OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Menyspreu

El menyspreu és un sentiment de disgust cap a una altra persona o la situació en què es troba que implica un judici negatiu sobre ella, considerant-la inferior al propi jo. Com ja va destacar David Hume, implica la comparació amb el subjecte que sent l'emoció i, per tant, té un component intel·lectual, de judici, juntament amb la part emotiva. Provoca per tant un sentiment d'orgull simultani o d'apreciació de la pròpia vàlua. Es pot considerar com el sentiment oposat al respecte i a l'admiració. Segons John Gottman és el sentiment que amb més probabilitat fa que un matrimoni acabi en divorci.
Els estudis de Paul Ekman han demostrat que és un sentiment entès a la majoria de cultures i que mostra un alt grau de coincidència en la seva expressió facial, aixecant l'extrem del llavi i aclucant una mica els ulls

## Referències

* ↑ Gladwell, Malcolm (copyright 2005). Blink, Back Bay Books imprint (Little, Brown and Company). pp. pp. 32-33. ISBN 0-316-01066-9, http://www.gladwell.com/blink/.
* ↑ Ekman, P., & Heider, K. G. (1988). The Universality of a Contempt Expression: A Replication. Motivation and Emotion, 12(3), 303-308.
# Karl Ruberl

Karl August Ruberl (Viena, 3 d'octubre de 1881 – Nova York, 12 de desembre de 1966) va ser un nedador austríac que va competir a principis del segle xx. El 1900 va prendre part en tres proves del programa de natació dels Jocs Olímpics de París. En la cursa dels 200 metres esquena guanyà la medalla de plata, en quedar segon rere l'alemany Ernst Hoppenberg. En els 200 metres lliures guanyà la medalla de bronze, en quedar rere Frederick Lane i Zoltán Halmay, mentre en els 200 metres obstacles acabà en quarta posició.
Després de les Olimpíades Ruberl emigrà als Estats Units, i el 1904 adquirí la nacionalitat estatunidenca amb el nom de Charles Ruberl. Als Estats Units continuà practicant la natació amb el New York Athletic Club i establí diversos rècords nacionals. En retirar-se passà a treballar en la banca, ajudant a crear la Bainbridge, Ryan & Ruberl, una corredoria de valors. Es retirà poc abans del crack del 29 i visqué a Nova York fins a la seva mort, el 1966.

## Referències

* 1 2 «Karl Ruberl Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 1 de febrer 2010. [Consulta: 16 setembre 2015].
# Cabana de volta dels Reguers

La Cabana de volta dels Reguers és un edifici de Mont-roig, al municipi dels Plans de Sió (Segarra), que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Cabana de volta realitzada amb carreus i paredat col·locat en sec i cobert amb terra per donar més compacitat a la volta i a la càrrega. La porta d'entrada presenta una llinda superior irregular i presenta una coberta amb cúpula.

## Referències

* ↑ «Cabana de volta dels Reguers». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2016].
# Felicitas Esteban García

Felicitas Esteban García (Sejas de Sanabria, Zamora, 22 de novembre de 1913 - Sabadell, 1 de desembre de 2024) va ser una supercentenària espanyola, reconeguda com una de les persones més longeves de l'estat espanyol, coneguda com l'àvia de San Román de Bembibre. A la seva mort, ocupava el cinquè lloc entre les dones més longeves d'Espanya.
Esteban es va casar amb Francisco González, conegut com "el terrissaire", i es van establir a San Román de Bembibre (El Bierzo), on van formar una família amb sis fills: Nazario, Esther (Tita), Antonio, Obdulia (Duli), Yolanda i Paquito. El seu fill gran, Nazario, va morir en un accident de trànsit, i la seva filla Esther va patir greus ferides en una explosió durant la seva infància. Després de la mort del seu marit, va traslladar-se a Sabadell, on va viure durant dues dècades amb el seu fill Antonio. Malgrat la seva avançada edat, va mantenir una bona salut fins als darrers dies i no necessitava bastó ni ulleres.
El 2018, en el seu 105è aniversari, Esteban va rebre la Medalla Centenària de la Generalitat de Catalunya com a reconeixement per la seva experiència, ensenyances i valors.
Esteban va morir a Sabadell l'1 de desembre de 2024, nou dies després de celebrar el seu 111è aniversari amb la seva família. Les seves restes mortals van ser traslladades a San Román de Bembibre, on va ser enterrada al costat del seu marit i del seu fill gran.

