OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ján Zachara

Ján Zachara (Trenčín, 27 d'agost de 1928 - Nová Dubnica, 2 de gener de 2025) va ser un boxejador eslovac que va competir sota bandera txecoslovaca durant les dècades de 1940 i 1950.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Hèlsinki, on guanyà la medalla d'or de la categoria del pes ploma del programa de boxa. En la final va guanyar a l'italià Sergio Caprari. Quatre anys més tard, als Jocs de Melbourne, quedà eliminat en quarts de final de la mateixa prova. Va guanyar dues vegades el campionat d'Eslovàquia (1947 i 1948) i quatre el de Txecoslovàquia (1951, 1954-1956). Mai no va competir com a professional. Una vegada retirat va treballar durant molts anys com a entrenador de boxa.

## Referències

* ↑ «Legendary boxer Ján Zachara passed away» (en anglès). [Consulta: 7 gener 2025].
* 1 2 «Olympedia – Ján Zachara». [Consulta: 17 setembre 2021].
# Predestinació

La predestinació o predeterminisme és un tipus de determinisme religiós, que proclama que tot el destí de l'univers està previst des del principi per Déu, qui posseeix omnisciència i, per tant, sap què passarà en un futur. La llibertat llavors existeix només en el present, ja que Déu coneix la decisió que prendrà cada individu abans que sigui presa. A occident, un dels principals defensors d'aquesta teoria va ser Joan Calví. A l'islam, la creença en la predestinació (qàdar) constitueix un dels sis articles de fe.
# Çò des de Menjuc

Çò des de Menjuc és una casa de Casau al municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Çò de Menjuc, pertanyen a la familia Barella, passa per haver estat la casa més forta de Casau.

## Descripció

Davant la plaça Major, ocupa una posició dominant. Es tracta d'un antic habitatge amb elements disposats de manera longitudinal, al llarg del carrer. La façana paral·lela a la "capièra", orientada a llevant, presenta obertures de fusta distribuïdes en dues plantes, quatre en la planta baixa i dues en el primer pis, i al capdamunt del ràfec dues "lucanes" i una "humaneèja" en l'angle de migdia, vora de l'estructura graonada dels "penaus".
La coberta d'encavallades de fusta, a dues aigües,suporta un llosat de pissarra. Els paraments foren arrebossats i emblanquinats, als angles comparteix en vermell una imitació de carreus de color, aquest també serveix per ressaltar la cornisa. Sense solució de continuïtat, per la banda de tramuntana s'adossa,la "bòrda" principal,amb la porta que té una de les fulles partides a fi de facilitar la ventilació a l'interior,entre sengles finestres amb reixes.

## Referències

* 1 2 3 «Çò des de Menjuc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2016].
# Léandre Lacroix

Léandre Lacroix (Remich, 1 de gener de 1859 - Ciutat de Luxemburg, 28 de març de 1935) va ser un jurista i polític luxemburguès. Va ocupar el càrrec d'alcalde de la ciutat de Luxemburg entre 1914 i 1918. Va ser escollit per la Gran Duquessa Maria Adelaida sobre el rival socialista Luc Leather, qui finalment ho succeiria el 1918. Hi ha un carrer a Limpertsberg, ciutat de Luxemburg, amb el nom de Lacroix (rue Léandre Lacroix).

## Referències

* ↑ Mersch, 1959, p. 121.

## Bibliografia

* Mersch, Jules. «Deux branches de la Famille Brasseur». A: Biographie nationale du pays de Luxembourg (en francès). Luxembourg City: Victor Buck, 1959 [Consulta: 9 agost 2015].

## Vegeu també

* Llista d'alcaldes de la Ciutat de Luxemburg
# Josep Maria Pla i Mateu

Josep Maria Pla i Mateu (Tarragona, 18 de març del 1889 - Barcelona, 18 de març del 1967) va ser compositor i violinista. Feia servir el pseudònim de Gustave Douvel.
Va ser membre de diferents conjunts musicals i orquestres, com el Sextet del Cinema Catalunya (1918-1932) i l'Orquestra del Liceu.

