OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carl Michael Bellman

Carl Michael Bellman (Estocolm, 4 de febrer de 1740 - Estocolm, 11 de febrer de 1795) fou un poeta, cantautor, i trobador suec. Se'l considera un dels poetes nacionals suecs; la seva influència sobre la literatura sueca ha estat comparada amb la que Shakespeare ha tingut sobre la literatura anglesa. És probablement la figura més influent del període romàntic primerenc suec.
Va escriure una obra molt diversa i rica que inclou poemes, cançons, salms i paròdies basades en jocs de paraules. Les cançons presenten diversos personatges que s'han convertit en entranyables, entre ells el rellotger Fredman, el músic-pastor Movitz, el caporal Mollberg i la prostituta Ulla Winblad, així com d'altres figures extretes de mitologies nòrdiques, grecoromanes i bíbliques.
Una de les obres més reconegudes és el cicle de poemes Fredmans epistlar (Cartes de Fredman) i Fredmans sånger (Cançons de Fredman). Les cançons inclouen melodíes populars de l'època, així com creacions pròpies (per exemple, Fjäriln vingad syns på Haga (Mirant la papallona alada al parc de Haga).
Fou un gran bevedor i freqüentà bars i hostals. És per això que les seves cançons reflecteixen la societat dels barris baixos de l'època. Moltes peces són cantades fins avui per grups corals com Allmänna sången i Orphei drängar, així com cantautors suecs moderns, com Cornelis Vreeswijk, Fred Åkerström, Evert Taube i el seu fill Sven-Bertil Taube, i fins i tot intèrprets i grups de música rock com Joakim Thåström, Candlemass o Marduk.

## Biografia

Carl Michael Bellman va néixer el 1740 al barri de Södermalm d'Estocolm a la casa gran de la família Daurer (Stora Daurerska huset) al carrer Hornsgatan, per a després mudar-se a la casa petita (Lilla Daurerska huset) del carreró Björngårdsbrunnsgränd, avui anomenat Bellmansgatan. Els seus pares foren Catharina Hermonia, filla del pastor luterà Michael Hermonius i l'advocat Johan Arendt Bellman (fill), secretari de l'oficina del castell reial.
Bellman començà escriure el 1757 com poeta religiós i traductor. El 1760 ja era conegut per les seves «cançons d'hostal» (dryckesvisor) com "Supa klockan öfver tolv" (Borratxera després de les dotze) (Fredmans sång no. 10), i paròdies bíbliques com el conegut poema «Gubben Noak» (El vell Noè). D'aquesta època és també l'obra «Ordre de Bacus», una paròdia a les ordres aristocràtiques més serioses. Una versió escurçada d'una estrofa de «Gubben Noak"»s'usa com a cançó de bressol a Suècia:
       Gubben Noak, gubben Noak
       var en heders man.
       När han gick ur arken,
       plantera’ han på marken
       mycket vin, ja, mycket vin, ja,
       detta gjorde han.
Traducció: El vell Noè, el vell Noè/fou un home d'honor./Tan bon punt hagué baixat de l'arca/plantà a la terra/molta vinya, sí!, molta vinya, sí!/això és el que va fer.

## Referències

* ↑ Hägg, Göran. Den svenska litteraturhistorien (Història de la literatura sueca) (en suec). Stockholm: Wahlström & Widstrand, 1999. ISBN 91-46-17629-2.
* ↑ «Gravació de la cançó de C.M. Bellman: "Fjäriln vingad syns på Haga", interpretada per Thord Lindé» (àudio).
* ↑ Traducció a càrrec d'editors de la Viquipèdia.
# Perlada europea

La perlada europea (Brenthis ino) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels nimfàlids (Nymphalidae) present als Països Catalans.

## Distribució

Es distribueix per Europa, Turquia, major part d'Àsia temperada, Urals polars, Sakhà i Japó. A la península Ibèrica es troba a la Serralada Cantàbrica, Burgos, Serra de la Demanda, Pirineus, Conca i Terol.

