OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Leopoldo Valiñas Coalla

Leopoldo Valiñas Coalla (Ciutat de Mèxic, 27 de febrer de 1955 - 15 de gener de 2022) va ser un lingüista, investigador i acadèmic mexicà especialitzat en llengües indígenes.

## Estudis

Va estudiar la llicenciatura i mestratge en Lingüística a l'Escola Nacional d'Antropologia i Història (ENAH). Va fer estudis de mestratge i doctorat a la Universitat de Chicago i en El Col·legi de Mèxic. Va impartir classes a l'Escola Nacional d'Antropologia i Història i en el postgrau d'Estudis Mesoamericanos de la Facultat de Filosofia i Lletres de la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic (UNAM).

## Investigador i acadèmic

Fou investigador de l'Institut de Recerques Antropològiques de la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic, especialitzant-se en Fonologia, lingüística històrica de llengües utoasteques, particularment de l'idioma náhuatl, idioma mixe de Tlahuitoltepec, idioma zoque de Chiapas i idioma tarahumara. Va ser triat membre de nombre de l'Acadèmia Mexicana de la Llengua l'11 de febrer de 2010 per ocupar la cadira XXIII. Fou membre de la Comissió de Lexicografia de la institució i va col·laborar en la revisió i esmenes del Diccionari de mexicanismos publicat al setembre de 2010. Coautor de l'obra Se tosaasaanil, se tosaasaanil: adivinanzas nahuas de ayer y hoy, publicada en 1992.

## Referències

* ↑ «Miembros. Leopoldo Valiñas Coalla». Academia Mexicana de la Lengua. Arxivat de l'original el 15 de septiembre de 2010. [Consulta: 8 enero 2011].
* ↑ «Diccionario de mexicanismos. Academia Mexicana de la Lengua». Academia Mexicana de la Lengua. Arxivat de l'original el 9 de enero de 2011. [Consulta: 8 enero 2011].
# Rod Stewart

Sir Roderick David "Rod" Stewart, Comandant de l'Orde de l'Imperi Britànic (Londres, 10 de gener de 1945) és un cantautor britànic, nascut i crescut al Nord de Londres, Anglaterra, que actualment viu a Epping. És descendent d'escocesos i anglesos.
Amb la seva característica veu rasposa, Stewart va assolir la fama cap al final de la dècada del 1960 i a principis dels 1970 amb The Jeff Beck Group i després Faces. Va començar la seva carrera en solitari el 1969 amb el seu àlbum de debut An Old Raincoat Won't Ever Let You Down (US: The Rod Stewart Album). La seva obra amb The Jeff Beck Group and Faces va influir en el gènere heavy metal.
Robin Le Mesurier va ser el guitarrista habitual de Rod Stewart de 1980 a 1986.

## Guardons
### Premis

* 2005: Grammy al millor àlbum de pop vocal tradicional per Stardust: The Great American Songbook, Volume III

### Nominacions

* 2003: Grammy al millor àlbum de pop vocal tradicional per It Had to Be You: The Great American Songbook
* 2004: Grammy al millor àlbum de pop vocal tradicional per As Time Goes By: The Great American Songbook, Volume II
* 2006: Grammy al millor àlbum de pop vocal tradicional per Thanks for the Memory: The Great American Songbook, Volume IV
* 2011: Grammy al millor àlbum de pop vocal tradicional per Fly Me to the Moon... The Great American Songbook Volume V

## Referències

* ↑ «RCA's Peter Edge, Tom Corson on the Shuttering of Jive, J and Arista». Billboard.biz, 02-01-2012.
* ↑ The Times Arxivat 2011-06-29 a Wayback Machine. 10 de gener de 2009. Consultat el 9 de gener de 2010
* ↑ «ABOUT SMILER - Frequently Asked Questions». Rodstewartfanclub.com, 02-01-2012.
* ↑ Eder, Bruce. «Truth: Review». Allmusic. [Consulta: 1r maig 2009].
* ↑ Erlewine, Stephen Thomas. «Faces: Biography». Allmusic, 01-05-2009.

## Enllaços externs

* Rod Stewart - Lloc web oficial (anglès)
* BBC Derby profile (anglès)
* Rod Stewart a Curlie (anglès)
* Five audio interview clips from 1981 Arxivat 2008-02-20 at Archive.is (anglès)
* Q magazine's "100 Greatest Singers" list Arxivat 2018-10-13 a Wayback Machine. (anglès)
# Tavole Palatine

Les Tavole Palatine ('Taules Palatines') són les restes d'un temple grec perípter hexàstil del segle VI abans de la nostra era, dedicat a la dea Hera i al déu Apol·lo. El temple, situat a prop del riu Bradano, a la Pulla (estat italià), formava part d'un santuari rural i són visibles restes del mur del tèmenos i d'un altar molt antic.

