OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mas Fàbrega

Mas Fàbrega, conegut també amb els noms de Can Fàbrega, Can Mai, Can Riba i Can Puig-Salelles és una masia dels segles XVI-XVII al poble empordanès de Monells catalogada a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Aquest edifici, a l'extrem nord del barri del Castell, és de planta rectangular, amb coberta a dos vessants. A la part posterior té un cos afegit amb coberta a un vessant i més baix. El cos principal consta de planta baixa, pis i golfes. A la planta hi ha les dues portes d'accés principal: la primera a la façana nord, d'arc de mig punt, i la segona, de la mateixa tipologia, a la façana de llevant. Al damunt de l'arc d'una de les portes figura la data del 1743. Al pis hi ha finestres allindanades, amb carreus regulars d'emmarcament i ampit, i les golfes són de la mateixa tipologia, encara que de dimensions més petites. Algunes d'aquestes finestres apareixen tapiades o bé modificades; a la situada a l'esquerra del primer pis de la façana principal hi ha un escut a la llinda amb una orla on apareix una mà que sosté una espasa o punyal. És un element remarcable d'aquesta casa la garita de pedra situada a l'angle nord-est, cilíndrica i de base decreixent amb una petita mènsula amb una testa esculpida. Can Fàbrega ha experimentat diverses modificacions al llarg dels anys. A una d'aquestes reformes pertany un dels portals d'accés, segons consta a la inscripció superior (1743). L'emblema que apareix en una de les llindes correspon al llinatge Fàbrega. Se sap que el 1661 Joan Fàbrega va rebre el privilegi de ciutadà honrat de Barcelona.

## Referències

* 1 2 «Can Fàbrega». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Sant Vicenç de Regencós

Sant Vicenç és una església de Regencós (Baix Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

L'església té una nau, capçalera poligonal i capelles laterals (tres per banda) obertes entre els contraforts. Les voltes són llunetes, amb cornisaments motllurats.
Al parament exterior de l'absis hi ha una làpida amb la següent inscripció:
    A 28 DE ABRIL 1805 FUE PUESTA LA PRA. PIEDRA.
La portada, al frontis, és decorada amb pilars adossats i simples motllures; sobre el seu arc rebaixat hi figura l'any 1815 i una inscripció.
Sobre l'angle nord-oest de l'edifici es dreça el campanar de planta quadrada, amb arcades apuntades.
La construcció és de grans rebles i morter, lligant amb carreus angulars.

## Història

L'església de Regencós no figura - probablement no existia- als nomenclàtors diocesans de finals del segle xiv en els quals s'hi relacionaren totes les esglésies i capelles amb sacerdot adscrit el qual havia d'acudir als sínodes de la diòcesi. Se sap que anteriorment al 1788 l'església de Sant Vicenç de Regencós era sufragània de la parròquia de Sant Pere de Begur, ja que el dit any fou declarada parròquia independent. Segons les dates gravades en diferents punts de l'edifici sabem que el temple es començà a construir l'any 1805 i que es degué acabar pels volts del 1815.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Sant Vicenç de Regencós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Can Serra (Sitges)

Can Serra és un edifici de Sitges (Garraf) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres de planta baixa, tres pisos i terrat. La façana presenta composició simètrica. A la planta baixa hi ha la porta d'accés i una finestra, ambdues d'arc carpanell i emmarcades amb motllures de pedra. Al pisos primer i segon dos balcons allindats comparteixen una única peanya que presenta barana de ferro i part central sobresortint. El tercer pis l'ocupen tres finestres rectangulars. El coronament és format per una cornisa sostinguda per mènsules i una barana de terrat amb un cos central semicircular on figura inscrita la data de 1903. L'arrebossat de la façana imita carreus a la planta baixa.

## Història

La construcció de Can Serra data de 1902. El 15-10-1902, el propietari del terreny Antoni Serra va sol·licitar a l'Ajuntament el permís d'obres per bastir l'edifici segons projecte de l'arquitecte Salvador Vinyals. D'acord amb la documentació conservada a l'Arxiu Històric Municipal de Sitges, el projecte fou aprovat el 21 d'octubre del 1902. L'edifici actual presenta modificacions importants de façana a les plantes superiors en relació al projecte original.