## Referències

* ↑ «Felicitas Esteban García of Catalonia, Spain, dies at 111 Years Old».
* ↑ «Mor a Sabadell la súper centenària Felicitas Esteban (111 anys)».
* ↑ «Felicitas, la 'abuela' de San Román, cumple 111 años».
* ↑ «Muere 'la abuela de San Román' una semana después de cumplir 111 años».
* ↑ «La abuela de San Román recibe la Medalla Centenaria de la Generalitat».
* ↑ «Fallece, con 111 años, la "abuela del Bierzo" Felicitas Esteban».
* ↑ «Fallece Felicitas Esteban, la abuela del Bierzo y la quinta abuela de España».
# Florian Vermeersch

Florian Vermeersch (Gant, 12 de març de 1999) és un ciclista professional belga, que actualment corre amb l'equip UAE Team Emirates XRG.

## Carrera

L'1 de juny de 2020, Vermeersch va ser ascendit de l'equip amateur sub-23.Vermeersch també va competir en ciclo-cròs, en el qual va tenir un gran èxit. Mentre era ciclista professional, estudià història a la Universitat de Gant. El 2021, va quedar tercer en la contrarellotge masculina de la UCI Road World Under-23. A la cursa París-Roubaix de 2021, que s'havia ajornat a l'abril a causa de la pandèmia de la COVID-19, va entrar a la primera escapada d'uns 30 corredors i finalment va acabar segon darrere de Sonny Colbrelli i per davant de Mathieu van der Poel en un tres esprint d'home al velòdrom.

### 2024

Vermeersch va patir una fractura de fèmur en un accident durant la seva primera carrera del 2024 a la Vuelta a Múrcia el 10 de febrer. L'accident es va produir en la baixada de l'Alto Collado Bermejo, i el va obligar a perdre's les Clàssiques de Primavera.
El 24 d'abril, es va anunciar que Vermeersch s'uniria a UAE Team Emirates amb un contracte de diversos anys a partir de la temporada 2025.

#### Classificació general a les Grans Voltes

| Gran Tour | 2021 | 2022 | 2023 |
| Giro d'Itàlia | — | — | — |
| Tour de França | — | 108 | 120 |
| Vuelta a Espanya | 121 | — | — |
Llegenda :
| — | No va competir |
| DNF | No va acabar |

## Referències

* 1 2 «Florian Vermeersch on his way to UAE Team Emirates». HLN, 26-04-2024. [Consulta: 27 abril 2024].
* ↑ «Florian Vermeersch and Viktor Verschaeve to sign with Lotto Soudal», 15-12-2019. [Consulta: 31 juliol 2020].
* ↑ «Florian Vermeersch: "I can’t wait to ride races"», 10-06-2020. [Consulta: 31 juliol 2020].
* ↑ «Impressive Florian Vermeersch powers to second place at memorable Paris-Roubaix!». Lotto Soudal. [Consulta: 3 octubre 2021].
* ↑ «Florian Vermeersch sustains broken femur in Vuelta a Murcia crash». CyclingNews, 10-02-2024. [Consulta: 11 febrer 2024].
# Rhinella tenrec

Rhinella tenrec és una espècie de gripau de la família Bufonidae. És endèmica de Colòmbia. El seu hàbitat natural són els boscos secs tropicals o subtropicals. Està amenaçada per la destrucció del seu hàbitat. L'espècie només ha sigut observada a Campamento Ingeominas prop del riu Amparradó al municipi de Dabeiba al vessant occidental de la Cordillera de l'Andes, a un altitud de 805 msnm.
És un gripau força gran i sexualment dimorf. Les femelles de color marró clar o fosc mesuren 54,7 a 60,8 mm. Els mascles atenyen els 35,7 a 40,2 mm i tenen una taca més fosca al centre de l'esquena. Els ous són grogs amb diàmetre de 2,5 a 2,7 mmm.

