OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santa Maria de Veciana

Santa Maria de Veciana és una església de Veciana (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església d'una sola nau amb absis semicircular ornamentat amb una finestra d'arquivolta. Coberta amb arcades de mig punt sobre la qual es construí la teulada. Porta a la façana sud amb una triple arquivolta de les que destaca la central decorada amb dibuixos de llaçades. Una de les impostes és d'escacada i l'altre té dibuixos geomètrics. S'ha de dir que els capitells i les columnes són moderns. El campanar és d'espadanya i al davant del tester un atri, ambdós moderns. Està envoltada pel l'edifici de la rectoria i té adossat el cementiri.
Actualment està en fase de restauració que posa en valor els elements romànics (s'ha eliminat el sobrealçat de l'absis) i s'han substituït carreus i s'ha fet la teulada de nou.

## Història

La parròquia de Sta. Maria tingué la jurisdicció senyorial de gairebé la meitat de les terres del terme fins al segle xix. N'era sufragània la de Sant Pere de Montfalcó.
En el darrer terç del segle xii es va fer una reconstrucció i a mitjans del segle xvii es va esfondrar la volta i la teulada. Aleshores s'hi feu una volta gòtica superficial per damunt de l'original d'arc de mig punt.

## Referències

* 1 2 3 4 «Santa Maria de Veciana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
# Habitatge medieval (la Sénia)

Habitatge medieval és una obra de la Sénia (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de tres plantes amb murs de maçoneria arrebossats i emblanquinats i composició irregular de buits. Presenta certa concavitat al parament de la façana de la que destaca la porta d'accés amb carreus i arc de mig punt dovellat i dos balcons en pedra amb baranes de forja al primer pis. A l'interior l'element més destacable és un gran arc apuntat, a la planta baixa, que va de mitjera a mitgera, dovellat, ocupant de llum tota l'amplada del solar.

## Referències

* ↑ «Habitatge medieval». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].

## Enllaços externs

* «Habitatge medieval». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Mas de l'Amat

El Mas de l'Amat és una masia de la Sénia (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Mas situat a un coll. La casa de tipus rectangular amb la façana orientada a l'est, feta amb maçoneria emblanquinada i els vèrtexs amb carreus de pedra. Té porta central (1,4 m.) amb llinda de fusta, al costat esquerre de la porta hi ha un petit cos rectangular (6,2 m per 3,5 m.) d'un sol pis adossat, finestres molt petites. A la part posterior, a mà dreta hi ha un altre cos rectangular adossat amb planta baixa i primer pis, enrunat. A la façana lateral de la dreta hi ha dos talussos. Al davant hi ha una paridora, de maçoneria, amb una petita porta amb muntants i llinda de fusta, amb teulada a una sola versant. Pels voltants hi ha dos forns de calç.

## Referències

* ↑ «Mas de l'Amat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].
# Pou de Torril

El Pou de Torril és una obra de la Sénia (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pou a camp obert a la partida de les Caveroles. De secció circular i format per dos nivells, el primer sota terra i el segon sobre el seu nivell (forma una mena de cilindre cobert amb una llosa i amb una obertura rectangular a la cara del davant, amb la llosa superior de coberta com a llinda i tres carreus de pedra sense desbastar com a rebranques i llindar. Les pedres del sector inferior sota terra són més o menys regulars sense desbastar i sense relligar amb morter, és pedra seca amb la funció de permetre filtracions de les petites venes d'aigua del subsol a la qual pugui interrompre el curs i de les que s'abasteix. Aquest cos té forma de cilindre i les pedres revesteixen les seves parets. En el nivell superior, les pedres són més irregulars i s'uneixen amb morter de calç i glera.

## Referències

* ↑ «Pou de Torril». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].
# Casa Panasachs