## Obres
### Sardanes

(selecció)
* Agredolça (1927)
* Bosc endins
* La capona
* Nostra rambla (1954)
* Quan mon promès vindrà (1960), premi Barcino 1959
* Record de Sant Romà de Sau (1962), finalista del Premi Joaquim Serra 1961
* Santa Tecla
* La sardana d'En Maginet
* La sardana de l'amor (1962)
* La sardana de les Santes (1960)
* Tardor (1927)

### Veu i piano

* La cançó de les preguntes, amb lletra de Josep Maria de Sagarra
* Farigola i romaní, amb lletra d'A. Lloveras
* Gitanerías
* L'infant com dorm
* La lluna, la bruna
* Romanç del primer fill a pagès, amb lletra de Miquel Saperas
* Sóc mig parisenca, lletra de Juan Misterio, música de P.Moltó i J.M.Pla
* T'he donat el blau dels meus ulls clars
* El teu somriure és mirallet del cor

### Música de cambra

* Quartet en si

### Orquestra

* Impromtu i scherzo (1948)
* Suite bíblica
* Suite camperola

## Referències

* Aviñoa, Xosé. Història de la Música Catalana, Valenciana i Balear. vol. X. Barcelona: Edicions 62, p. 135.
* Riera i Vinyes, Carles. De la A a la Z: Diccionari d'autors de sardanes. Barcelona: SOM, 1990.

## Enllaços externs

* Llista de sardanes
# Pieskowa Skała

El Pieskowa Skała és un castell que domina tota la vall del Prądnik situat entre Skała i Suloszowa dins del parc nacional d'Ojców a uns 25 km de Cracòvia, a Polònia. S'esmentava per primera vegada el 1315 com un castell de pedra finançat pel rei Casimir el Gran. Expandit al segle xv, es convertia en una residència renaixentista majestuosa al segle següent i s'enfortia amb noves muralles d'estil italianes a principis del segle xvii. Durant molt temps va pertànyer a la poderosa família Szafraniec. Des del 1966 és també un museu.
La imposant silueta del castell domina. Ha estat reformat en nombroses ocasions, per la qual cosa avui se'ns presenta com un conjunt heteròclit (baluards, atalaies, elements gòtics i renaixentistes). La porta cotxera dona a un pati interior porxat amb dos pisos de galeries. Alguns dels interiors que es visiten han estat reconstituïts amb elements que van de l'edat mitjana al segle xix: mobiliari, porcellanes, vaixella de plata, quadres, tapissos.
# Molí de l'Aiguet

El Molí de l'Aiguet és una obra de Sant Martí de Riucorb (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És un molí de grans dimensions i de possible factura del segle XVI-XVII. Tan sols conserva dues parets en peu, les finestres i porta són de pedra treballada i amb grans carreus plans per llindes.
Sembla que fou enderrocat per la riuada de Sant Lluc de principis de segle xx. Es troba documentat al segle xiv, tot i que les restes conservades semblen ser posteriors.

## Referències

* 1 2 «Molí de l'Aiguet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2016].
# Gabriel de Marie

Gabriel de Marie amb nom de naixement Gabriel Joseph Jean Hubert de Marie (Frankfurt del Main 20 de febrer de 1795 - Ciutat de Luxemburg 2 d'octubre de 1868) va ser un comerciant i polític luxemburguès. Va ser membre de l'Assemblea Constituent de Luxemburg el 1848. Va ocupar el càrrec d'alcalde de la ciutat de Luxemburg del 1850 al 1854.

## Referències

* ↑ Als, Nicolas; Philippart, Robert. La Chambre des Députés, Histoire et Lieux de Travail (en francès). Chambre des Députés du Grand-Duché de Luxembourg, 1994, p. 512.
* ↑ Arrêté royal grand-ducal du 17 juillet 1850, N° 1490, portant nomination du sieur De Marie aux fonctions de bourgmestre de la ville de Luxembourg, publicat a Mémorial N° 79, 1850, pp. 748-749 Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Llista d'alcaldes de la Ciutat de Luxemburg
# Geometria aritmètica

La geometria aritmètica és una branca de la teoria de nombres, que utilitza eines de geometria algebraica per abordar problemes aritmètics.
Alguns exemples de qüestions que es poden plantejar són:
* Si se saben trobar les arrels d'una equació polinòmica en les complecions d'un cos de nombres, se'n pot deduir que aquesta equació té arrels sobre aquest cos? Se sap respondre a la qüestió en certs casos, se sap que la resposta és no en altres casos, però es creu (conjectura!) que es coneix la barrera que ho impedeix i, per tant, que es pot reconèixer quan aquest enfocament funciona.
* Si un es dona un sistema d'equacions polinòmiques sobre un cos finit, com comptar les arrels? Si s'amplia el cos, com evoluciona el nombre d'arrels?