## Referències

* ↑ Lynch, J.D.; Renjifo, J.M. «Two New Toads (Bufonidae: Rhamphophryne) from the Northern Andes of Colombia» (en anglès). Journal of Herpetology, 24, n°4, 1990, pàg. 364-371.
* ↑ Juan Manuel Renjifo, Wilmar Bolívar (2004). Rhinella tenrec. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el febrer de 2016 (en anglès).
* ↑ Diaz, Raul E. «Rhinella tenrec» (en anglès). Amphibiaweb, 27-08-2004.
# John Daly (atleta)

John Joseph Daly (Ballgluin, Galway, Irlanda, 22 de febrer de 1880 – Nova York, 11 de març de 1969) va ser un atleta irlandès que va competir a primers del segle xx. En el seu palmarès destaca la medalla de plata en la prova dels 2590 metres obstacles dels Jocs de Saint Louis de 1904. Representant Irlanda, va disputar el Cros de les Nacions entre 1903 i 1906 i el 1911 i guanyà tres medalles de plata per equips, mentre individualment fou tercer el 1903 i quart el 1904 i 1906.
Daly va disputar la prova dels 2590 metres obstacles dels Jocs de 1904 a Saint Louis. En ella fou segon, un segon rere Jim Lightbody i s'adjudicà la medalla de plata. Tot i que oficialment va córrer en representació del Regne Unit, Daly es veia com a representant d'Irlanda. En finalitzar els Jocs va quedar-se a Amèrica del Nord durant dos anys i aquell mateix any guanyà el campionat canadenc d'una i dues milles.
Dos anys més tard, el 1906, va prendre part en els Jocs Intercalats d'Atenes. Junt a Con Leahy i Peter O'Connor foren convocats en representació d'Irlanda i van rebre una jaqueta verda i la bandera irlandesa. Amb tot, les normes havien canviat i sols podien prendre-hi part els atletes seleccionats pels comitès olímpics nacionals. Irlanda no en tenia i el Comitè Olímpic Britànic els reclamà per a ells. En el que va ser la primera protesta política de la història dels Jocs Moderns, O'Connor, que havia quedat segon en el salt de longitud, va treure la bandera britànica de l'asta i la va substituir per una bandera verda, mentre Daly feia guàrdia a la base de l'asta mentre els aficionats irlandesos i americans mantenen els guàrdies de seguretat a banda.
En aquests Jocs Daly finalitzà en tercera posició la prova de les 5 milles, però fou desqualificat per obstruir a Edward Dahl. Abandonà la marató després de córrer 18 milles per culpa de butllofes i una lesió al turmell que l'obligà a estar tres dies hospitalitzat.
Posteriorment Daly va córrer majoritàriament als Estats Units, on més tard acabà convertint-se en un reconegut home de negocis a Nova York. El 1908 va ser escollit per representat l'equip olímpic britànic als jocs de Londres, però refusà prendre-hi part.

## Referències

* 1 2 3 4 «John Daly Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 22 de setembre 2009. [Consulta: 20 novembre 2015].
# Casa Montcortès

Casa Montcortès o Cal Companys és una casa de Montcortès, al municipi dels Plans de Sió (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Són les restes d'una casa situada al carrer principal del nucli, el qual connecta aquest amb el Castell de Montcortès que es troba a la part més elevada. Únicament es conserva la planta baixa, amb la presència de carreus de pedra local de grans dimensions força irregulars, amb la portalada formada per un arc de mig punt adovellat i la presència de quatre grans contraforts que per la seva factura sembla que són posteriors a la construcció de la casa. Aquesta casa havia pertanyut a la família del president Lluís Companys des de temps immemorials. De fet, hi ha gent del poble que encara recorda haver sentit dir que en aquella casa hi havia passat llargues temporades un jove Lluís Companys.

## Referències

* ↑ «La casa escapçada del president màrtir».
* ↑ «Casa Montcortès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2016].
* ↑ «Casa Lluis Companys».
# Crosia

Crosia (Crusìa en calabrès) és un municipi italià, dins de la província de Cosenza, que limita amb els municipis de Calopezzati i Rossano a la mateixa província.