La Casa Panasachs és una edifici de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El dibuix consta de tres façanes i una mitgera construïda a partir dels dibuixos del mestre d'obres José Reboltós Tomás el 1884. Per a construir-lo es derruí les restes de la fortificació del port i es completà el traçat del carrer d'Apodaca. Format per planta baixa i tres pisos superiors. El principal problema es plantejà en la disposició final de la façana principal (carrer Apodaca) continu al carrer Nou de Sant Pau.
La façana està construïda mitjançant carreus a la part baixa, a les cantonades, als balcons i les cornises. Es conserva en perfecte estat de conservació l'arrebossat imitant totxos. El cos principal està rematat per un petit frontó. Els barrots dels balcons són de ferro forjat amb decoracions menys refinades a mesura que s'ascendeix als pisos superiors. De la mateixa manera que les proporcions de les portes. Del disseny originari es prescindí del coronament. A la part central una cartel·la inspirada amb les formes historicistes emmarcada per dos florons a cada costat.
La qualitat del conjunt s'observa pel sistema de proporcions dels buits i l'equilibri entre les franges verticals i les horitzontals dels balcons. A diferència dels Porxos (Francesc Llauradó, 1861) els porxos s'han inutilitzat. L'ordre de la façana és de nou balcons al carrer d'Apodaca, assenyalant la part central, i de tres a la plaça dels Carros. La policromia de la façana també defineix la zona intermèdia de color ocre mentre que els costats, igual que a la cara de la plaça dels carros, és imitació de totxo. S'ha afegit un cos format per dos vans aguantats per una columna de ferro colat. La disposició de les arcades continua al carrer Nou de Sant Pau a un ritme de tres.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Panasachs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 24 agost 2021].
# Casa Castelló (Tarragona)

Casa Castelló és una obra de Tarragona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'arquitecte Antoni Pujol Sevil va proporcionar a l'edifici de Manuela Castelló un conjunt heterogeni de complements decoratius que el situen, des d'un pòsit de recursos clarament noucentista, en el punt d'arrencada de noves tendències, com ara el Racionalisme i l'Art-Déco. L'experiment es fa evident en la reinterpretació d'elements com ara els balustres, que s'esquematitzen, o els coronaments de les façanes, en què hi predominen les línies geomètriques amb la conseqüent desaparició de les formes ondulants, abarrocades. La Casa Castelló és un edifici cantoner de grans dimensions, per la qual cosa disposa de façanes a dos carrers, tot i que l'entrada principal es fa pel carrer d'Ixart, a través un portal de grans dimensions, centrat en la façana, resolt amb un arc de mig punt i remarcada la seva importància per un estucat que l'emmarca i que imita uns carreus de mida considerable. A partir d'aquest portal es desplega, amb gran simetria, el programa d'obertures, el qual, deixant de banda els baixos comercials, parteix del primer pis, amb balconada central protegida per balustres de pedra artificial -un tractament preferencial per a la planta noble de l'edifici- i progressa pels altres pisos amb balcons de dimensions menors i baranes de forja, amb decoració senzilla i esquemàtica, en què als finestrals tant s'hi pot mostrar un arc rebaixat, una llinda plana o una d'angular. Per tal d'emfasitzar la verticalitat, les obertures han estat agrupades amb grans emmarcaments. Especialment notoris són els que uneixen els tres pisos, que es tracten, a més, en imitació d'encoixinat gegant. Per damunt de la línia de la cornisa, hi ha una balustrada que protegeix la terrassa de l'àtic, que està flanquejada per dos volums habitables, un a cadascun dels extrems de l'edifici, amb voluntat de fer evidents les crugies, en els quals s'obren uns grans finestrals compostos, dividits per mainells. L'edifici presenta, actualment, un bon estat de conservació.

## Història

Edifici que se situa en un dels eixos de creixement de la ciutat previstos als successius plans urbanístics de la segona meitat del segle xix. A causa del procés accelerat de creixement demogràfic de Tarragona, l'entorn de l'edifici resulta heterogeni i, si bé la coetània Casa Serres li fa encara companyia, els altres edificis que l'envolten resulten molt dispars per cronologia, volum i tipologia. La Casa Castelló es va concebre com un edifici de renda, la promotora del qual va ser Manuela Castelló Mas, mare de Ramon Serres, que havia fet construir l'edifici veí, la Casa Serres, el 1927.

## Referències

* 1 2 «Casa Castelló». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 24 agost 2021].
# Les Comes (Puig-reig)

Les Comes (antigament Sescomes, en ortografia antiga Ces Comes) és una masia de Puig-reig, al Berguedà, d'origen medieval, remarcable pel fet de ser la casa pairal de la família d'Arnau Sescomes i de Romeu Sescomes. Ha estat proposada per ser declarada Bé Cultural d'Interès Local (BCIL) si bé fins al moment present no disposa de cap protecció especial.