## Enllaços externs

* Diophantine geometry. Encyclopedia of Mathematics
# Castell de Lublin

El castell de Lublin (en polonès: Zamek Lubelski) és un castell medieval situat a Lublin, Polònia, al costat del barri antic i a prop del nucli urbà. És una de les més antigues residències reials conservades a Polònia, establerta pel Gran duc Casimir II de Polònia.

## Història

La seva construcció s'inicià al segle XII. En el transcurs de la Segona Guerra Mundial, els alemanys hi van tancar nombrosos presoners jueus i polonesos. Davant l'avanç de l'Exèrcit roig, 1.500 presoners van ser deportats al Camp d'extermini de Majdanek. El 22 de juliol de 1944, 300 presoners van ser massacrats en una execució en massa.

## Galeria

* Entrada principal porta de la part neo-gòtica de l'edifici
* El calabós i la capella de la Santa Trinitat vist de la cort del castell
* Foto de nit
* Cort del castell
* Castell de Lublin, Capella de la Santa Trinitat i torre del segle xiii
* Fotografia del castell l'any 1901
* El castell l'any 1810

## Referències

* ↑ «A Brief History of Lublin Castle» (en anglès). eng.zamek.lublin.pl. Arxivat de l'original el 2011-08-15. [Consulta: 27 abril 2020].
* ↑ Zygmunt Mańkowski (red.): Hitlerowskie więzienie na Zamku w Lublinie 1939-1944. Lublin: Wydawnictwo Lubelskie, 1988, s. 11. ISBN 83-222-0446-9
# Sant Lleïr de Pobellà

Santa Lleïr de Pobellà és en el terme municipal de la Torre de Cabdella a la comarca del Pallars Jussà, en el poble de Pobellà, pertanyent a l'antic terme de Mont-ros.
Era una capella aïllada, situada a 1.505 m d'altitud a prop i uns 800 metres al nord-oest del Tossal de Sant Quiri i quasi 2 quilòmetres a llevant de Pobellà. És en el lloc anomenat Comacigrons, i s'hi accedeix per un corriol que hi mena des de la pista de muntanya que puja a Sant Quiri. El corriol en surt cap al sud-est a prop de la Font dels Pous, dos revolts més amunt.
No es tenen referències documentals de l'església, però es tracta d'una obra romànica molt primitiva, potser amb elements anteriors a l'any 1000. A més, a poca distància d'aquestes restes, carena amunt, hi ha altres restes d'un poblament potser del segle ix o x.
Els murs, derruïts, però que es conserven en alguns llocs fins a l'alçada de 2 metres, permeten de veure una nau rectangular, amb absis semicircular a llevant. La capçalera sembla tancada, respecte de la nau, amb un mur que deixa un pas molt estret cap al presbiteri. És una solució arquitectònica habitual en temples preromànics.
L'aparell és poc treballat, però buscant regularitat en la seva disposició en filades. Al voltant de l'església s'han localitzat grans lloses recatangulars, que devien ser les esteles habituals a les necròpolis altmedievals.

## Bibliografia

* CASES I LOSCOS, Maria Lluïsa i ROIG I DEULOFEU, Albert. "Sant Lleïr de Pobellà". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Clausen (Luxemburg)

Clausen un dels 24 barris de la ciutat de Luxemburg. El 2014 tenia 935 habitants.
La seva església parroquial, St. Cunegonde, és el lloc a Luxemburg de la celebració dominical de la missa tridentina. L'estadista Robert Schuman va néixer a la casa paterna que en aquell moment tenien llogada al carrer Jules Wilhelm de Clausen. Més tard va assistir a l'escola primària local. L'any 1985, la casa va ser adquirida per l'Estat i ara és la seu d'un petit institut de recerca.