## Història

Les ruïnes són a la zona arqueològica de Metapont, al darrer dels Givoni, antics bancs d'arena a prop de la riba dreta del riu Bradano, construïts sobre les restes d'un poblat neolític a la carretera prehistòrica de Siris-Heraclea, a uns tres km de l'antiga ciutat de Metapont.
El temple, restaurat el 1961, es va atribuir inicialment al culte de la dea Atena; un fragment, però, de got trobat en el transcurs de les excavacions del 1926 va resultar ser un exvot dedicat a la dea Hera, i això indicava que aquesta era la patrona del templet.
Fins al segle XIX, les Tavole Palatine també es coneixien com a Mensole Palatine ('Lleixes Palatines') o Colonne Palatine ('Columnes Palatines'), potser en referència a les lluites dels paladins francesos contra els sarraïns. El temple es deia també Scuola di Pitagora ('Escola de Pitàgores') en memòria del gran filòsof. A l'edat mitjana també es va dir Mensae Imperatoris ('Taules de l'Emperador'), potser en referència a l'emperador del Sacre Imperi romanogermànic Otó II, que va acampar a Metapont durant la seua expedició contra els sarraïns al 982.

## Descripció

El temple constava d'una naos central, precedida per un pronaos i amb un adyton a la part de darrere. Se'n conserven 15 columnes amb 20 fusts i capitells dòrics. D'aquestes, deu són al costat nord i cinc al sud. En origen, hi havia 32 columnes, ja que el temple tenia una perístasi de dotze columnes en cada costat llarg i sis en cada costat curt. L'estilòbat feia 34,29 m de llarg i 13,66 m d'amplada, i la naos 17,79 m × 8,68 m. El temple està molt deteriorat perquè es va construir amb pedra calcària de l'àrea (l'anomenat mazzarro). En el segle v ae, tenia una teulada amb decoració multicolor de tradició jònica, amb pròtoms lleonins i gàrgoles.
Durant les excavacions del 1926 es van trobar a prop del temple moltes restes de decoració en terracota, estatuetes i ceràmica, així com fragments de columnes més petites, que es conserven ara en el Museu Arqueològic Nacional de Metapont.

## Referències

* 1 2 3 4 Canino, 1980, p. 344.
* 1 2 ; Livadiotti; Rocco; Lippolis Architettura greca: storia e monumenti del mondo della polis dalle origini (en toscà), 2007, p. 793. ISBN 9788842492207.
* ↑ De Juliis, 2001, p. 9.
# Vyrlook

El vyrlook (ucraïnès: вирлоок, vyr·lo·ok, 'ull sortit') és una criatura mítica d'un sol ull del folklore eslau oriental. Majoritàriament es troba a les rondalles del folklore ucraïnès i en menor grau del belarús.
El vyrlook es representa com un ésser gegant d'un sol ull, molt sortit, cobert d'un dens pelatge, amb espatlles amples i que porta un bastó. Viu al bosc. En els contes de fades, es descriu com un assassí i destructor que arrasa amb tot el que es troba en el seu camí.
En els contes de fades, les persones, els animals i els objectes inanimats sovint s'uneixen contra ell. Després de la mort del monstre, l'encanteri malvat desapareix i totes les seves víctimes ressusciten.

## Vegeu també

* Ciclop
* Ogre
* Cinocèfal
* Trol

## Notes

* ↑ Винничук, Юрій. Зачароване місце: Українська літературна казка. Львів: Піраміда, 2006, p. 412. ISBN ISBN 966-8522-93-1.
* ↑ Словник української мови в 11т.. Київ: Наукова думка, 1970-1980.

## Fonts

* Базик Д. В. Вирлоок // Велика українська енциклопедія : [у 30 т.] / проф. А. М. Киридон (відп. ред.) та ін. — К. : ДНУ «Енциклопедичне видавництво», 2018— . — ISBN 978-617-7238-39-2.
* «Вкрадений Вирлоок». Наша писемність: Про орфографію та перекладне слово, 13 липня 2020. Arxivat de l'original el 20 січня 2022.
# Abarema curvicarpa

Abarema curvicarpa és una espècie de llegum del gènere Abarema de la família Fabaceae. Es pot trobar a Brasil, Guyana Francesa, Guyana i Suriname.