## Referències

* 1 2 «Can Serra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Sant Salvador de Godall

Sant Salvador de Godall és una església de Godall (Montsià) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici d'una sola nau amb capelles laterals entre contraforts i absis poligonal de la mateixa amplada que la nau. A banda i banda de la capçalera hi ha dues estances irregulars utilitzades com a sagristia i magatzem, que antigament devien comunicar per un petit passadís situat rere el mur frontal de l'altar, actualment eliminat en construir una absidiola a la part baixa. L'accés és lateral i la porta és precedida per un porxo que ocupa l'espai entre contraforts. L'alçat és força regular, interromput únicament per les capelles amb obertures d'arc de mig punt i per petites obertures atrompetades a la part superior dels murs. Al tram dels peus hi ha el cor. La coberta, delimitada per un arc de mig punt, és de creueria a la nau i a les capelles. A les claus de volta hi ha relleus vegetals força senzills. L'exterior és senzill, amb l'estructura típica de capelles entre contraforts. A la façana principal, sobre les capelles, es van construir dos nivells de golfes.

## Història

Al voltant de l'any 1405, es té constància que el rector de l'església de Godall havia encarregat la manufactura d'un retaule per l'església.
Sobre la porta d'accés hi ha un petit voladís amb les dates de 1954 i 1609. La primera es refereix a la darrera intervenció realitzada a l'edifici, la segona es refereix, possiblement, a una data de construcció, potser la d'acabament. La grafia del 1609 sembla antiga.
Amb la restauració es van arrebossar els sectors de mur que no eren de pedra, fent línies d'escaire per simular carreus.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Salvador de Godall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
* ↑ Vidal, Jacobo. El pintor de la ciutat (Tortosa, segles XIV-XV). Tortosa: Cossetània, 2011. ISBN 978-84-9791-786-5.

## Enllaços externs

* «Sant Salvador de Godall». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Sant Vicenç d'Albarca

Sant Vicenç d'Albarca és una església d'Albarca, al municipi de Cornudella de Montsant (el Priorat) declarada Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Construïda amb carreus molt regulars, l'església de Sant Vicenç presenta una sola nau amb quatre capelles laterals, dues a cada banda, i a la capçalera un absis romànic amb finestra de doble esqueixada que, juntament amb petits sectors dels murs, és l'única part conservada de l'obra original. La nau, d'estil renaixentista, és coberta per una volta de canó de mig punt i unida al presbiteri per un gran arc triomfal.
La façana és dividida en dos registres per una petita cornisa horitzontal que enllaça amb el campanar, situat a la dreta de l'edifici. Al registre inferior els angles són fets de carreus encoixinats. La portada renaixentista que centra el cos de l'església és emmarcada per una motllura i coronada per un frontó. El registre superior és centrat per un ull de bou. El campanar, de base quadrada, consta de tres cossos. El superior, amb obertura de mig punt, té cobertes de pavelló.

## Història

L'església de Sant Vicenç està situada al poble d'Albarca, petit nucli emplaçat a 815 m d'altitud al lloc on s'uneixen el Montsant amb les muntanyes de Prades.
És un edifici d'origen romànic. Apareix esmentat per primera vegada el 1151, amb motiu d'una donació feta per Ramon de Cervera i la seva muller Ponceta a "Petro capellano de Pinós". A inicis del segle xvii fou refet en gran part (hi consta la data del 1612).

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Vicenç d'Albarca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Sant Vicenç d'Albarca». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Sant Jaume de la Móra

Sant Jaume de la Móra és una església a l'entrada del poble de la Móra, al costat de l'antic fossar, al municipi de Granyanella (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
L'indret on és aquesta església apareix documentat des del 1120. A la façana hi ha la porta d'accés amb arc de mig punt adovellat i decorada amb una arquivolta, damunt de la qual hi trobem un ull de bou i un campanar de cadireta de tres ulls de grans proporcions respecte a la resta de l'església. Encarat a l'est, ens apareix l'absis de l'església de planta semicircular i amb la presència d'una finestra amb un arc de mig punt monolític. El mur de està format per carreus irregulars i amb coberta a dues aigües.
Pel que fa al seu interior, està coberta per volta de canó rebaixada i amb petxines, reforçada per dos arcs torals, i amb l'absis cobert amb volta de quart d'esfera. A banda i banda, s'obren dues capelles mitjançant arcs de mig punt rebaixats.
Sant Jaume de la Móra és una església sufragània de la parròquia de Sant Pere del Talladell, del Bisbat de Solsona.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Jaume de la Móra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
* ↑ «Sant Pere del Talladell». Bisbat de Solsona. Arxivat de l'original el 2015-11-17. [Consulta: 8 gener 2015].
# Sant Pau de Tordera