## Vegeu també

* Barris de la Ciutat de Luxemburg

## Referències

* ↑ «Statistiques sur la Villa de Luxembourg. Etat de la population 2014. Clausen» (PDF) (en francès) p. 21-22. Ville de Luxembuourg. [Consulta: 17 agost 2015].
* ↑ Trausch,, Gilbert. Robert Schuman dans ses liens avec le Luxembourg en général et Clausen en particulier. A : 150e anniversaire/Fanfare grand-ducale de Clausen (en francès). Impr. Saint-Paul, 2001, p. 28.
# Unió Nord-americana

La Unió Nord-americana (North American Union en anglès, Unión Norteamericana en castellà) és una unió regional teòrica o hipotètica entre el Canadà, Mèxic i els Estats Units, possiblement similar en estructura a la Unió Europea, sovint incloent una moneda comuna, l'amero o el dòlar nord-americà. La idea de la integració regional ha estat discutida, proposada, o debatuda en els àmbits acadèmics, empresarials i polítics durant moltes dècades, però cap integració seriosa ha estat suggerida o fins i tot considerada seriosament pels governs de les tres nacions, i els governants de les tres nacions han dit que no hi ha cap pla per crear tal unió. La formació de la Unió Nord-americana també ha estat tema de diverses teories de conspiració.

## Referències

* ↑ Building a North American Community - Council on Foreign Relations (PDF)
* ↑ Pastor, Robert A.; Hills, Carla A.; Jones, James R. [et al.].. Building a North American Community (Task Force Report #53). Council on Foreign Relations Press, May 2005. ISBN 0876093489 [Consulta: 7 febrer 2009]. Arxivat 19 de febrer 2009 a Wayback Machine.
* ↑ Dine, Philip «Urban legend of "North American Union" feeds on fears». The Seattle Times, 19-05-2007 [Consulta: 16 juliol 2007].
* ↑ «Diverted by jelly-beans». The Economist, 23-08-2007 [Consulta: 6 desembre 2007].
* ↑ Kovach, Gretel «Highway to Hell?». Newsweek, 10-12-2007 [Consulta: 7 desembre 2007].
* ↑ Bennett, Drake «The amero conspiracy». International Herald Tribune, 25-11-2007 [Consulta: 20 desembre 2007].
# Palau de la Baiya

El Palau de la Baiya (قصر الباهية en àrab, ⵜⴰⴳⴰⴷⵉⵔⵜ ⵏ ⵍⴱⴰⵀⵢⴰ en amazic, Bāhiya, 'el bell', 'el brillant') és un palau antic del segle XIX, d'estil morisc islàmic, a Marràqueix, al Marroc. Actualment un museu, és una de les obres mestres de l'arquitectura marroquina i de l'art marroquí, un dels principals monuments del patrimoni cultural del país.
La major part de l'edificació s'atribueix a l'arquitecte Si Mohammed El Mekki (1857-1926), deixeble del capità Erckman, cap de l'administració colonial francesa a Marràqueix.

## Història
### Visir Si Moussa

Entre 1866 i 1867, Si Moussa (o Sī Mūsā), un poderós i ric gran visir del sultà Mulay Hasan (1836-1894), va fer construir la part nord d'aquest vast palau de 8.000 metres quadrats, en forma d'un vast jardí (el palau més imponent i sumptuós del Marroc de la seua època) al sud-est de la medina de Marràqueix, a prop de la plaça Djemà-el-Fna, als jardins de la Menara, de l'Agdal, el Palau El Badi i el Palau Reial de Marràqueix, de l'arquitecte marroquí Mohammed al-Makki.
* Alguns enteixinats esculpits i pintats

#### El Gran pati

Al nord del Gran pati hi ha un altre pati conegut com el Gran Riad. Amb habitacions adjacents, és la part més antiga del palau i data de l'època del pare de Ba Ahmed, Si Musa. El pati conté, com el seu nom indica, un jardí (riad) molt gran que encara té arbres del s. XIX. El jardí està flanquejat a est i oest per dues grans sales d'excel·lent decoració i una inscripció que data la construcció del 1866-67.

## En el cinema

* 1964: Cent mil dòlars al sol, d'Henri Verneuil i Pierre Michel Audiard (escena final al pati principal, amb Jean-Paul Belmondo i Lino Ventura).

## Bibliografia

* Pierre Champion, Le Marroc et ses villes d'art, Tànger, Fes, Meknès, Rabat i Marràqueix, H. Laurens, París, 1927.
* Patrick Manac'h, Hamid Mergani, Palais de la Bahia, Maison de la Photographie de Marrakech, Editions Limitées, 2015, ISBN 978-9954-35-260-1.