## Hàbitat

Zones humides amb flors, protegides per arbustos i bosc obert, normalment prop de rius o àrees pantanoses i torberes de vessants de muntanya. L'eruga s'alimenta preferentment de Filipendula ulmaria, encara que també es pot alimentar de Filipendula petalata, Rubus chamaemorus, Rubus idaeus, Aruncus dioecus i Sanguisorba officinalis.

## Període de vol i hibernació

Una generació a l'any entre juny i agost, depenent de la temporada, l'altitud i la latitud. Hibernació com a ou o larva jove.

## Referències

* ↑ «Brenthis ino» (en castellà). Catalogue of Life. Arxivat de l'original el 2014-02-21. [Consulta: 3 febrer 2014].
* 1 2 «Proposta de noms comuns per a les papallones diürnes (ropalòcers) catalanes». Butlletí de la Societat Catalana de Lepidopterologia. Arrizabalaga et al., 01-12-2012. [Consulta: 2 febrer 2014].
* ↑ «Noms de papallones | TERMCAT». [Consulta: 30 desembre 2024].
* 1 2 3 4 5 6 Tolman, Tom; Lewington, Richard. Mariposas de España y Europa (en castellà). Lynx, 2011. ISBN 978-84-96553-84-2.

## Enllaços externs

* Biodiversidad Virtual (castellà)
* European Butterflies (anglès)
# Donzella bruna

La donzella bruna (Boloria selene) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels nimfàlids (Nymphalidae) present als Països Catalans.

## Distribució

Es distribueix per Europa, Rússia, Mongòlia, Sakhalín, Corea i nord d'Amèrica. A la península Ibèrica es troba a les principals serres del centre i nord.

## Hàbitat

Clars de bosc normalment humits, prats en boscos de ribera, àrees pantanoses prop de llacs. L'eruga s'alimenta de plantes del gènere Viola.

## Període de vol i hibernació

Una generació a elevades altituds al sud, entre mitjans de maig i juliol; a la resta pot ser bivoltina amb la primera generació entre principis de maig i finals de juny i la segona entre mitjans de juliol i principis de setembre. Hiberna com a eruga en estadis intermedis.

## Referències

* ↑ «Boloria selene» (en castellà). Catalogue of Life. Arxivat de l'original el 2014-02-19. [Consulta: 2 febrer 2014].
* ↑ «Proposta de noms comuns per a les papallones diürnes (ropalòcers) catalanes». Butlletí de la Societat Catalana de Lepidopterologia. Arrizabalaga et al., 01-12-2012. [Consulta: 2 febrer 2014].
* ↑ «Noms de papallones | TERMCAT». [Consulta: 30 desembre 2024].
* 1 2 3 4 Tolman, Tom; Lewington, Richard. Mariposas de España y Europa (en castellà). Lynx, 2011. ISBN 978-84-96553-84-2.

## Enllaços externs

* Biodiversidad Virtual (castellà)
* UK Butterflies (anglès)
* Asturnatura (castellà)
# Stanley Clarke