Sant Pau és una església barroca al poble de Tordera al municipi de Granyanella (la Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'actual església de Tordera es construí durant la segona meitat del segle xviii damunt una antiga capella.
L'església és al xamfrà entre dos carrers, a la part baixa del municipi. Presenta una planta d'una sola nau amb capelles laterals, campanar d'espadanya damunt la façana principal i amb coberta a dues aigües.
El mur és de paredat de pedra amb carreus irregulars, exceptuant la base, les cantonades i el campanar d'espadanya on s'utilitzen carreus regulars. La porta d'entrada, realitzada amb grans carreus de pedra, està coronada per un arc rebaixat amb la clau decorada amb formes geomètriques circulars. Per damunt d'aquesta, ens apareix una petita finestra circular per il·luminar l'interior de l'església, per sobre de la qual hi ha l'escut del municipi de Tordera, afegit arran de la restauració duta a terme als anys 1990. El campanar d'espadanya està format per dos ulls amb arc de mig punt on estan situades les campanes.
L'interior de l'edifici és cobert per volta de canó amb llunetes, reforçada per arcs faixons que reposen sobre una cornisa. L'àbsis, tancat per un mur pla, presenta unes pintures contemporànies a l'època de la construcció molt malmeses. Les capelles laterals, amb arc de mig punt i volta d'aresta, són separades per pilastres adossades a la paret i encarregades de trencar la monotonia del mur. Als peus hi ha el cor, al qual s'accedeix mitjançant una escala lateral.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Pau de Tordera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Castell de Talavera

El castell de Talavera és un edifici de Talavera (Segarra) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

És un edifici de grans dimensions molt modificat, situat a la part alta del nucli urbà i que presenta planta irregular. Les restes de l'antic castell s'han de buscar a l'interior de la casa, concretament dins d'un cobert que s'ha adaptat com a magatzem, de planta rectangular cobert amb volta apuntada. Es tracta d'un pany de mur, lleugerament atalussat i de carreus petits, lligats amb morter, que respon al tancament occidental de la primitiva fortificació. Dins del pati interior de l'edifici, se'ns presenten altres elements arquitectònics que evidencien el passat senyorial d'aquest habitatge, com una pilastra encastada en un mur interior realitzat amb carreus o una petita capella reformada i adaptada com estable de mules.

## Història

El castell és esmentat en la documentació el 1075, quan consta que era situat dins el comtat d'Osona. Al segle xii eren senyors d'aquesta fortalesa els Cervelló; així en el testament sacramental de Guerau Alemany (III) de Cervelló s'indica que llegà el castrum de Talavera al seu fill Guillem, el qual participà en l'expedició d'Almeria el 1147. Un altre membre de la mateixa nissaga llegava el 1193 el castrum de Talavera al seu nebot Guillem d'Aguiló. A partir d'aquest moment el llinatge dels Aguiló senyorejà el lloc del castell i el de Talavera fins a la segona meitat del segle xiv, que passà per parentiu a la família So. Aquesta, juntament amb els Burguès i els Santcliment, emparentats entre ells, tingueren la potestat dels llocs de Talavera i Pavia fins al segle xviii.

## Referències

* 1 2 «Castell de Talavera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Mas del Català (Amposta)

El Mas del Català és una masia d'Amposta inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El conjunt compost per una masia, dos porxos davant la casa, un pou al seu costat i restes de corrals amb menjadores. A l'extrem nord, un cos mig derruït que feia de rafal i pati.
La casa, manté l'edificació original més un cos, amb la mateixa estructura i dimensions, adossat pel darrere, cap al nord.
La planta és rectangular i la teulada a doble vessant, deteriorada a alguns sectors del voladís de la part vella. En alçat s'observen en l'estructura planta baixa i dos pisos.
El mur està fet amb maçoneria, emprant totxo als arcs de les portes i finestres (en ventall); i arrebossat i emblanquinat només a la part nova.
La porta principal d'accés al sud té un rafal modern a la vora. A l'est hi ha una altra porta i el rafal més antic, amb tres columnes de fust circular molt gruixut (de les quals només una és antiga); tots dos rafals estan coberts amb fibrociment (uralita), tenen finestres rectangulars de mida mitjana i llindes, o arcs rebaixats, com les portes. Al mur oest algunes estan fetes noves.
Hi ha un pou de secció circular, construït amb maó de cantell que encara s'empra.