## Evolució demogràfica

Població censada al municipi de Crosia :
| Notes: | Elaboració gràfica per part de la Viquipèdia |
| | Font: ISTAT (Institut Nacional d'Estadística) |

## Referències

* ↑ AA. VV.. Dizionario di toponomastica. Storia e significato dei nomi geografici italiani (en italià). Milà: GARZANTI, 1996, p. 240.
* ↑ «CensimentoPopolazione» (en italià). ISTAT - Istituto nazionale di statistica, 2011.

## Enllaços externs

* «Pàgina web oficial de Crosia» (en italià).
# Desmond Titterington

Desmond Titterington (1 de maig del 1928, Cultra, prop de Holywood, County Down, Ulster - 13 d'abril del 2002, Dundee, Escòcia) va ser un pilot de curses automobilístiques britànic que va arribar a disputar curses de Fórmula 1. Va debutar a la sisena cursa de la Temporada 1956 de Fórmula 1, la setena temporada de la història, del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 14 de juliol del 1956 el GP de la Gran Bretanya al Circuit de Silverstone. Desmond Titterington va participar en una única cursa puntuable pel campionat de la F1, no aconseguint acabar la cursa i, per tant, no assolí cap punt pel campionat.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | Posició | Punts |
| 1956 | Connaught Engineering | Connaught | Alta | ARG | MON | 500 | BEL | FRA | GBR Ret | ALE | ITA | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Xanthosoma

Xanthosoma és un gènere de prop de 50 espècies de tropicals i subtropicals de la família, Araceae, divisió de les angiospermes. Són totes natives d'Amèrica tropical.
Diverses espècies són conreades per les seves cormos rics en midó, i són una important font d'aliment en diverses regions. Són conegudes com a mafafa, malanga, cocoñame, ocumo, bore, yautía, chonque, macabo, rascadera i tania.
Altres espècies (especialment X. roseum) són utilitzades com planta ornamental, i popularment se'ls coneix com a fulla elegant per les seves llustroses i grans fulles, o orella d'elefant per certa semblança de la gran fulla amb l'orella de l'elefant. Una altra varietat d'aquesta espècie té les fulles esquinçades però amb les seves parts unides en el tall de la fulla, i és cridada costella d'Adan.
Són herbes amb 3 a 18 segments. Les fulles de la majoria de les espècies de Xanthosoma tenen de 40 a 200 centímetres de llarg, són acoratzonades sagitades (amb punta). Al contrari de les del gènere Colocasia no són peciolades pel centre, sinó que el tall en V s'exiende al punt d'unió de la sortida del pecíol a la fulla.

## Espècies seleccionades

* Xanthosoma atrovirens K. Koch & Bouché
* Xanthosoma brasiliense (Desf.) Engl.
* Xanthosoma caracu K. Koch & Bouché
* Xanthosoma helleborifolium (Jacq.) Schott
* Xanthosoma hoffmannii Schott
* Xanthosoma robustum Schott
* Xanthosoma roseum Schott
* Xanthosoma sagittifolium (L.) Schott
* Xanthosoma undipes (K. Koch) K. Koch
* Xanthosoma violaceum Schott
# Verner Weckman

Johan Verner Weckman (Loviisa, Uusimaa de l'Est, 26 de juliol de 1882 - Hèlsinki, 22 de febrer de 1968) va ser un lluitador finlandès que va competir a principis del segle XX i que guanyà tres medalles en els dos Jocs Olímpics que disputà.
El 1906 va prendre part en els Jocs Intercalats d'Atenes, on guanyà la medalla d'or en la prova del pes mitjà i la plata en la classe oberta.
El 1908 va disputar els Jocs de Londres, on guanyà la medalla d'or de la categoria del pes pesant de lluita grecoromana, després de guanyar a Yrjö Saarela en la final.

## Referències

* 1 2 «Verner Weckman Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2011. [Consulta: 29 novembre 2015].
# Torre Mirona (Salt)

Torre Mirona és una masia de Salt (Gironès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici rural del que cal destacar com a element més remarcable la torre de defensa. Actualment el conjunt està molt malmès i presenta diverses ampliacions que el degraden. Les parets són de maçoneria amb cadenes de carreus a les cantonades i emmarcant algunes obertures. La coberta és de teula àrab a diversos vessants.
La torre de defensa, situada a l'angle sud-oest de la masia, és de planta quadrada i coberta de teula a dues vessants, de dos pisos i sotacoberta, aproximadament de 4,5 metres de costat. És d'obra de maçoneria amb cadenat de carreus als angles. No disposa d'elements defensius visibles, tot i que alguns dels petits forats que presenta podrien haver actuat com a espitlleres. Presenta dues finestres a la cara oest, al primer i segon pis, de llinda plana.