Stanley Clarke (Filadèlfia, Pennsilvània, 30 de juny de 1951) és un baixista i contrabaixista nord-americà la producció del qual, gairebé sempre vinculada al jazz, abasta estils com el funk, la fusió i el post-bop.
Va tocar l'acordió, el cello i el violí en la seva infància. Va treballar en bandes de rythm and blues i de rock durant l'adolescència, però després de marxar a Nova York, va tocar amb el saxofonista de l'avantguarda Pharoah Sanders al començament dels setanta. Altres acompanyants van ser en Gil Evans, Mel Lewis, Horace Silver, Stan Getz, Dexter Gordon i Art Blakey; tots van quedar impressionats pel seu talent.
No obstant això, Clarke va començar la seva carrera d'èxit en unir-se a Chick Corea en el seu grup Return to Forever. Quan aquesta banda es va definir com un quartet de fusió orientat cap al Jazz Rock, Clarke va treballar sobretot el baix elèctric i es va convertir en una força influent, precedint a Jaco Pastorius en aquest moviment musical dels anys 1970.
Però començant amb el seu àlbum School Days (1976) i continuant amb el seu grup de funk amb George Duke (The Clarke/Duke Project), fins als seus projectes com a compositor de bandes sonores, Stanley Clarke s'ha mogut contínuament més enllà del món del jazz, dins de l'àmbit de la música comercial, tenint com a exemple la seva participació en Tug Of War, de Paul McCartney, Animal Logic, al costat de l'ex baterista de The Police, Stewart Copeland. El seu àlbum de 1988 If This Bass Could Only Talk i la seva col·laboració acústica de 1995 amb Jean Luc Ponty i Al Di Meola The Rite of Strings, són dos dels seus pocs enregistraments de jazz des dels setanta.
En 1999 al costat d'un altre ex integrant de Return to Forever, el baterista Lenny White, van formar la banda Vertú, convidant a prestigiosos músics de la talla del guitarrista Richie Kotzen, la teclista Rachel Z i la multifacètica violinista Karen Briggs. Aquest efímer grup de Jazz Fusió va ser el més proper exponent a l'essència musical de Return to Forever des de la seva dissolució.
En 2007 ha presentat "Thunder" juntament amb altres dos baixistes: Marcus Miller i Victor Wooten. Els tres van iniciar en 2008 una gira que va començar als EUA i va finalitzar a Espanya.

## Discografia

* Stanley Clarke (Nemperor) (1974)
* Journey to Love (Nemperor) (1975)
* School Days (Nemperor) (1976)
* Modern Man (Nemperor) (1978)
* I Wanna Play for You (Nemperor) (1979)
* Fuse One (IMS) (1980)
* Rocks, Pebbles and Sand (Epic) (1980)
* The Clarke/Duke Project, Vol. 1 (Epic) (1981)
* Let Me Know You (Epic) (1982)
* The Clarke/Duke Project, Vol. 2 (Epic) (1983)
* Time Exposure (Epic) (1984)
* Find Out! (Epic) (1985)
* Hideaway (Epic) (1986)
* Project (CBS) (1988)
* If This Bass Could Only Talk (Portrait) (1988)
* 3 (Epic) (1989)
* Live 1976-1977 (Epic) (1991)
* Passenger 57 (Epic) (1992)
* East River Drive (Epic) (1993)
* Live at the Greek (Epic) (1993)
* Live at Montreux (Jazz Door) (1994)
* The Rite of Strings (Gai Saber) (1995)
* At the Movies (Epic Soundtrax) (1995)
* The Bass-ic Collection (Sony) (1997)
* 1,2,To The Bass (Sony) (2003)
* The Toys of Men (Heads Up) (2007)
# Los Cuadernos de Hack x Crack

Los Cuadernos de Hack x Crack va ser una revista catalana d'àmbit estatal especialitzada en seguretat informàtica i publicada per l'editorial Editotrans S.L.
Va ser fundada el 2002 sota el nom de Los Cuadernos de Hack x Crack i va rebre un canvi de nom mesos més tard, amb l'objectiu d'obtenir un enfocament més comercial, pel que va passar a ser coneguda com a PC Paso a Paso. La major part dels continguts consistien en tutorials pràctics sobre hacking i programació, amb la possibilitat de pràcticar els aprenentatges assolits en un servidor que la mateixa revista proporcionava. La revista estava dotada d'uns fòrums oficials on, gràcies a la participació dels lectors, va sorgir una comunitat i uns continguts que rivalitzaven amb els de la pròpia publicació. A més a més, van aparèixer diversos canals de comunicació extraoficials, com canals de xat IRC a la xarxa Freenode freqüentats pels lectors de la revista. La revista va començar amb una tirada inicial de 25.000 exemplars mensuals, i en la seva última etapa va arribar fins a 36.000 exemplars, amb una periodicitat bimestral.