## Variants

Abarema curvicarpa var. rodriguesii és una varietat vulnerable que només es troba a la Reserva Forestal Adolfo Ducke, prop de Manaus (Brasil).

## Referències

* 1 2 Barneby & Grimes (1996), ILDIS (2005)

## Bibliografia

* Barneby, R.C. & Grimes, J.W. (1996): Silk Tree, Guanacaste, Monkey's Earring: A generic system for the synandrous Mimosaceae of the Americas. Part I. Abarema, Albizia, and Allies. Memoirs of the New York Botanical Garden 74(1): 1-292. ISBN 0-89327-395-3 (anglès)
* Groom,, A «Abarema curvicarpa» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species. IUCN, 2012, 2012, pàg. e.T62466A19995513. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2012.RLTS.T62466A19995513.en.
* International Legume Database & Information Service (ILDIS) (2005): Genus Abarema (anglès)
# Abarema leucophylla

Abarema leucophylla és una espècie de llegum del gènere Abarema de la família Fabaceae.

## Variants

* Abarema leucophylla var. vaupesensisés és una variant vulnerable restringida a una zona al llarg del riu Vaupés i del riu Caquetá, al departament de Vaupés, Colòmbia.

## Referències

* 1 2 Barneby & Grimes (1996), ILDIS (2005)

## Bibliografia

* Barneby, R.C. & Grimes, J.W. (1996): Silk Tree, Guanacaste, Monkey's Earring: A generic system for the synandrous Mimosaceae of the Americas. Part I. Abarema, Albizia, and Allies. Memoirs of the New York Botanical Garden 74(1): 1-292. ISBN 0-89327-395-3 (anglès)
* International Legume Database & Information Service (ILDIS) (2005): Genus Abarema (anglès)
# Jaume Mercadé i Queralt

Jaume Mercadé i Queralt (Valls, 22 de juliol de 1889 - Barcelona, 1967) Fou un pintor i orfebre català. Deixeble de Francesc d'Assís Galí.

## Biografia

Fill de Jaume Mercadé i Fontanillas i Teresa Queralt i Rodon. Es va casar amb Rosa Farrés Blasi el 31 d'agost de 1931. Pare del pintor Jordi Mercadé Farrés.
Des de 1919 fou professor de joieria i orfebreria a l'Escola d'Arts i Oficis de la Mancomunitat. Realitzà la seva primera exposició individual a les Galeries Laietanes de Barcelona (1916). Iniciat en el fauvisme, després rebé la influència del noucentisme. La seva obra destaca per la serenitat i l'equilibri, dins d'una mesurada modernitat. És l'autor de la corona de la imatge de la Mare de Déu de la Candela que es conserva a l'església arxiprestal de Sant Joan de Valls. Cada deu anys -els acabats en 1- la ciutat de Valls dedica a la verge les Festes Decennals de la Mare de Déu de la Candela.
Al Museu Nacional d'Art de Catalunya es poden veure alguns quadres seus així com algunes joies realitzades en col·laboració amb Emili Armengol i Gall i Manolo Hugué.

## Obres destacades

* Garrofer (al Museu de Valls, l'Alt Camp)
* Turons del Bosc de Valls, 1935
* Ametller florit, 1952

## Referències

* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 11 octubre 2020].
* ↑ José Corredor-Matheos. Jaume Mercadé. Fundación Banco Sabadell, 2001. ISBN 978-84-7782-864-8 [Consulta: 23 novembre 2012].
* ↑ Catàleg Online del Mnac:Obres de Jaume Mercadé
* ↑ Barral, Xavier i Vicens, Francesc, 2002. 100 Obres de Pintura Catalana. Editorial Pòrtic, Barcelona. ISBN 8473067908. Pàgs. 198-199.

## Enllaços externs

* Quins paisatges de l’Alt Camp pintaria avui Jaume Mercadé?
# Pic d'Agüioles

El Pic d'Agüioles és una muntanya de 2.105 metres que es troba al municipi de Lladorre, a la comarca del Pallars Sobirà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cantó de Lézardrieux

El cantó de Lézardrieux (bretó Kanton Lezardrev) és una divisió administrativa francesa situat al departament de Costes del Nord a la regió de Bretanya.

