cerberus és una característica d'albedo a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 14.83 ° latitud N i 155 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1958 i fa referència a Cèrber, gos de tres caps, guardià de l'inframón.

## Referències

* ↑ "Cerberus (albedo)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Deuteronilus

Deuteronilus és una característica d'albedo a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 34.68 ° latitud N i 360 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1958 i fa referència a Deuteronilus, designació de la segona part de l'antiga característica d'albedo «Nilus».

## Referències

* ↑ "Deuteronilus". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Gehon

Gehon és una característica d'albedo a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 14.83 ° latitud N i 360 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1958 i fa referència a Gehon, segons la Bíblia, un dels quatre rius del Jardí de l'Edèn.

## Referències

* ↑ "Gehon". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Hesperia

Hesperia és una característica d'albedo a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -19.78 ° latitud N i 120 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1958 i fa referència a Hespèria, occident, on es pon el sol; Itàlia per als grecs, i la península ibèrica per als romans.

## Referències

* ↑ "Hesperia". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Mare Cimmerium

Mare Cimmerium és una característica d'albedo a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -19.78 ° latitud N i 140 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1958 i fa referència a la mar dels cimmeris, antiga població indoeuropea present en els mites grecs.

## Referències

* ↑ "Mare Cimmerium". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Apollonia (albedo)

Apollonia és una característica d'albedo a la superfície de Mercuri, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 45 ° latitud N i 315 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1976 i fa referència a una característica d'albedo del quadrangle Hokusai (H-5).

## Referències

* ↑ "Apollonia (albedo)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Mapa de Mercuri». Google Mercury.
# Hesperis (albedo)

Hesperis és una característica d'albedo a la superfície de Mercuri, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -45 ° latitud N i 355 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1976 i fa referència a una característica d'albedo del mapa d'Antoniadi.

## Referències

* ↑ "Hesperis (albedo)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Mapa de Mercuri». Google Mercury.
# Pentas (albedo)

Pentas és una característica d'albedo a la superfície de Mercuri, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 5 ° latitud N i 310 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1976 i fa referència a una característica d'albedo del mapa d'Antoniadi.

## Referències

* ↑ "Pentas (albedo)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Mapa de Mercuri». Google Mercury.
# Solitudo Atlantis

Solitudo Atlantis és una característica d'albedo a la superfície de Mercuri, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -35 ° latitud N i 210 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1976 i fa referència a una característica d'albedo del mapa d'Antoniadi.

## Referències

* ↑ "Solitudo Atlantis". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Mapa de Mercuri». Google Mercury.
# Espera activa

En programació, espera activa (o busy waiting) és una tècnica en la qual un procés o un fil d'execució comprova repetidament si una condició és certa, per exemple, per saber si l'accés a una secció crítica està habilitat.
L'espera activa consumeix temps de CPU sense realitzar cap operació i, per tant, ha de ser emprada amb cura. Una aplicació comuna és la implementació de spinlocks en els sistemes operatius dissenyats per funcionar en sistemes multiprocessador (SMP).
Hi ha diverses alternatives a l'ús d'esperes actives. La majoria de sistemes operatius proveeixen crides de sistema que permeten bloquejar un procés en un event, com l'adquisició d'un semàfor, un rellotge de sistema, la disponibilitat d'un dispositiu d'entrada/sortida (I/O), etc., essent així innecessari realitzar espera activa. El planificador (scheduler) del sistema operatiu suspèn el procés i permet que la CPU sigui utilitzada per altres processos.
Si és absolutament necessari realitzar una espera, es pot fer ús de funcions d'espera (delay) que són crides de sistema disponibles en la majoria de sistemes operatius. Aquestes funcions suspenen temporalment el procés o el fil d'execució que s'estava processant i, per tant, no s'utilitzarà temps de CPU mentre duri la suspensió. Malgrat tot, en certs casos les esperes actives desitjables. Per exemple, en la implementació de controladors de baix nivell per a maquinari, on no és pràctic utilitzar senyalització mitjançant interrupcions. A vegades les esperes són de fet la forma més ràpida d'accedir a certes dades. Per exemple, pot ser necessari escriure dades de control a un dispositiu i llavors llegir algunes dades d'aquest que no són valides fins al cap de diversos cicles de rellotge. Si per exemple cridem una funció de sistema per retardar la lectura, pot ser que el temps involucrat en execució sigui molt major que el temps que volem estar esperant (degut a la sobrecàrrega involucrada en la crida a aquesta funció).
# Prínia caranegra (Bathmocercus)