## Tancament

L'agost del 2005, després de tres anys d'activitat i degut a raons econòmiques, va ser publicat l'últim exemplar de la revista, el número 30. Mesos després, tota la col·lecció original de revistes va ser alliberada a Internet de forma totalment gratuïta, tot i que algunes característiques, com els servidors necessaris per completar alguns tutorials, van quedar inutilitzats. Els fòrums oficials van funcionar durant més temps, però finalment també van ser tancats, i part de la comunitat d'usuaris original va migrar cap a altres fòrums sobre seguretat informàtica.

## Referències

* ↑ «Editorial». PC Paso a Paso, 8-2003, pàg. 4.
* ↑ «El foro de Pc Paso a Paso -- Los Cuadernos de Hack x Crack», 20-02-2006. Arxivat de l'original el 2006-02-20. [Consulta: 23 desembre 2015].
* ↑ «¿Qué es PC Paso a Paso?», 01-02-2006. Arxivat de l'original el 2006-02-20. [Consulta: 23 desembre 2015].
* ↑ «Portadas y contenidos», 01-01-2006. Arxivat de l'original el 2006-01-03. [Consulta: 23 desembre 2015].

## Enllaços externs

* Antiga web oficial
* Fòrum successor de la web original
# Qiyat

Qiyat (Kiyat) fou el nom del "ulus" (tribu) original de Genguis Kan, dins la qual pertanyé al clan omuq (omuk).
Amb el triomf de Gengis Khan les tribus (ulus) mongols foren dividides en dos categories, les derivades dels qiyat i les altres; les derivades dels qiyat tenien el nom de nirun (fills de la llum, o els purs); les altres tenien el nom de dürlüqin (durlugin), considerades de llinatge inferior.
# Arc de la Plana

L'Arc de la Plana és un arc gòtic a l'entitat de població de La Plana, al municipi d'Alcover (l'Alt Camp) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local. L'arc està situat a l'entrada del llogaret de la Plana, adossat al mur de Cal Groc, damunt un petit estany de caràcter decoratiu. Es tracta d'un arc apuntat format per dovelles regulars de pedra arenisca local, anomenada saldonera.
En el seu origen, l'arc formava part de la casa dels monjos, construïda a la Plana, i que va ser aterrada en la dècada dels anys seixanta. El lloc que ocupava aquesta casa, avui es troba destinat a zona enjardinada, i l'arc té una funció decorativa.

## Referències

* 1 2 «Arc de la Plana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2018].
# Trofeu Audi Cup

El trofeu Audi Cup és un torneig amistós organitzat pel Bayern de Múnic en substitució de la "Copa Beckenbauer" a la ciudad de Múnic.
El Bayern invita a la competició tres equips més els quals juguen dues semifinals. Els que perden disputen un partit pel tercer o quart lloc, mentre que els dos guanyadors es classifiquen per a la final.
El torneig es va disputar per primera vegada l'any 2009. Els equips invitats foren: el Manchester United FC, l'AC Milan i el Boca Juniors. L'equip local va guanyar en la tanda de penals al Manchester United i es va proclamar campió.
L'any 2011 es va tornar a organitzar el torneig. L'AC Milan va tornar a ser convidat, juntament amb el FC Barcelona i el Sport Club Internacional. L'equip blaugrana va ser el guanyador del torneig, vencent l'equip local per 2 gols a 0.