## Composició

El cantó aplega 7 comunes :
| Nom bretó | Nom francès | Nom gal·ló |
| Kerborzh | Kerbors | --- |
| Lanvaodez | Lanmodez | --- |
| Lezardrev | Lézardrieux | --- |
| Pleuvihan | Pleubian | --- |
| Planiel | Pleudaniel | --- |
| Pleuveur-Gaoter | Pleumeur-Gautier | --- |
| Trezardeg | Trédarzec | --- |

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit | Qualitat |
| 2001- | Yves Le Roux | PS | |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Enllaços externs

* Resultats de les eleccions cantonals de 2007
# The Sleeping Prince

The Sleeping Prince és una obra de teatre del dramaturg britànic Terence Rattigan, estrenada en 1953, concebuda per coincidir amb la coronació de la reina Elisabet II del Regne Unit el mateix any. Ambientada a Londres el 1911, narra la història de Mary Morgan, una jove actriu que coneix i finalment captiva al príncep Carles de Carpàtia, que es creu que es va inspirar en Carol II de Romania.

## Argument

Londres, juny de 1911. Jordi V serà coronat el 22 d'aquest mes, i molts dignataris convidats a la cerimònia comencen a arribar. Entre ells està el rei Nicolau de Carpàcia i el seu pare, el príncep regent Carles. El govern britànic coneix la importància del petit regne en el joc polític europeu i vol guanyar-se el favor del seu sobirà. Per a això, els situen en un luxós hotel. Un funcionari del Govern britànic porta al príncep Carles a una funció teatral. En l'entreacte, el príncep és portat després de l'escenari per a saludar als artistes. Allí, ell es mostra especialment interessat per Mary, per la qual se sent captivat.

## Representacions destacades

* Phoenix Theatre, Londres, 1953.
** Intèrprets: Laurence Olivier (Regent), Vivien Leigh (Mary).
* Coronet Theatre, Broadway, 1956.
** Direcció: Michael Redgrave
** Intèrprets: Michael Redgrave (Regent), Barbara Bel Geddes (Mary) i Cathleen Nesbitt.
* Teatre Recoletos, Madrid, 1957 (traduïda com El Príncipe durmiente).
** Traducció: Diego Hurtado.
** Adaptació: Víctor Ruiz Iriarte.
** Intèrprets: Enrique Diosdado, Mary Carrillo, Amelia de la Torre, Agustín Povedano, Carmen Seco, Gracita Morales.
* Teatre Muñoz Seca, Madrid, 2002.
** Adaptació: Vicente Molina Foix.
** Direcció: Francisco Vidal.
** Intèrprets: Emilio Gutiérrez Caba, María Adánez, Paca Ojea, Tomás Sáenz, Cipriano Lodosa, Alejandro Arestegui

## Versió cinematogràfica

El 1957 es va estrenar sota el títol d'El príncep i la corista, dirigida pel mateix Olivier i protagonitzada per ell amb Marilyn Monroe

## Referències

* ↑ Bertolini, John A. «The Case for Terence Rattigan, Playwright». Springer, 17-11-2016.
* ↑ Gale, Steven H. «Encyclopedia of British Humorists: Geoffrey Chaucer to John Cleese». Taylor & Francis, 01-02-1996.
* ↑ http://www.natura2000oltenita-chiciu.ro/wp-content/uploads/2019/02/Vladimir-Toncea-Carpathia-from-fictional-country-to-nature-conservation.pdf
* ↑ «Production of The Sleeping Prince - Theatricalia».
* ↑ League, The Broadway. «The Sleeping Prince – Broadway Play – Original - IBDB».
* ↑ En el Recoletos. Se estrenó El Príncipe Durmiente de Terence Rattigan, ABC, 25 de maig de 1957
* ↑ «El príncipe y la corista», con Marilyn en el recuerdo, ABC, 5 de novembre de 2002
# La tarara

La tarara és una cançó tradicional valenciana, que se sol cantar en Pasqua. Tot i l'ús vinculat a una celebració catòlica, la melodia és coneguda al mediterrani oriental, formant també part del folklore de països musulmans com el Marroc.

## Referències

* ↑ «Ahmed y Pep cruzan el Estrecho a bordo de un cancionero común». El País, 10-03-2014.
# Lo desengany

Lo desengany és un poema dramàtic de Francesc Fontanella, escrit en 1641. Es tracta de les núpcies de Venus i Vulcà i el titular desengany del déu Mart. Segons el pròleg, Lo desengany és un nou tipus de drama:
    No és tragèdia, ball, comèdia,
    ègloga, entremès ni loa,
    però de tot lo dramàtic
    és una armonia nova. (I.329-32)
El crític literari Albert Rossich ha fet una adaptació dramàtica de Lo desengany, publicada l'any 1987 (Barcelona: Quaderns Crema).