## Descripció

Masia de dimensions mitjanes, que conserva l'estructura originària, construïda sobre la roca natural. Conté elements constructius afegits en diferents èpoques. El cos residencial originari és de planta rectangular, amb planta baixa, pis i sotacoberta. Al voltant d'aquest cos central s'hi han afegit diversos coberts més baixos, tot formant un pati davanter o barri. La part més antiga de la casa és a l'angle sud-est, tal com encara s'observa en les traces del parament de la façana principal. Posteriorment l'edifici s'amplià cap al costat de ponent i de tramuntana, i també es va sobrealçar. La coberta és a dues vessant i de teula àrab, amb el carener perpendicular a la façana principal. Els murs són fets amb petits carreus més o menys disposats en filades. Les obertures són fetes amb llindes i brancals. La façana principal està orientada a migdia i té poques obertures, entre elles un portal adovellat. A l'interior la casa conserva l'estructura originària, amb voltes de pedra a la planta baixa i el primer pis distribuït al voltant de la sala. Es conserven dos forns de pa. El de construcció més recent, situat a l'angle nord-est, tenia més capacitat i ha conservat la cambra de cocció amb la seva cúpula. A la façana de tramuntana la casa té adossats dos cossos amb dues tines cadascun i les corresponents escales per accedir-hi. Al costat nord-est hi ha una petita bassa i al sud-est la pallissa: una construcció molt interessant feta en dues fases i sobrealçada. A la llinda d'una porta interior de l'antiga façana oest hi consta la data de 1846.

## Història

Masia originària de l'època medieval, de la qual surt la família Sescomes, que foren batlles del castell de Puig-reig pels templers i els hospitalers. D'aquesta masia n'és fill l'arquebisbe Arnau Sescomes (antigament escrit Cescomes o Ces Comes), el qual va ser un important personatge del món eclesiàstic i polític català del segle xiv. Va ser canonge de Barcelona, bisbe de Lleida i arquebisbe de Tarragona; ambaixador del rei Jaume II i conseller del rei Pere III el Cerimoniós. L'any 1312, en el concili en què es decidia la sort dels templers a Catalunya, hi defensà la tesi més benigna, que finalment s'imposà. Els templers eren reconeguts innocents de tota heretgia i només es van confiscar els seus béns.
El mas de les Comes va tenir una important activitat agrària en el període de consolidació dels masos en època moderna i durant l'apogeu de la vinya. Segons indica una llinda, al segle xix la casa es devia ampliar. El besavi de l'actual propietari, de cognom Guixer, era originari de Fígols i va adquirir la masia probablement a la segona meitat del segle xix, amb la intenció que li servís com a refugi per a la transhumància dels ramats a l'hivern.

## Referències

* 1 2 «Les Comes». Diputació de Barcelona.
# Església de Sant Andreu del Terri

L'església de Sant Andreu del Terri és situada prop de la vora dreta del riu Terri, dins el nucli urbà del poble.

## Història

L'església de Sant Andreu fou aixecada pels monjos del Santa Maria d'Amer, monestir benedictí fundat al lloc de Sant Medir (Gironès) cap al 820 i traslladat posteriorment a Amer. Així consta en els documents de confirmació de béns atorgats per Carles II el Calb el 840 i el 860, on apareix l'expressió «Cella Sancti Andree super fluvium Sterria», i per Carles el Simple en un precepte l'any 922, com també en la butlla atorgada al mateix monestir pel papa Climent III, el 1187, confirmant els béns d'Amer. Dependent en principi del terme parroquial de Sant Cugat de Ravós, constava ja com a parròquia a partir de l'any 1372, i esdevingué seu de la Confraria de Sant Andreu. Efectivament, «Sancti Andree de Sterria» figura com a església parroquial en els nomenclàtors del bisbat de Girona del segle xiv. Segons consta en un pergamí que es conserva íntegre al Museu Diocesà de Girona el 1407 fou consagrat novament aquest temple després de la construcció del nou campanar.