La prínia caranegra (Bathmocercus rufus) és una espècie d'ocell passeriforme que pertany a la família Cisticolidae.

## Distribució i hàbitat

Es troba al Camerun, República Centreafricana, República del Congo, República Democràtica del Congo, Riu Muni (Guinea Equatorial), el Gabon, Kenya, Ruanda, Sudan del Sud, Tanzània i Uganda.
L'hàbitat natural són les terres baixes tropicals i subtropicals humides dels boscos muntanys humits o tropicals i subtropicals. No està amenaçada.

## Subespècies

Es reconeixen dues subespècies:
* B. r. rufus (Reichenow, 1895), a l'Àfrica central
* B. r. vulpinus (Reichenow, 1895), a l'Àfrica oriental

## Referències

* ↑ «Prínia caranegra (Bathmocercus)». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 28/01/2023(català)
* ↑ «Bathmocercus rufus» (en anglès). Avibase. [Consulta: 29 gener 2023].
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Grassbirds, Donacobius, tetrakas, cisticolas, allies – IOC World Bird List v6.5» (en anglès americà), 2017. [Consulta: 28 gener 2023].
# Can Mas (el Papiol)

Can Mas és una obra del Papiol (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular, amb planta baixa, dos pisos i coberta de teula àrab a dues vessants. La composició es realitza de forma simètrica a partir dels buits de la façana. La porta d'accés està resolta en arc de mig punt, amb dovelles de pedra natural. Els buits balconers i la finestra de la planta baixa són ornamentats amb carreus de pedra de marès picada. El conjunt de la masia i les dependències annexes, està tancat per una paret amb porta d'accés de ferro decorat.
La casa dels masovers està enganxada a la façana esquerra.

## Referències

* 1 2 «Can Mas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 25 gener 2019].
# La Fàbrega (Aiguamúrcia)

La Fàbrega és una obra d'Aiguamúrcia (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia fortificada amb profusió d'espitlleres. Emplaçada a la riba esquerra de la riera de Marmellar, al costat de la carretera de Bonany al Pla de Manlleu. En l'actualitat l'edifici té una planta quadrada, d'11,5 m de costat. La porta principal era a la façana sud. L'interior és dividit per tres pisos o trespols. Les parets són fetes amb carreus de mida mitjana als caires, amb pedres molt ben treballades. Segurament per les seves característiques degué ésser feta en un moment força tardà de l'època medieval, després del 1300.

## Història

Els orígens d'aquesta casa forta són desconeguts, bé que segurament sorgí en el moment de la repoblació de l'indret. Fins al 1225 no se'n té notícia.

## Referències

* 1 2 «La Fàbrega». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 agost 2018].
# Estroma (micologia)

Un estroma és una estructura present en alguns fongs ascomicots formada d'hifes vegetatives però que conté a sobre o a dins estructures relacionades amb la reproducció asexual o sexual. Els estromes són pseudoparènquimes, és a dir, s'assemblen a un teixit però no ho són, ja que només consisteixen en moltes hifes agrupades per formar una massa de forma variable.
En certs casos, els estromes són estructures que porten a sobre o a dins conidiòfors que produeixen conidis i, per tant, en aquests casos s'estarien fent servir per reproducció asexual. Un exemple en podria ser Xylaria hypoxylon
En altres casos, els estromes, en aquests casos de vegades dits estromes peritecials, són estructures de suport dins de les quals es pot formar la fructificació vertadera del fong. En aquests casos, en diversos punts de l'estroma es generen ascogonis i anteridis que contactaran a través de la tricògina per generar hifes ascògenes dicariòtiques que formaran l'estructura reproductiva del fong, el periteci.
Tot i que un estroma pot semblar de vegades superficialment similar a un bolet, l'estroma no és un cos fructífer de veritat, sinó una estructura vegetativa de suport que conté a dins els cossos fructífers.