## Notes i referències

* ↑ «Bienvenue à Palais Bahia Marrakech». Palais Bahia, 03-06-2023. [Consulta: 11 novembre 2023].
* ↑ www.visitonsmarrakech.com/palais-bahia.
* ↑ «Bahia Palace | Marrakesh, Morocco Attractions» (en anglés). Lonely Planet. [Consulta: 16 març 2022].
* ↑ Wilbaux Quentin. La médina de Marrakech: Formation des espaces urbains d'une ancienne capitale du Maroc. L'Harmattan, 2001, p. 289. ISBN 2747523888.
* ↑ «Archnet». www.archnet.org. [Consulta: 16 març 2022].
* ↑ Deverdun Gaston. Marrakech: Des origines à 1912. Éditions Techniques Nord-Africaines, 1959.
# Can Montcanut (Isaac Albéniz, 4)

Can Montcanut és una casa eclèctica de Tiana (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici civil de planta rectangular, formada per uns baixos, un pis, un soterrani i un terrat. L'entrada al recinte enjardinat no coincideix amb el costat de la façana principal sinó amb el mur lateral que destaca per la seva torreta de planta quadrada situada al bell mig. El cos format per la planta baixa està decorat amb línies horitzontals gravades a l'arrebossat i que en el pis superior queden reduïdes a uns ficticis carreus angulars.
El coronament de la façana està decorat amb elements vegetals i florals estilitzats, amb tons de verd i que a la part central trenca la línia de la cornisa. Hi ha un terrat transitable. Degut a la funció d'escola se li ha obert una nova porta davant de la façana principal que dona directament al carrer.
El coronament superior de l'edifici fa que es modifiqui l'aspecte clàssic del conjunt. Sobre la façana lateral esquerra hi ha esgrafiada la data de 1911, any en què fou construït l'edifici.
Destaca un fanal situat dalt del pilar que flanqueja l'entrada principal de l'edifici. La seva estructura està realitzada amb ferro colat i presenta una forma pràcticament cilíndrica, coberta per una petita teuladeta circular. Destaca per la seva decoració de tipus vegetal i l'ús de les línies sinuoses, com en el cas dels reganyols que serveixen de suports, així com pels vitralls que el tanquen, amb motius florals i vidres de colors emplomats, típics de l'estil modernista.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Montcanut». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Petita Suïssa luxemburguesa

La Petita Suïssa luxemburguesa (també anomenada Mullerthal) és el nom donat a una zona muntanyosa a l'est del Gran Ducat de Luxemburg, a prop de la frontera amb Alemanya. El nom de «Petita Suïssa» ve donat pel paisatge envoltat de pujols de les valls de la regió. El punt culminant està a solament 414 metres d'altitud. Geològicament, es caracteritza per espectaculars formacions de gres de Luxemburg.
La Petita Suïssa de Luxemburg és la subregió més petita de Luxemburg. A causa del seu petit territori, que abasta només el 7% del territori nacional, només té una ciutat important, Echternach -que és la ciutat més antiga del país)-. Les petites ciutats de Beaufort, Berdorf i Consdorf també es troben a la regió.

## Referències

* ↑ ONT. «Echternach - Visit Luxembourg» (en francès). Arxivat de l'original el 2015-09-13. [Consulta: 23 agost 2015].
* Krippel, Yves. Die Kleine Luxemburger Schweiz: geheimnisvolle Felsenlandschaft im Wandel der Zeit (en alemany). Ciutat de Luxemburg: Société des naturalistes luxembourgeois. Musée national d'histoire naturelle et administration des Eaux et Forêts, 2005, p. 251. ISBN 2-919877-09-7. .
* Massard, Jos. A. «Aspects historiques de l'histoire naturelle du Mullerthal et de ses environs» (en francès). Annuaire de la Ville d'Echternach, 2001, pp. 31-55..
* Massard, Jos. A. «Historisch-naturwissenschaftlicher Streifzug durch den Kanton Echternach» (en alemany). Nos Cahiers. Volum 19 nº=2/3, 1998, pp. 363‑393..

## Enllaços externs

* La Petite Suisse luxembourgeoise Arxivat 2015-08-29 a Wayback Machine.
* Mullerthal
* Mullerthaltrail Arxivat 2015-07-22 a Wayback Machine.
* Documentation concernant la région de la Petite Suisse luxembourgeoise
# Globus de gas

Un globus de gas o baló de gas és un globus aerostàtic que es compon d'una funda prima i tensa, feta per exemple de làtex o teixit de seda amb hule. Popularment se'n diu bufa o bomba. És omplert amb gas, que crea una densitat inferior a la de l'aire que envolta el globus i, per tant, crea empenyiment aerostàtic. Per aquest gas, s'utilitzen principalment l'hidrogen (H₂) i l'heli (He), però es prefereix l'heli, car és el gas noble més lleuger i no és inflamable.