## Referències

* ↑ Miró, Maria Mercè, La poesia de Francesc Fontanella, II, (Barcelona: Curial, 1995) p. 302.
* ↑ Miró, ed., Lo desengany (Barcelona: Bruño, 1995).
# Dissenyador de jardins

Un dissenyador de jardins és algú que dissenya la planificació i les característiques del jardins, ja sigui com a amateur o com a professional.
Els elements de composició del disseny del jardí i el disseny del paisatge són: el terreny, l'aigua, la plantació, elements de construcció i edificacions, paviment, característiques de l'indret i genius loci, i les qualitats climàtiques locals.

## Serveis

Els dissenyadors de jardins són especialistes amb habilitats que treballen amb un cap de planificació de paisatges i el disseny de jardins, oferint consulta als clients, proporcionant direcció i supervisió durant la construcció, i la gestió de l'establiment i el seu manteniment un cop el jardí s'ha creat.
Tenen la capacitat de mesurar l'indret, i preparar esborranys pel desenvolupament d'un jardí des de les idees fins a la construcció, i els recursos i materials per a la construcció.
Històricament, s'han dissenyat molts jardins gràcies a amateurs amb molt talent sense formació oficial, i molts altres per persones amb formació la qual, artística o de disseny, no estava originalment centrada en jardins.
Les complexitats en assumptes de disseny mediambiental contemporanis i la tecnologia incrementen la necessitat de dissenyadors de jardins professionals en l'àmbit.

## Dissenyadors rellevants a Catalunya

Entre els dissenyadors de jardins més importants a Catalunya al llarg de la seva història cal destacar a Josep Fontseré i Mestre (1829-1897),Joaquim Ardufeu Arguyol (1847-1896), Artur Rigol i Riba (1898-1934) i Nicolau Maria Rubió i Tuduri (1891-1981)

## Referències

* ↑ «Disseny - Parcs i Jardins Catalunya». parcsijardinscatalunya.com, 14-01-2023. [Consulta: 17 desembre 2023].
* ↑ Folcha, Ramon; Bru, Josep. Ambient, territori i paisatge: Valors i valoracions. Editorial Barcino, 2021-03-19. ISBN 978-84-7226-811-1.
* ↑ Bassegoda i Nonell, Joan «Una crònica de l'arquitectura jardinera a Barcelona». Espais: revista del Departament de Política Territorial i Obres Públiques, 1992, pàg. 38-44..
* ↑ López Pérez, Fàtima «La formació en ornamentació floral a l'Escola de Belles Arts de Barcelona des dels orígens fins al Modernisme». Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi, 2016. ISSN: 1133-0341.
* ↑ Galceran, Teresa. «RIGOL I RIBA, Artur». Jardins i Jardiners ICEA. [Consulta: 17 desembre 2023].
* ↑ Rivero Matas, Montse. «RUBIÓ I TUDURÍ, Nicolau Maria». Jardins i Jardiners ICEA. [Consulta: 17 desembre 2023].

## Bibliografia

* Sylvia Crowe, Garden Design Antique Collector's Club, 2003.
* Marie-Luise Gothein A history of garden art (English edition) 1928.
* Tom Turner, Garden history philosophy and design 2000 BC to 2000AD Spon Press, 2005.
* Roger Turner, Better Garden Design Batsford Press, 1986.
* R. Turner, Design in the Plant Collector's Garden Timber Press.
# Portada/efemèride gener 8

Noah Cyrus
« 7 de gener · 8 de gener · 9 de gener »
# Astronidium pallidiflorum

Astronidium pallidiflorum és una espècie de planta de flors pertanyent a la família Melastomataceae. És endèmica de Fiji, on creix en els pujols humits de Waivunu Creek, en Viti Levu, a 50-150 msnm d'altitud. Solament es coneix l'espècimen tipus i no s'han vist noves plantes des de 1953.