## Història

Segons el propietari, la part més antiga és la de principis del segle xix, i el sector d'habitatge nou seria anterior a la guerra civil de 1936-39. El porxo de la banda sud s'ha fet fa només 3 o 4 anys.
Abans de passar als actuals propietaris, la masia pertanyia a dues famílies diferents, pel que interiorment una paret divideix la construcció en dos habitatges.
Just a uns 10 metres a l'oest de la casa, dintre la mateixa propietat i vora l'actual séquia, es conserva un canyissar part d'una base i fonaments del que hom creu que es tractava de la torre d'en Carlets, part de l'antiga línia de vigilància costanera. Alguns dels carreus de pedra que componien el seu mur es troben, avui dia, davant la masada. És possible que la torre es destruís en fer la séquia, perquè queda justa enmig del seu traçat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Mas del Català». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Vilafranca de Joval

Vilafranca de Joval és una masia que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català de Clariana de Cardener (Solsonès).

## Situació

Es troba al sector nord del terme municipal, a llevant del nucli de Sant Just i Joval, als plans que s'estenen a l'extrem sud del serrat del Moro, entre l'embassament de Sant Ponç i la rasa Perpètua.
S'hi va per una carretera asfaltada (camí ral de Solsona) que surt del punt quilomètric 77,5 de la C-55 (de Manresa a Solsona), a l'indret del Pi de Sant Just 41° 58′ 58″ N, 1° 33′ 13″ E﻿ / ﻿41.982821°N,1.553721°E﻿ / 41.982821; 1.553721 (senyalitzat). Als 1,2 km. 41° 59′ 20″ N, 1° 33′ 48″ E﻿ / ﻿41.988924°N,1.563451°E﻿ / 41.988924; 1.563451, es pren el desviament a la dreta a "Vilafranca de Joval". Als 1,9 km. 41° 59′ 21″ N, 1° 34′ 16″ E﻿ / ﻿41.989226°N,1.571244°E﻿ / 41.989226; 1.571244 es deixa a la dreta el camí a "Hermenter de Joval". Als 2,6 km. 41° 59′ 13″ N, 1° 34′ 46″ E﻿ / ﻿41.986857°N,1.579392°E﻿ / 41.986857; 1.579392 es deixa a l'esquerra el camí a la "Torre de Cardener" i, seguint sempre la carretera asfaltada, s'arriba als 4 km a la masia després d'haver passat per davant de l'església de Sant Martí.

## Descripció

Masia de planta rectangular i teulada a dos vessants, amb orientació nord-sud. La façana principal és a la cara est, amb porta d'arc de mig punt i grans dovelles. Consta de planta baixa i dos pisos. La planta baixa té sòl de pedra i sostre amb bigues de fusta. A la cara nord es troba l'eixida del pou. A les quatre cares hi ha petites finestres amb llinda de pedra. El parament és de carreus irregulars, sense seguir cap tipus d'alineació.

## Referències

* ↑ «Vilafranca de Joval». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 abril 2015].
# Casa Bonaventura Marcet

La Casa Bonaventura Marcet és un edifici del centre de Terrassa (Vallès Occidental) situat al carrer de Sant Pere, protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres de planta baixa i dos pisos. Les parets són arrebossades imitant pedra buixardada a les zones angulars i carreus a la resta. La façana presenta una composició simètrica, amb balconades de ferro als pisos superiors que marquen l'eix de simetria.
És un edifici molt senzill en la seva concepció. És un exemple més de l'arquitectura eclèctica esteticista desenvolupada a Terrassa durant la segona meitat del segle xix.

## Referències

* 1 2 «Casa Bonaventura Marcet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Aparell isòdom

L'aparell isòdom (del grec ισόδομος, nom compost format pels mots ισός, 'igual', i δόμος, 'construcció') és una antiga tècnica constructiva que s'utilitza des de l'edat del bronze final i bastant utilitzada en l'arquitectura monumental grega i romana.