## Història

L'any 1766, el científic britànic Henry Cavendish havia descobert l'hidrogen, afegint àcid sulfúric al ferro, llauna, o encenalls de zenc. El desenvolupament dels globus de gas es realitzà en paral·lel amb el treball dels germans Montgolfier amb globus aerostàtics d'aire calent.
El desenvolupament dels globus de gas era liderat per Jacques Charles i els Les Frères Robert (Germans Robert). El 27 d'agost de 1783, Le Globe, un primer globus d'hidrogen, va ser enlairat des del Champ-de-Mars a París. Sis mil persones pagaren per disposar de seient. L'1 de desembre, Jacques Charles i Nicolas-Louis Robert volaren amb el globus La Charlière, el primer globus d'hidrogen tripulat per éssers humans, durant 2 hores i 5 minuts cobrint una distància de 36 km. Jacques Charles immediatament volà una altra vegada, aquesta vegada tot sol, i ascendí a 3000 metres.
El treball en cada tipus de globus va ser esperonat pel fet que hi havia un altre grup que competia amb una tecnologia alternativa. Per diverses raons, incloent el fet que el govern francès decidí anomenar a un defensor de l'hidrogen com a responsable de desenvolupament de globus, els globus d'aire calent van ser substituïts per globus d'hidrogen que es convertiren en la tecnologia predominant durant els següents 180 anys.
Els globus d'hidrogen s'utilitzaren en les gestes més importants, com creuar el Canal de la Mànega el 7 de gener de 1785, fet pels aviadors Jean-Pierre Blanchard i John Jeffries, de Boston.

## Vegeu també

* Aeròstat
* Rozière
* Dirigible
* Inflatoplane
* Gas Blau
# Estadi de Marràqueix

L'Estadi de Marràqueix (àrab: ستاد مراكش, Stād Marrākux; amazic: Annar n Merrakec) és un estadi multiusos de Marràqueix, Marroc. Va ser dissenyat per Gregotti Associati International i acabat el gener de 2011, es fa servir principalment per a partits de futbol amb capacitat per albergar Jocs Olímpics. És la llar del club de futbol de la ciutat, el KAC Marrakech. L'estadi té una capacitat de 45.240 espectadors, tots ells asseguts.
El recinte, que substitueix a l'Stade El Harti com a llar del Kawkab, és l'estadi principal de la ciutat i serà una de les seus del mundial de clubs que se celebrarà al Marroc. En la seva inauguració el 5 de gener de 2011 es va disputar un torneig amistós entre els clubs marroquins del Kawkab de Marràqueix i Wydad de Casablanca enfront dels francesos de l'Olympique de Lió i Paris Saint-Germain.
Va ser la seu de la Final del Campionat del Món de Clubs de futbol 2013 i la Final del Campionat del Món de Clubs de futbol 2014. TAmbé va ser seu del Campionat Africà d'atletisme de 2014.

## Referències

* ↑ «Stadiumdb.com - Stade de Marrakech».
* ↑ «Paris et Lyon en douceur» (en francès). Eurosport, 05-01-2011. [Consulta: 5 abril 2012].
* ↑ «AFRICAN CHAMPIONSHIPS». gbrathletics.com. [Consulta: 1r febrer 2022].
# Torre circular de la Morana

La Torre circular de la Morana és una torre romànica de la Morana, al municipi de Torrefeta i Florejacs (Segarra), declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

És una torre circular d'un sol cos construïda amb filades de carreus irregulars de pedra, més ampla de la base que de la part superior. Actualment forma part de la masia de Cal Torra. Presenta dues obertures quadrangulars modernes i a la part superior un coronament amb restes d'arrebossat que ha estat afegit amb posterioritat. Dues grans canaleres travessen de forma transversal la torre i trenquen l'estètica d'aquesta.
Antigament funcionava com a torre defensiva, per això els seus sis metres d'alçada, que facilitaven una millor visió del territori. Davant la torre es troba un mirador des d'on es pot albirar tota la comarca de la Segarra. Actualment ha perdut la seva funció original i s'utlitlitza com a espai on guardar les eines de camp i pallissa.

## Història

L'origen d'aquesta torre podria estar relacionat amb un molí de vent.

## Referències

* 1 2 3 «Torre circular de la Morana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 gener 2017].