## Història

Els orígens coneguts de la Torre Mirona es remunten a l'antic mas conegut com el Mas Nou, localitzat ja en un document de l'any 1406, propietat de Bernat de Sitjar. L'edificació de la torre, amb la probable reconstrucció del l'antic mas, és probablement coetània de l'arribada dels Miró a Salt a mitjan segle xv, que n'esdevenen propietaris i origen del topònim. Al segle xvii passà a mans de la família Font i a finals del segle xviii de la família Camps.

## Referències

* 1 2 3 «Torre Mirona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Alemanya, any zero

Alemanya, any zero (títol original en italià Germania anno zero) és una pel·lícula italiana dirigida per Roberto Rossellini i estrenada l'any 1948.
És l'última pel·lícula de la trilogia de cinema de guerra no oficial de Rossellini, després de Roma, Ciutat oberta i Paisà. Alemanya Any Zero té lloc a l'Alemanya ocupada pels aliats, a diferència dels altres, que tenen lloc a la Roma ocupada pels alemanys i durant la invasió aliada d'Itàlia, respectivament.
Com en moltes pel·lícules neorrealistes, Rossellini va utilitzar principalment actors locals i no professionals. Va rodar en ubicacions de Berlín i tenia la intenció de transmetre la realitat a Alemanya l'any després de la seva destrucció gairebé total a la Segona Guerra Mundial. Conté imatges dramàtiques del Berlín bombardejat i de la lluita humana per la supervivència després de la destrucció de l'Alemanya nazi. Quan va explicar les seves idees sobre el realisme en una entrevista, va dir, "el realisme no és res més que la forma artística de la veritat".
Rossellini va dedicar aquesta pel·lícula, guanyadora del Festival de Locarno (1948), al seu fill Romano, mort l'agost de 1946. La pel·lícula és tota en alemany i la versió italiana es va haver de doblar.
Va ser doblada i emesa en català el 2003.

## Argument

Edmund Köhler, un nen de 12 anys, mira de sobreviure a les dures condicions de l'Alemanya de la postguerra, concretament a Berlín, una ciutat completament enderrocada després de la Segona Guerra Mundial. El pare de l'Edmund és al llit, malalt. Son germà, que havia lluitat a la Wehrmacht durant la guerra, s'amaga a casa per por que el duguin a un camp de concentració. Sa germana va amb els soldats aliats per a obtenir cigarretes.

## Repartiment

* Edmund Moeschke: Edmund (com Edmund Meschke)
* Ernst Pittschau: El pare
* Ingetraud Hinze: Eva (com Ingetraud Hinz)
* Franz-Otto Krüger: Karl-Heinz (com Franz Grüger)
* Erich Gühne: Herr Enning, el mestre

## Referències

* ↑ «Germania anno zero - Film (1947)» (en italià). comingsoon.it. [Consulta: 31 juliol 2022].
* ↑ Coates, Paul. Comparative Cinema: Late and Last Things in Literature and Film (en anglès). Springer Nature, 2021-05-10, p. 200. ISBN 978-3-030-69044-1.
* ↑ «BFI Film Forever: Roberto Rossellini The War Trilogy». bfi.org.uk, 2015. [Consulta: 31 juliol 2022].
* ↑ Gallagher, Tag «Rossellini, "Neo-Realism," and Croce». Film History, 2, 1, 1988, pàg. 87–97. ISSN: 0892-2160.
* ↑ Cadel, Francesca «Mutations and Mutants in Europe after World War II: "Germany, Year Zero" by Roberto Rossellini». Italica, 93, 2, 2016, pàg. 274–285. ISSN: 0021-3020.
* ↑ Forgacs, David «Rossellini's Pictorial Histories» (en anglès). Film Quarterly, 64, 3, 01-03-2011, pàg. 25–36. DOI: 10.1525/FQ.2011.64.3.25. ISSN: 0015-1386.
* ↑ «Alemanya, any zero». ésAdir > Filmoteca: pel·lícules. [Consulta: 31 juliol 2022].
* 1 2 Deighan, Samm. The Legacy of World War II in European Arthouse Cinema (en anglès). McFarland, 2021-06-08, p. 11-12. ISBN 978-1-4766-4339-7.
# Alakylä