## Tècnica isòdoma

Es caracteritza per fileres (o filades) de la mateixa alçada, constituïdes per blocs regulars (carreus) de pedra de diferents menes (gres, basalt, traquita, pedra calcària, etcètera) i del mateix gruix del mur, ben treballades per totes bandes, disposades en filades horitzontals d'alçada regular i homogènia. Solen presentar solcs i protuberàncies a l'interior per encastar bé un carreu amb l'altre, i de vegades també sortints a les cares laterals per facilitar-ne el transport i la col·locació, que poden eliminar-se per motius estètics.
Les filades estan col·locades sempre a trencajunts –és a dir, de manera que no hi hagi coincidència entre les juntures del carreu de dalt i el de baix–, i habitualment amb el junt entre els blocs de pedra adjacents disposat al centre del carreu que hi ha a sota.
L'aparell isòdom de carreus regulars pot contenir una filada a la base més alta que les altres, formada amb blocs disposats verticalment i anomenats ortòstats.

## Aparell pseudoisòdom

Moltes vegades, les filades de carreus tenen una alçada diferent, sovint de manera que cadascuna és menys alta que l'anterior; en aquest cas parlem d'aparell pseudoisòdom.

## Referències

* ↑ ««Aparell isòdom» i «Aparell pseudoisòdom»». Diccionari d'arqueologia. Termcat. [Consulta: 19 gener 2015].

## Vegeu també

* Opus quadratum
* Mur de càrrega
# Cal Fantico

Cal Fantico és una casa de Torà, a la comarca del Solsonès, inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici unifamiliar de tres plantes que fa cantonada amb el C/ d'Orient.
Presenta una façana principal que mira a la plaça de l'Hostal amb tres portes rectangulars d'accés, la central més gran i emmarcada per una motllura de daus de pedra. La primera planta presenta tres portes balconeres amb balcó i barana de forja amb la mateixa motllura que a la porta d'accés. El balcó central és lleugerament més gran que els altres i mostra un relleu a la llinda on podem llegir "Casa Fantico 1787". La planta superior segueix el mateix esquema, però amb dimensions més reduïdes.
El parament està construït amb carreus de pedra regular i en el cas de la façana principal, aquesta està arrebossada, jugant així amb la bicromia de la pedra i l'arrebossat.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Fantico». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 març 2015].

## Bibliografia

* Coberó, Jaume; Garganté, Maria; Oliva, Jordi [et al.].. Inventari del Patrimoni Arqueològic, Arquitectònic i Artístic de la Segarra. Vol.II Torà. Hostafrancs: Fundació Jordi Cases i Llebot, Abril 2000, p. 132. ISBN 84-607-0408-4.
# Torre de Santa Faç

La Torre de Santa Faç és una torre-refugi situada en els voltants de l'Horta d'Alacant, en l'entitat de Santa Faç, pertanyent a la ciutat d'Alacant.
Situada en la carretera d'Alacant en direcció a València, concretament en el quilòmetre 8. Va ser construïda en el segle xvi per defensar el complex monasterial de la Santa Faç, del que rep el seu nom, i forma part de les Torres i Talaies d'Alacant que van ser recollides en 1997 sota la protecció de Bé d'Interès Cultural.

## Història

Va ser construïda per defensar el monestir i el caseriu adjunt dels atacs de pirates. Dins del conjunt de torres i talaies de la ciutat, és una de les més tardanes a ser construïdes. Va ser una de les obres d'enginyeria militar aixecades a la ciutat per italià Joan Baptista Antonelli (1527-1588), l'any 1575. És la torre més ben documentada de les que hi ha a la ciutat, i es troba en perfecte estat de conservació.

## Descripció

Es tracta d'una edificació de planta quadrada d'uns vuit metres de costat, dividida en quatre plantes i rematada amb una terrassa. La seva fàbrica és de maçoneria, i està reforçada en les seves cantonades amb fileres de carreus. Les seves cantonades superiors estan rematades per quatre garites, aspecte que la diferència de la resta de torres de vigilància de la zona; a més, recorre el seu perímetre superior una motllura classicista.

## Vegeu també

* Llista de monuments de la província d'Alacant

## Referències

* ↑ URL de la referència: http://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=1514.
* ↑ Menéndez Fueyo, José Luis. Centinelas en la costa: torres de defensa y de la huerta de Alicante (en castellà). Alicante: Diputació d'Alacant, MARQ, 1997 [Consulta: 13 febrer 2022].
* 1 2 3 Portal Monumentalnet.org: Torre de la Santa Faç, consultat el 23 d'abril de 2013.
* 1 2 3 Direcció General de Patrimoni Cultural (2009): Torre de Santa Faç, Generalitat Valenciana, consultat el 23 d'abril de 2013.