## Arquitectura

Edifici d'una sola nau coberta amb volta de canó i capçada a llevant per un absis semicircular. A l'angle sud-oest s'afegí una torre campanar, segurament a principi del segle xv, al qual s'hi accedeix per una escala lateral exterior a manera de contrafort lateral de la façana si bé aquesta és d'època posterior.
La porta lateral és situada a migdia i formada per dos arcs de mig punt en degradació sense cap altra ornamentació. Al fons de l'absis s'obre una finestra de doble esqueixada amb arquet monolític com a llinda, de característiques similars a la que hi ha al mur de ponent i al de migdia i molt propera a l'absis. També al centre de l'absis és visible un baix relleu amb dues figures, una representa un àngel i l'altre podria ser sant Andreu. L'aparell, de carreus de pedra sorrenca ben tallada d'uns 25 X 35 cm és disposat en filades regulars. Als murs laterals i a partir d'una certra alçada s'observa un aparell més petit i no tan ben tallat, d'època anterior que pot procedir de materials aprofitats d'una església anterior, almenys del segle xi. Per les característiques arquitectòniques el conjunt de l'edifici s'ha de situar a principi del segle xii o a la darreria del segle anterior. Les restes de ferrament de la porta semblen d'obra tardana, del començament del segle xv. A la base de l'angle sud-oest, el parament, format per carreus grans de pedra sorrenca, d'aspecte molt antic, és característic de la construcció anterior al segle xi. Pot ésser un fragment de l'església preromànica esmentada en la documentació.

## Referències

* 1 2 Moner i Codina, Jeroni; Riera i Micaló, Jaume; Sanz i Alguacil, Antoni. «Sant Andreu del Terri». A: El Gironès La Selva El Pla de l'Estany. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1991, p. 416-417 (Catalunya Romànica, V). ISBN 84-7739-262-5.

## Enllaços externs

* Art Medieval
# Sant Esteve de Sords

L'església parroquial de Sant Esteve de Sords és situada al costat esquerre del Terri, formant amb el comunidor, la rectoria i alguna casa més un conjunt esglaonat sobre el riu. La resta de cases del poblet de Sords són masies disseminades.

## Història

Sant Esteve de Sords, al comtat de Girona, és esmentat el 985 com a «Sancto Stephano quod est in villa Surdis». Més endavant, el 1074, es troba citada una «turis quem vocant Surdis ultra rivum Sterrie». Cal destacar els sis focs reials i els disset eclesiàstics registrats en el fogatge de l'any 1359 i també la participació de parroquians de sords en l'assalt del call jueu de Girona el 1391. En el nomenclàtor d'esglésies del bisbat de Girona del segle xiv també apareix l'«Ecclesia Parrochialis Sancti Stephani de Surdis».

## Arquitectura

Abans de les nombroses transformacions sofertes, sobretot al segle xviii, era una edifici d'una nau, capçada a llevant per un absis semicircular. La nau va ser sobrealçada i prolongada cap a ponent, doblant-se pràcticament la seva longitud i es crearen capelles laterals, un campanar molt alt de planta quadrada, segurament construït en diferents etapes i una nova façana. Molts carreus de la vella església van ser aprofitats per a la construcció de les reformes. El portal és fet amb dovelles que inicialment donarien la forma d'arc de mig punt, posteriorment retallat. De l'estructura romànica resta l'absis i bona part dels murs de migdia i tramuntana, si bé aquest darrer és amagat per la sagristia. Al centre de l'absis hi ha una finestra centrada de doble esqueixada i factura senzilla, com tot el parament exterior que mostra un aparell de carreus ben tallats de pedra sorrenca d'uns 20 X 35 cm, coronats per una imposta de quart de bordó (ressalt de quart de cercle en una motllura).
Tant la disposició de la planta com els elements constructius situen la part romànica d'aquesta església entre la segona meitat del segle xii i les primeries del segle xiii.

### El comunidor

Els comunidors tenen un origen relacionat amb les creus de terme. Des del comunidor, que tenia obertures als quatre vents, el rector demanava la protecció divina contra les tempestes i les pedregades. El comunidor de Sords es pot datar entre els segles XVI a XVIII. És una torre de planta quadrada que precedeix l'entrada a l'església. El comunidor pròpiament dit es troba a la primera planta de la torre, al qual s'accedeix per unes escales exteriors.

## Referències

* 1 2 Moner i Codina, Jeroni; Riera i Micaló, Jaume; Sanz i Alguacil, Antoni. «Sant Esteve de Sords». A: El Gironès La Selva El Pla de l'Estany. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1991, p. 412-413 (Catalunya Romànica, V). ISBN 84-7739-262-5.
* ↑ «Conèixer el Pla de l'Estany».