Alakyüla (finès: Alakylä, moscovita: Алакюля) és un poble del districte de Lomonósov (Óblast de Leningrad, moscòvia). Es troba als afores de Pietari, a la regió històrica d'Íngria (Inkeri en finès)

## Persones il·lustres

* Valantsina Lemtsiuhova (1935-2018), lingüista belarussa, doctora en Ciències Filològiques (1988), professora (1993).

## Referències

* ↑ «Alakylä, Hietamäki - все деревни Ингерманландии на Инкери.Ру». [Consulta: 24 novembre 2024].
# Mesènquima

El mesènquima o teixit mesenquimàtic és un tipus de teixit connectiu laxe indiferenciat que deriva majoritàriament del mesoderma, encara que alguns deriven d'altres capes germinatives; per exemple de les cèl·lules de la cresta neural i, per tant, originades a partir de l'ectoderma. La majoria dels embriòlegs fan servir el terme mesènquima només per aquelles cèl·lules mesenquimàtiques que es desenvolupen a partir del mesoderma.
El mesènquima és el teixit biològic de l'embrió, de teixit conjuntiu laxe amb una abundant matriu extracel·lular, composta per fibres primes i relativament poques cèl·lules.

## Funcions del teixit mesenquimàtic

En té moltes, les principals són:
* Proporcionar suport estructural.
* Servir com un medi d'intercanvi.
* Ajudar en la defensa i protecció del cos.
* Formar un lloc per al dipòsit de greix.

## Tipus de teixit mesenquimàtic

El teixit mesenquimàtic posseeix cèl·lules mare pluripotencials que originen diferents tipus de teixits:
* El teixit connectiu en general i tots els seus tipus.
* El teixit muscular.
* Alguns teixits epitelials (endoteli i mesoteli).

## Ectomesènquima

El tipus cel·lular del ectomesènquima té propietats semblants al mesènquima però amb un origen diferent: procedeix de la cresta neural. Implicada en la formación de teixits durs i tous del cap i del coll i dels arcs branquials.

## Malalties del teixit mesenquimàtic

* Síndrome de Marfan: Trastorn genètic causat per un defecte en la fibrilina.
* Escorbut: Causat per una deficiència en vitamina C, que porta a la malformació del colagen.
* Els càncers que s'originen en els teixits mesenquimatosos s'anomenen sarcoma.

## Enllaços externs

* Revisión en idioma inglés ed.ac.uk Arxivat 2007-10-21 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* T.W.Sadler. Embriología médica de Langman. Panamericana.
# Edifici de l'antic Sindicat Vertical

L'Edifici de l'antic Sindicat Vertical era una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici que ocupa una parcel·la rectangular en cantonada, amb tres façanes exteriors. S'estructura en sis plantes. L'exterior presenta una composició clàssica amb un basament, un cos i un coronament. Les dues primeres plantes presenten a l'exterior un arrebossat tipus encoixinat imitant pedra, rematat amb una cornisa que recorre tot l'edifici marcant una línia horitzontal que separa la resta de plantes. El cos és format per les tres plantes següents amb arrebossat llis emmarcant les finestres i uns eixos verticals de modulació que imiten carreus. A la part superior una àmplia cornisa separa la última planta, que presenta un acabat imitació pedra que fa de coronament del conjunt. Els sostres són fets amb voltes de rajol de quatre punts de suport.

## Història

Fou construït per a donar cabuda a les instal·lacions del Sindicat Vertical a partir dels anys 40. També hi havia les oficines de la Obra Sindical del Hogar. Sembla que la construcció s'inicià a principis dels anys 50. Abans del seu enderrocament va ser la seu d'UGT i CCOO

## Referències

* 1 2 3 4 «Edifici de l'antic Sindicat Vertical». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].