## Edicions

| Any | País | Campió | Resultat | Subcampió | País | Estadi |
| 2009 | Alemanya | Bayern de Múnic | 0–0 (7–6 als penals) | Manchester United FC | Anglaterra | Allianz Arena, Alemanya |
| 2011 | Catalunya | FC Barcelona | 2–0 | Bayern de Múnic | Alemanya | Allianz Arena, Alemanya |
| 2013 | Alemanya | Bayern de Múnic | 2–1 | Manchester City | Anglaterra | Allianz Arena, Alemanya |
| 2015 | Alemanya | Bayern de Múnic | 1-0 | Reial Madrid | Espanya | Allianz Arena, Alemanya |

## Equips amb més participacions

Dades actualitzades a l'Audi Cup 2015'
| Equip | Participacions |
| FC Bayern de Múnic | 4 |
| Milà | 4 |
| Manchester United FC | 1 |
| Boca Juniors | 1 |
| FC Barcelona | 1 |
| Internacional | 1 |
| Manchester City | 1 |
| São Paulo | 1 |
| Reial Madrid | 1 |
| Tottenham Hotspur FC | 1 |
# Forte

Forte és un terme utilitzat en música per a indicar una determinada intensitat en el so, és a dir, un determinat matís. És una paraula italiana que significa fort i la seva abreviatura és f.
La intensitat que indica forte és major que la que indica mezzoforte i menor que la que indica fortissimo. En les partitures apareix sempre de manera abreujada, sota el pentagrama i precisament sota la nota on comença aquesta dinàmica. L'obra se segueix tocant forte des d'aquest punt fins que aparegui un nou indicador de dinàmica, on es donaran instruccions de reduir o d'augmentar encara més la intensitat.
# Sara Vilà Galan

Sara Vilà Galán (Rosselló, Segrià, 24 de setembre de 1979) és una activista i política catalana. Ex senadora designada pel Parlament de Catalunya per Catalunya en Comú Podem.
Va ser regidora d'Iniciativa per Rosselló durant les legislatures 2007/2011 i 2011/2015. També va ser elegida Diputada al Parlament de Catalunya per la coalició d'ICV-EUiA en la X Legislatura. Al gener 2016 va ser designada com a senadora pel Parlament de Catalunya en la XI Legislatura i reelegida l'any 2017 com a senadora de Catalunya En Comú-Podem. Durat la seva darrera legislatura va fundar l'actual grup de Izquierda Confederal al Senat.
És autora del llibre Les més invisibles: dones africanes a Catalunya (Pagès, 2010).

## Referències

* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ «Unidas Podemos desaparece del Senado tras la pérdida de su única parlamentaria» (en castellà). El Diario de Cantabria, 12-05-2021. [Consulta: 28 maig 2023].
* ↑ Vilà, Sara. Les més invisibles: dones africanes a Catalunya. 1. ed. Lleida: Pagès ed, 2010. ISBN 978-84-9975-033-0.

## Enllaços externs

* Blog de Sara Vilà
# Lola Tortosa Gimeno

Lola Tortosa Gimeno (Torre d'en Lloris, 25 de setembre de 1943 - Xàtiva, 20 de juliol de 2024), també coneguda amb el sobrenom de «La de la Torre», va ser una cantadora amb una veu potent i càlida de cant d'estil valenciana.

## Biografia

A la dècada del 1970 va entrar a formar part del grup Sarau, on va coincidir amb Pep Gimeno «Botifarra». Ambdós cantants van travar una bona amistat i les seves veus es van acoblar, tant en els nombrosos concerts que van protagonitzar com en diversos enregistraments, fins que el 2014 La de la Torre va anunciar la seva retirada dels escenaris.
Tortosa no dubtava a afirmar que el seu millor record artístic va ser la presentació del disc Si em pose a cantar cançons (Cambra Records, 2006) de Pep Botifarra al Gran Teatre de Xàtiva. A més, també va estar vinculada als Xirimiters de Castelló de la Ribera, amb els quals va recórrer nombrosos pobles per a interpretar, especialment, albaes.