## Enllaços externs

* Museus de Banyoles
# Pletes de Concabella

Les Pletes de Concabella és una obra de Concabella, al municipi dels Plans de Sió (Segarra), protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'unes pletes situades al terme de Concabella, formades per dues voltes realitzades amb volta rebaixada, mitjançant carreus de pedra de dimensió mitjana col·locats amb la tècnica de la pedra seca. Les pletes són les cabanes on es resguardava el bestiar. Parteixen de la mateixa tècnica i tipologia constructiva que en el cas de les cabanes de volta però adaptant-la a unes necessitats diferents: generalment més superfícies i un espai tancat, amb una part coberta i una altra no, amb la connexió de tots els espais que en formen part.

## Referències

* ↑ «Pletes de Concabella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2016].
# Santa Magdalena de Sió

Santa Magdalena de Sió és una església de les Pallargues, al municipi dels Plans de Sió (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Capella situada a pocs metres del nucli, construïda amb paredat i carreus regulars als extrems de l'edifici i a la porta principal, coberta a dues aigües.
A la façana es troba la porta principal amb un arc escarser realitzat amb pedra d'una sola peça, el qual descansa sobre els brancals realitzats amb carreus de pedra de grans dimensions i treballats. Per damunt de la porta hi ha una cartel·la amb la següent inscripció: "ES DECASA LLOBERA" i a un medalló central trobem la data de construcció: "ANY 1816", això ens pot indicar la família que va encarregar la seva construcció, la família Llobera. A banda i banda de la porta principal es troben dues obertures el·líptiques per il·luminar l'interior, igual que el petit ull de bou situat a la part superior, amb una franja decorativa al seu voltant. Al capdamunt de la façana hi ha una franja decorativa realitzada amb maó i un petit campanar d'espadanya d'un sol ull amb un pinacle circular superior.

## Referències

* 1 2 «Santa Magdalena de Sió». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2016].
# Cal Gili (Mont-roig)

Cal Gili és una casa de Mont-roig de Segarra, entitat de població del municipi dels Plans de Sió (la Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa senyorial situada a la plaça de l'Església, de planta quadrangular, està bastida a base de carreus ben treballats disposats a filades, i s'estructura en planta baixa, pis i golfes.
A la planta baixa, en una posició central, s'hi troben les pedres cantoneres del que hauria estat un portal adovellat d'arc de mig punt, actualment tapiat.
A la part superior s'obren tres finestrals d'estil renaixentista, el del centre, amb profusió de motllures i entaulament superior coronat per una mena de fornícula en forma de petxina, i els laterals, més senzills i de dimensions més reduïdes, que també conserven part de les seves motllures.
A la part alta de l'edifici apareixen tres obertures molt similars en factura, amb profusió, com les anteriors, de motllures de l'època de construcció.

## Història

Aquesta antiga casa-palau o fortalesa ha anat passant d'hereus en hereus. En algun moment va servir també com a forn de pa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Gili». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2016].
# Portal de Pelagalls

El Portal de Pelagalls és una obra de Pelagalls, al municipi dels Plans de Sió (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un antic portal que formava part de la vila closa, situat al principi del carrer Pelai, que dona accés al centre del nucli. Està realitzat amb carreus irregulars de pedra autòctona i presenta un arc de mig punt adovellat de grans dimensions. Actualment és l'únic vestigi que es conserva de l'antiga estructura, ja que la resta ha desaparegut o bé s'ha incorporat dins les mateixes estructures de les cases que s'han edificat al seu voltant.

## Referències

* ↑ «Portal de Pelagalls». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2016].
# Cal Gendó

Cal Gendó és una casa de Sisteró, al municipi dels Plans de Sió (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa situada al mig del nucli, davant una gran plaça. Respon a una estructura de planta baixa, primera i segona planta, amb coberta plana i realitzada amb paredat, exceptuant la part inferior dels murs que estàn realitzats amb carreus força regulars de mitjanes dimensions. Tot i que ha estat restaurada recentment, conserva la primitiva estructura.
A la planta baixa hi trobem la portalada d'accés, actualment tapiada, ja que l'accés es realitza pel carrer Major, formada per un arc de mig punt adovellat i amb la presència a la dovella central de l'escut heràldic de la família i dues dates, la primera, 1792, correspon a la construcció originària de l'habitatge, i la segona, 1999 correspon a la recent restauració.
A la primera planta trobem un doble balcó amb la base realitzada amb formigó i la barana de ferro forjat, i dues finestres de mitjanes dimensions a banda i banda.
La segona planta presenta dues finestres laterals i una sèrie de cinc arcs de mig punt a la part central, formant una galeria tancada.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Gendó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2016].