## Bibliografia

* ↑ Webster, John; Weber, Roland. Introduction to fungi (en anglès). 3. ed., 5. print. Cambridge: Cambridge Univ. Press, 2012. ISBN 978-0-521-01483-0.
* ↑ Història natural dels paisos catalans. 5: Fongs i Líquens / Xavier Llimona / [direcció general Ramon Folch y Guillèn]. Primera edicio. Barcelona: Fundació Enciclopédica Catalana, 1991. ISBN 978-84-85194-52-0.
# Tórtora cucut sultà

La tórtora cucut sultà (Macropygia doreya) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que es troba a les Moluques del nord, Sulawesi a Nova Guinea i les illes Papua Occidentals. Va ser una de les tres noves espècies definides quan es va separar dues subespècies de la tórtora cucut becfina. "Sultà" es proposa com un nom històric apropiat donat l'abast de l'antic Sultanat de Ternate (Eaton & Rheindt).

## Descripció

La tórtora cucut sultà és un colom marró gros i de cua llarga amb el cap marró pàl·lid i les parts inferiors i superiors de color marró fosc. Els mascles mostren poques o cap barra al pit i un pàl·lid pegat al clatell. Les femelles mostren una àmplia barra al coll. En solitari, parelles o petits grups habiten hàbitats variats, incloent boscos i la seva perifèria, i jardins des de la costa fins a les muntanyes. És més grossa que la tórtora cucut becnegra, amb la part inferior més pàl·lida i la cua sense barres. Emet un crit distintiu de dues notes, pujant per la part final: «puk-hooa».

## Taxonomía

La majoria d'autoritats taxonòmiques reconeixen set subespècies, tanmateix HBW i Birdlife International i Howard & Mooreno la reconeixen com espècie.
* M. d. doreya (Bonaparte, 1854) – oest de Nova Guinea (Irian Jaya) i les illes de l'oest de Papua.
* M. d. balim (Rand, 1941) – vall de Baliem en el centre nord de Nova Guinea.
* M. d. albiceps (Bonaparte, 1856) – nord de les illes Moluques.
* M. d. atrata (Ripley, 1941) – a les illes Togian.
* M. d. sanghirensis (Salvadori, 1878) – a les illes Sangihe i Talaud.
* M. d. albicapilla (Bonaparte, 1854) – a Cèlebes i illes pròximes.
* M. d. sedecima (Neumann, 1939) – a les illes Sula.

## Referències

* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Pigeons – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2, 17-08-2024. [Consulta: 9 gener 2025].
* ↑ Eaton, James A; Rheindt, Frank E; Sebastianus van Balen, Nick W. Brickle. Birds of the Indonesian Archipelago: greater Sundas and Wallacea. 1st ed. Barcelona: Lynx Edicions, 2016. ISBN 978-84-941892-6-5.
* ↑ «Sultan's Cuckoo-Dove». eBird. [Consulta: 9 gener 2025].
* ↑ «Macropygia doreya (Sultan's Cuckoo-Dove)». Avibase. [Consulta: 9 gener 2025].
* ↑ «H&M4 Checklist family by family - The Trust for Avian Systematics». [Consulta: 9 gener 2025].
* ↑ «Handbook of the Birds of the World and BirdLife International v8.1» (en anglès). HBW and BirdLife International, 2024. [Consulta: 9 gener 2025].