## Referències

* 1 2 Gómez, Sergio. «El último adiós de Lola Tortosa, la leyenda del 'cant d'estil' que se forjó en el corazón de la Costera» (en castellà). Levante, 22-07-2024. [Consulta: 23 juliol 2024].
* ↑ Vilarnau, Joaquim. «Mor la cantaora de Xàtiva Lola Tortosa 'La de la Torre'». Enderrock.cat, 22-07-2024. [Consulta: 23 juliol 2024].
# Timoteu de Tebes

Timoteu de Tebes va ser un flautista, nascut a Beòcia al voltant del 380 aC que va viure almenys 60 anys. Va formar part dels més grans músics de l'escola tebana d'aulètica al costat de Càpsies de Tebes i Diofant de Tebes. Durant molt de temps se l'ha confós amb un altre músic famós, Timoteu de Milet. Tots dos es descriuen correctament al Suïda, però Timoteu de Tebes està absent del Realencyclopdie que conté setanta-set Timoteus.
Dotze documents descriuen la seva vida, la font més antiga és del segle I aC. Cap de les seves obres és coneguda. Segons Pitaule, que va ser jugador d'aulos als Jocs Pítics i un membre de cor que era com un director d'orquestra, Timoteu de Tebes podria haver tingut Antigènides de Tebes com a mestre. La seva carrera va començar a Atenes el 360 aC a Dionísia, on va guanyar brillantment un concurs de ditirambe mentre tocava l'Àiax furiós, una peça escrita per Timoteu de Milet, amb el cor de la tribu àtica Pandionis.
A la primavera del 354 aC el rei Felip II de Macedònia va organitzar un concurs musical on es van enfrontar tres grans flautistes de l'època, Antigènides, Chrisogonos i Timoteu de Tebes. Antigènides va guanyar. A la primavera del 334 aC Timoteu va tocar per Alexandre el Gran i el seu exèrcit abans de la travessa pels Dardanels que marca el començament de la seva expedició a Àsia. El febrer del 324 aC va participar amb altres músics i quatre flautistes més (Phrinicós, Càpsies de Tebes, Diofant de Tebes i Eviós de Calcís), a les noces d'Alexandre a Susa. Timoteu era el millor flautista, i va fer la part més difícil, el Nom picià, que és un solo d'aulos acompanyat d'un cor. Va ser proper a Filip II de Macedònia i Alexandre el Gran.

## Referències

* 1 2 3 4 Bélis 2002
* 1 2 3 Bélis 2002, p. 115
* ↑ Bélis 2002, p. 109
* ↑ Bélis 2002, p. 116
* ↑ Bélis 2002, p. 122
* ↑ Bélis 2002, p. 111
* ↑ Bélis 2002, p. 112
* ↑ Bélis 2002, p. 114
* ↑ Bélis 2002, p. 119
* ↑ Lucien de Samosate, p. 951
* ↑ Bélis 2002, p. 121

## Bibliografia

* Émile Chambry. «Harmonidès». A: Lucien de Samosate. Éditions Robert Laffont, 2015, p. p. 951 (Bouquins). Lucien. ISBN 978-2-221-10902-1.
* Annie Bélis (en francès) Revue belge de philologie et d'histoire, 80, 1, 2002, pàg. 107-123 [Consulta: 13 abril 2016].
# Regne de Nan

El regne de Nan fou un estat que va existir entre vers el 1300 i el segle xvi. Després de la meitat del segle xv fou feudatari del regne de Lan Na. Va ser restaurat com un principat el 1786 i abolit el 1931.
El regne de Nan va sorgir vers el 1300. El 1449 el rei de Lanna va fer una expedició i va sotmetre el regne així com el veí regne de Phrae, governat pel germà del rei de Nan. El 1558 el regne fou suprimit pels birmans; el 1775 va quedar en mans dels siamesos que el van restaurar (1786) governat per chaos (chao = príncep). El 1892 fou incorporat administrativament a Siam (divisió administrativa de Monton Maharat) amb el reietó local només amb algunes funcions cerimonials que foren suprimides el 1931 a la mort del que fou el darrer rei Mahaphrom Sulathada.