## Font

* World Conservation Monitoring Centre 1998. Astronidium pallidiflorum. 2006 IUCN Xarxa List of Threatened Species. Consultat el 20-08-07.
# Theriognathus microps

Theriognathus microps és una espècie extinta de sinàpsid de la família dels whàitsids que visqué entre el Permià superior i el Triàsic mitjà al sud d'Àfrica. Se n'han trobat restes fòssils a Sud-àfrica, Tanzània i Zàmbia. Es tracta de l'única espècie coneguda del gènere Theriognathus. Basant-se en les seves dents, s'ha suggerit que tenia una dieta carnívora o omnívora i que caçava preses de petites dimensions al sotabosc. El nom genèric Theriognathus deriva dels mots grecs antics θηρίον (theríon), que significa ‘bèstia', i γνάθος (gnathos), que significa ‘mandíbula’, i en el seu conjunt vol dir ‘mandíbula de bèstia’, mentre que el nom específic microps significa ‘cara petita’ en llatí.

## Referències

* ↑ Entrada «Theriognathus microps» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Owen, 1876, p. 62.

## Bibliografia

* Owen, R. Descriptive and Illustrated Catalogue of the Fossil Reptilia of South Africa in the Collection of the British Museum (en anglès), 1876.
# Şerif Gören

Şerif Gören (Xanthi, 1 de juliol de 1944 - Mersin, 8 de desembre de 2024) va ser un director de cinema turc. A més de pel·lícules importants sota la seva pròpia autoria, també va ser el guanyador del premi Palma d'Or al 35è Festival Internacional de Cinema de Canes per la pel·lícula Yol, que havia dirigit en nom de Yılmaz Güney, que en aquell moment estava complint una pena de presó per l'assassinat del jutge de Yumurtalık Sefa Mutlu.

## Carrera

Gören va començar la seva carrera cinematogràfica com a editor, i després va continuar com a assistent de direcció de Yılmaz Güney. Ell i Güney van començar a dirigir Endişe (L'ansietat) en 1974, al principi de la qual cosa Güney va ser arrestat i enviat a presó. Gören va continuar dirigint Endişe, la qual cosa fa que Endişe sigui la primera pel·lícula dirigida principalment per ell. Endişe va ser una pel·lícula reeixida que va guanyar sis premis en el 12è Festival de Cinema de Antalya en 1975, incloent-hi Millor Pel·lícula Nacional i Millor Director Nacional
Va dirigir més de trenta pel·lícules en una dècada. Les seves activitats també van portar alguns problemes. Com es va exercir com a president de l'Associació de Directors de Cinema durant 1979-1980, va ser arrestat després del cop militar de 1980. Després del seu alliberament, va començar a dirigir Yol el 1981.

## Filmografia

* Umut (1970) (codirector amb Yılmaz Güney)
* Endişe(1974)
* Köprü (1975)
* Deprem (1976)
* İki Arkadaş (1976)
* Taksi Şoförü (1976/I)
* İstasyon (1977)
* Nehir (1977)
* Derdim Dünyadan Büyük (1978)
* Gelincik (1978)
* Almanya, Acı Vatan (1979)
* Aşkı Ben mi Yarattım? (1979)
* Kır Gönlünün Zincirini (1980)
* Feryada Gücüm Yok (1981)
* Herhangi Bir Kadın (1981)
* Yılanı Öldürseler (1981)
* Yol (1982) (amb Yılmaz Güney)
* Alişan (1982)
* Tomruk (1982)
* Derman (1983)
* Güneşin Tutulduğu Gün (1983)
* Firar (1984)
* Güneş Doğarken (1984)
* Kurbağalar (1985)
* Adem İle Havva (1986)
* Kan (1986)
* On Kadın (1987)
* Polizei (1988)
* Abuk Sabuk Bir Film (1990)
* Amerikalı (1993)
* Kırık Ayna (2002) (minisèrie)
* Serseri Aşıklar (2003) (minisèrie)
* Ah İstanbul (2006)

## Premis i reconeixements
### Festival Internacional de Cinema de Canes

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1982 | Palma d'Or | Yol | Guanyador |
| 1982 | Premi FIPRESCI | Yol | Guanyador |

## Referències

* ↑ «Şerif Gören İstanbul’da Son Yolculuğuna Uğurlandı» (en turc). [Consulta: 12 desembre 2024].
* ↑ Özgür Politika, Turkish language Kurdish daily formerly published in Germany, 9 de setembre de 2004
* 1 2 madebycat.com. «Şerif Gören» (en anglès). İKSV. [Consulta: 1r agost 2019].
* ↑ «Awards 1982: All Awards». festival-cannes.fr. [Consulta: 26 agost 2014].