## Chaos

* 1786 - 1810 Attawalapanyo
* 1810 - 1825 Sumanathewalat
* 1825 - 1836 Mahayot
* 1836 - 1838 Acittawaong
* 1838 - 1851 Mahawong
* 1851 - 1891 Anantayot
* 1891 - 1918 Suliyaphong Phallitidet
* 1918 - 1931 Mahaphrom Sulathada

## Enllaços externs

* History of Yonok, Chiang Saen and Lanna Arxivat 2017-01-13 a Wayback Machine.
* Worldstatesmen per Ben Cahoon
# Charles Catterall

Charles Catterall (Harare, 16 d'octubre de 1914 - Durban, 1 de novembre de 1966) va ser un boxejador sud-africà que va competir durant la dècada de 1930.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín, on guanyà la medalla de plata de la categoria del pes ploma del programa de boxa. Va perdre en la final contra l'argentí Óscar Casanovas. En el seu palmarès també destaca una medalla d'or en el pes ploma als Jocs de l'Imperi Britànic de 1934.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Charlie Catterall». [Consulta: 16 setembre 2021].
# Tossal de Prat Sobirà

El Tossal de Prat Sobirà és una muntanya de 1.395 metres que es troba al municipi de Coll de Nargó, a la comarca de l'Alt Urgell.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Aeroport de Roma-Ciampino

L'Aeroport de Roma-Ciampino "Giovan Battista Pastine" (codi IATA: CIA, codi OACI: LIRA) (en italià: Aeroporto di Roma-Ciampino "Giovan Battista Pastine") és un aeroport comercial, civil i militar que dona servei a Roma. Està localitzat a la població de Ciampino, a 12 km al sud de la ciutat romana. L'any 2010, va gestionar 4.564.464 passatgers.
L'aeroport va obrir les portes l'any 1916 i és un dels aeroports més antics que encara estan en funcionament. Quan es va inaugurar l'Aeroport de Roma-Fiumicino el 1960, va deixar de ser el principal aeroport de Roma i es va destinar exclusivament als vols xàrter i de caràcter executiu. Actualment, és un dels aeroports més transitats d'Itàlia i és utilitzat per diferents aerolínies de baix cost.

## Aerolínies i destinacions

| Companyia | Destinacions |
| Ryanair | L'Alguer, Bari, Billund, Barcelona, Beauvais, Bergamo, Bratislava, Brindisi, Brussel·les-Sud Charleroi, Cagliari, Dublín, East Midlands, Edinburgh, Eindhoven, Fez, Girona, Glasgow-Prestwick, Gothenburg-City, Hahn, Ibiza, Karlsruhe/Baden-Baden, Cracòvia, Londres-Gatwick, Londres-Stansted, Madrid, Marrakech, Memmingen, Oslo-Rygge, Porto, Rhodes, Riga, Santander, Sevilla, Estocolm-Skavsta, Tampere, Thessaloniki, Trapani, València, Vilnius, Volos, Weeze, Wroclaw, Saragossa de temporada: Liverpool |
| Wizz Air | Bucarest-Băneasa, Katowice |

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de l'Aeroport de Roma-Ciampino
* Informació de l'aeroport del World Aero Data
# Serrat del Calvari (Santa Maria de Merlès)

El Serrat del Calvari és una serra situada al municipi de Santa Maria de Merlès a la comarca del Berguedà, amb una elevació màxima de 456 metres. |localitzacio = Santa Maria de Merlès (Berguedà)

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Canal del Peter

La Canal del Peter és una canal del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori que havia estat de l'antiga caseria dels Masos de la Coma.
Està situada al vessant nord de la Serra de Boumort, límit meridional de la Coma d'Orient, a migdia dels Masos de la Coma. És al nord dels Escards de la Font del Comí, a ponent de la Canal del Pou de Gel i a llevant de la Canalada.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
# Canal del Roure (Coma d'Orient)

La Canal del Roure és una canal del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori que havia estat de l'antiga caseria dels Masos de la Coma.
Està situat al nord-est dels Masos de la Coma, al nord del Solà de la Coma d'Orient i a llevant de l'Obaga de Pedra Ficada.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació