OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ada'usch

Ada'usch, Adaus, Adauš o Adaush fou un territori assiri esmentat al segle ix. Es creu que estava al sud de l'Arsànies i oest del llac Van; alternativament estaria al Zab Superior. Sembla ser una part del territori de Kirruri.
Salmanassar III diu en una inscripció: "El país d'Aadus temia l'inici de la meva batalla poderosa, i els seus habitants van abandonar les seves llars cap als barrancs i les muntanyes, fugint com acells; la gloria d'Ashur, el meu senyor, els va angoixar i van baixar i es van posar als meus peus".
Assurnasirpal II l'esmenta i diu que hi va passar quan va anar de Nimme a Kurruri: "He enderrocat, excavat i consumit pel foc i he sortit del país de Nimme baixant al país de Kirruri cobrant el tribut als països de Kirruri, Simesi, Simera, la ciutat d'Ulmania, i als països d'Adaus, dels murgians i del murmia'sians; cavalls, mules, bous, ovelles, vi, i gerres de coure plenes formaven el seu tribut. Vaig establir un governador sobre elles. Quan vaig ser a Kirruri vaig matar, i la gloria d'Ashur el meu senyor, va angoixar a la gent de Gozan i de Khupuska (probablement Gilzan i Khubushkia); cavalls, plata, or, plom, i gerres de coure van portar davant meu com a tribut. Vaig sortir de Kirruri". D'aquest text s'extreuen conclusions: el rei venia de Nimme, per tant Adaus no podia estar lluny; va anar a Karruri com a objectiu final i, per tant, les destruccions a Adaush i altres llocs foren pel camí; i els estats que es van sotmetre (Gilzan i Khubushkia) ho van fer per por perquè estaven a la vora. La situació més probable d'Adaush seria a l'oest del llac Van, ja que Nimme estaria a la vall de l'Arsànies; per tant Gilzan estaria a l'est del llac (fins al llac Urmia) i Khubushkia al sud del llac.

## Referències

* ↑ Records of the Past, sèrie II, Vol. I, editat per A. H. Sayce
* ↑ Records of the Past, sèrie II, Vol. II, editat per A. H. Sayce
# Gaetà Huguet i Breva

Gaetà Huguet Breva (o Cayetano Huguet Breva en castellà) (Castelló de la Plana, 1848 - 1926) fou un polític valencià federalista, escriptor de parla catalana i activista cultural valencianista. Segons Josep Daniel Climent:
   ...impulsà l’ús del valencià tant com pogué, alhora que creà plataformes des d’on propagar els ideals valencianistes.
És pare del polític valencianista Gaetà Huguet Segarra (1882-1959).

## Referències

* ↑ «Gaietà Huguet i Breva». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 17 abril 2024].
* ↑ Climent, Josep Daniel «L'herència lingüística de la Renaixença valenciana». Anuari Verdaguer, 15, 2007, pàg. 449–482. ISSN: 2385-4952.
* ↑ «Gaietà Huguet i Segarra». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 17 abril 2024].

## Bibliografia

* Herráiz, Josep L. Republicanisme i valencianisme: La família Huguet. Publicacions de la Universitat Jaume I, 1995, p. 278.
* Vicent Pitarch. Gaetà Huguet Breva (1848-1926), patriarca del valencianisme. Publicacions de la Universitat Jaume I, p. 537. ISBN 978-84-18432-71-2.
# Màikovo

Màikovo (en rus: Майково) és un poble de l'óblast de Tomsk, a Rússia, que el 2015 tenia 134 habitants.

## Referències

* ↑ Kharitonov, V. N.. «Майково». A: Молчановский район. Страницы истории (en rus). 1. Tomsk, Molchanovo: Center for Documentation of the Recent History of Tomsk Oblast, 1997, p. 24-26.
* ↑ Численность населения городских округов, муниципальных районов, городских и сельских поселений, городских населённых пунктов, сельских населённых пунктов. Том 1. Численность и размещение населения Томской области (Итоги Всероссийской переписи населения 2020 года на 1 октября 2021 года. Tomskstat, 2022.
# Andanada

Una andanada o salva és el tret simultani de tots o bona part dels canons d'un dels dos costats d'un vaixell de guerra. La paraula andanada també s'usa per designar aquells trets d'artilleria naval, amb càrrega de bales o sense, que es detonen per saludar una ciutat, un port o una persona important.
Les andanades poden ser parcials, escalonades o completes:
* Andanada parcial: només disparen algunes peces cap al blanc, la seva funció és visar el blanc, és a dir, verificar la seva trajectòria respecte del blanc.
* Andanada esglaonada: les peces són disparades amb diferents elevacions amb l'objectiu de determinar l'abast i centrat del blanc, en general són escalonades a 400 m.
* Andanada completa: una vegada visat i determinat el grau d'abast de les salves escalonades, les peces principals o secundàries disparen una salva completa dins dels límits establerts a la central de càlcul de tir naval i així encertar en l'blanc.
També es designa com a «andanada freda» aquella andanada que es dispara primer, quan els canons de la nau estan encara freds.
Felip III per tal d'estalviar pólvora, va prohibir les andanades a la Llei d'Índies XLIV (capítol 7è) de 1614.

## Nota

* ↑ «andanada». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ La salva es pot referir ambiguament a l'andanada o a les salves d'honor que no són realitzades per l'artilleria naval, p.ex.: En una guàrdia d'honor disparant durant un funeral militar.
* ↑ salva a Optimot
* ↑ Espanya. Recopilación de leyes de los reinos de las Indias: mandadas imprimir y publicar por la magestad católica del rey don Carlos II. Boix, 1841, p. 300– [Consulta: 10 desembre 2011].

## Enllaços externs

* Gun collector's club Arxivat 2012-01-06 a Wayback Machine. (anglès)
# Carlos María Perier y Gallego

Carlos María Perier y Gallego (Hellín, 2 d'agost de 1824 - Carrión de los Condes, 27 de gener de 1893) va ser un polític, publicista, filòsof i posteriorment sacerdot jesuïta espanyol, diputat i senador a Corts durant la restauració borbònica.

## Biografia

Entre 1872 i 1879 va dirigir el periòdic La Defensa de la Sociedad, una de les grans revistes intel·lectuals de l'època, on va publicar una obra incansable de tipus filosòfic i polític. Va ser director de Gracia i Justícia en el Ministeri d'Ultramar, senador i diputat a Corts per Hellín en tres ocasions: en 1858, 1865 i 1876. La base del seu pensament filosòfic-polític la xifrava en la família, a la qual considerava "l'element cardinal de la societat". En les Corts es va distingir per la defensa d'ideals tradicionals i catòlics i de 1879 a 1881 fou senador per la província d'Albacete.
La seva labor literària més important la va desenvolupar en la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques, on hi va llegir els seus assaigs més importants, la major part de temes candents socials i de política internacional. Presentà a les Corts la primera petició de vot femení. Fou un destacat membre de l'escola pidalina. El 6 d'octubre de 1887 ingressà en la Companyia de Jesús als 63 anys, i en 1890 s'ordenava sacerdot.

## Obres

* Sobre la guardería rural en España (1864)
* La armonía en la civilización (1884)

## Referències

* ↑ La escuela Pidalina
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Biografia Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine. a La Verdad
* ↑ https://books.google.cat/books?id=K33nAwAAQBAJ&pg=PA137
* ↑ https://books.google.cat/books?id=2asvLLnP91oC&pg=PA57
* ↑ Gonzalo Díaz Díaz. Hombres y documentos de la filosofía española, Volum 6. CSIC, 1998, p-430-431.
# Aeronau d'ala giratòria

Un aeronau d'ales giratòries és un aerodina (una aeronau més pesant que l'aire) en la qual les forces de sustentació s'aconsegueixen mitjançant el gir d'ales o pales, que formen part del rotor, al voltant d'un eix fix.

## Classificació

* Autogir: el rotor gira a conseqüència del desplaçament de l'aeronau i genera la sustentació necessària sense necessitat de cap potència aplicada. No obstant això, és necessari que estiguin dotats d'un sistema motopropulsor que permeti el vol d'avanç horitzontal. Pot volar a velocitats molt lentes però, a diferència de l'helicòpter, no pot realitzar vol a punt fix, ja que en no tenir velocitat d'avanç el rotor no gira i, per tant, no substenta.
* Helicòpter: el rotor és mogut per un motor i està articulat de manera que és substentador i propulsor.
* Girodí: és un helicòpter que pot ser helicòpter o autogir, ja que la potència del motor pot aplicar-se al rotor o a les hèlixs propulsores que, en el mode d'helicòpter, realitzen la funció de rotor antipar.
* Convertiplà: les hèlixs-rotors (proprotor) canvien la seva actitud 90° respecte al fuselatge actuant com a rotors en la manera helicòpter i com a hèlixs en el mode avió amb ales fixes. En tenir 2, compensa el parell de forces girant les hèlixs en sentits contraris.
* Quadrotors: amb quatre rotors, típicament dos rotors giren en sentit horari i els altres en sentit antihorari.

## Referències

* ↑ "ICAO Annex 7." Retrieved on 30 September 2009.

## Vegeu també

* Aeronau

## Enllaços externs

* American Helicopter Society
* American Helicopter Society, Philadelphia Chapter Arxivat 2020-08-07 a Wayback Machine.
# Emilio Hediger y Olivar

Emilio Hediger y Olivar (Palma, 4 d'agost de 1847 - novembre de 1911) fou un militar i polític mallorquí, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Era fill d'un marí de Maó destinat a Mallorca. Es graduà a l'Escola Naval Militar com a guardiamarina, especialitzat en torpedes i electricitat aplicada a la marina de guerra, i de 1862 a 1868 fou destinat a l'Esquadra Espanyola del Pacífic. Fou ajudant del general Francisco Serrano Domínguez en la batalla d'Alcolea. Va estar embarcat molts anys per Europa i Amèrica arribant al grau de capità de navili en 1898 fins que fou destinat a Menorca com a cap de les Defenses Submarines i Comandant Militar de Menorca. En maig de 1906 li fou atorgada la Gran Creu de l'Orde de Sant Hermenegild.
Fou elegit diputat per Maó a les eleccions generals espanyoles de 1910, però va morir abans d'acabar la legislatura. Després de la seva mort fou nomenat Menorquí Il·lustre.

## Referències

* ↑ Segons els punts de lectura va néixer a Palma, tot i que la GEC afirma que va néixer a Maó
* ↑ Fòrum todoavante
* ↑ «Emilio Hediger y Olivar». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Biografia
* ↑ Butlletí del Ministeri de Guerra en 1906
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
# Mas Tassi

El Mas Tassi és un edifici de Puigpalter de Dalt, al municipi de Banyoles (Pla de l'Estany) declarat Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Del conjunt edificat cal destacar-ne l'esvelta torre de defensa de planta quadrada situada a l'angle S, coberta actual a dues aigües, amb porxo obert en la planta baixa amb arcs de mig punt de carreus. A l'est hi ha un cor adornat amb arcs de mig punt a la planta baixa i a la galeria superior. De gran interès és la finestra de la façana principal de la casa, d'estil gòtic amb arabescos, situada sobre un portal d'accés de mig punt format per grans dovelles. Façanes repicades.

## Referències

* ↑ «Mas Tassi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].
# Parc Nacional de les Canyonlands

El Parc Nacional de les Canyonlands (o "Terres de Canyons") (Canyonlands National Park), és a prop de Moab a l'estat de Utah. Es va proclamar parc nacional el 1964. Ofereix els visitants una sèrie de paisatges colorits i formats per l'erosió del Riu Colorado i del Riu Green en un ambient semi-desèrtic. El parc és en realitat dividit en tres parts ben diferenciades i delimitades pels dos rius (que convergeixen al centre del parc). Les tres parts són Island in the Sky (Illa al Cel), Needles (Agulles) i The Maze (El Laberint). Cada part té les seves pròpies peculiaritats. El parc ofereix els vistitants també molts camins de bicicleta de muntanya i de quadricicle, i oportunitats de practicar el ràfting per aigües braves.
* Les Buttes Monitor i Merrimac a prop de les Canyonlands
* Una vista des del Shafer Trail Road a les Canyonlands
* Una gorja a les Canyonlands
* L'arc “Mesa” a les Canyonlands
* Una roca arenosa erosionada al Districte Needles
* Vista general de les Canyonlands

## Bibliografia

* Abbey, Edward. Postcards from Ed: Dispatches and Salvos from an American Iconoclast. Minneapolis: Milkweed Press, 2006. ISBN 1571312846.

## Enllaços externs

* Canyonlands National Park Pàgina oficial (anglès)
* Wilderness of Rock Video d'orientació (anglès)
* NPS Spanish Summary Resum en llengua castellana (castellà)
* Cartes, guides et photos de Canyonlands Web no oficial del parc (francès)
# Emilio Ybarra Churruca

Emilio Ybarra Churruca (Sant Sebastià, 9 de novembre de 1936 - Madrid, 17 de juliol de 2019) fou un banquer i empresari espanyol. Va ser imputat i condemnat el 2002 i 2005 per delicte fiscal i apropiació indeguda.

## Biografia

Va néixer en el si d'una família hereva d'algunes de les principals empreses de Biscaia. El seu pare, Santiago de Ybarra, era fill d'Emilio de Ybarra y de la Revilla i de Pilar Zapata de Calatayud y Orovio. Aviat queda orfe, en ser assassinat el seu pare juntament amb altres membres de la família Ybarra i partidaris del bàndol nacional durant la Guerra Civil en un buc-presó ancorat a la badia d'El Abra de Bilbao, enfront de Getxo, la localitat en la qual residí tota la seva vida.
Va ser criat per la seva mare, Dolores Churruca Zubiría, comtessa d'El Abra, i pel seu avi, Alfonso Churruca. La seva àvia materna, Teresa Zubiría Urizar, era filla de Luis Zubiría Ybarra i neta de Luciano Urízar Echevarría. Es va casar amb una parent, María Aznar Ybarra, la germana de la qual és casada amb José Joaquín Puig de la Bellacasa, i van tenir quatre fills: Emilio, Ignacio, María i Lucía Ybarra Aznar.
Es llicencià en Dret per la Universitat de Valladolid i en Ciències Econòmiques per la Universitat de Deusto (Bilbao).
Va ser gerent de l'Orconera, que gestionava les principals mines de ferro de Biscaia. La seva vida professional principalment va transcórrer al Banco de Bilbao, on hi arribà el 1964 i hi va ser conseller delegat el 1971 i vicepresident el 1986. Va presidir el BBV (Banc Bilbao Biscaia) després de la fusió dels dos bancs amb seu a Bilbao, i el BBVA, aquest últim resultat de la fusió del primer amb Argentaria, entre 1990 i 2001.
Juntament amb el seu únic germà Santiago, va mantenir el control de Vocento, el grup de comunicació que presideix el seu germà. A més, el seu fill Emilio Ybarra Aznar ha estat director d'El Correo, el principal diari de Biscaia i Alava. També és conseller d'empreses com Tubos Reunidos i Corporación Financera.
Fou membre de la Comissió Trilateral (Europa) i Acadèmic de Nombre de la Reial Acadèmia de Ciències Econòmiques i Financeres, així com de la Real Maestranza de Saragossa, i entre les condecoracions rebudes destaquen les Grans Creus del Mèrit Civil (1967) i de l'Orde d'Isabel la Catòlica (2002).

## Referències

* ↑ Agencia EFE «Muere Emilio Ybarra, ex presidente del BBVA, a los 82 años de edad». [Madrid], 17-07-2019 [Consulta: 17 juliol 2019].
* ↑ País, Ediciones El «Las 'confesiones' de Emilio Ybarra» (en castellà). El País [Madrid], 07-04-2002. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Pablo Díaz Morlán, Los Ybarra : una dinastía de empresarios (1801-2001), Marcial Pons Ediciones de Historia S.A., Madrid, 1ª ed., 1ª imp., mayo de 2002, 382 p. 22x15 cm, rúst., ISBN 978-84-95379-43-6
* ↑ Emilio Ybarra a Biografias y Vidas
* ↑ El inesperado éxito de Emilio Ybarra y Churruca a ABC, 19 de desembre de 2001
* ↑ Los hermanos Ybarra (Vocento, BBVA…) llegan a los tribunales por líos de herencia Arxivat 2015-01-06 a Wayback Machine. a El Confidencial, 10 de novembre de 2010

## Enllaços externs

* Nosotros los Ybarra
* Los Ybarra per Pablo Díaz Morlán I Arxivat 2004-10-21 a Wayback Machine.
# Carrer de la Cort (Valls)

El carrer de la Cort del municipi de Valls (Alt Camp) està inclòs com a monument a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

En el s'ubica un conjunt comercial molt important, amb edificacions amb totes característiques similars. El carrer de la Cort neix a la plaça del Blat i, formant una corba suau, es dirigeix cap a la plaça del Pati, on s'acaba. Molts són els edificis notables que allotja aquest carrer, el més important de Valls: es poden citar la casa dels Frares de Santes Creus, la capella del Roser i el Centre de Lectura, entre els més remarcables.

## Història

El carrer de la Cort ha estat sempre la primera via comercial vallenca. Fins al segle xvi era conegut amb el nom de carrer de la Vilanova i el segle xvii va prendre tres noms: carrer de la Cort, des de la plaça del Blat fins a la costa de la Peixateria; carrer del Roser, des de l'esmentada costa fins al carreró del Roser, i carrer del Castell, des d'ací fins al Pati. A mitjan segle xix va adquirir el nom de carrer de la Cort, que manté en l'actualitat, excepció feta del període de la guerra, en què es va dir carrer de Durruti, i de la postguerra, en el que rebé el nom de Baldrich. Aquest carrer no es va empedrar fins a l'any 1921.
Durant els anys vuitanta del segle XX patí diverses modificacions, la més destacada és la transformació en illa de vianants. Alguns dels edificis que en formen part han estat restaurats, com la capella del Roser. Destaca també la nova il·luminació i el paviment del carrer, així com la intervenció realitzada a la costa de la Peixateria, al capdamunt de la qual s'hi va col·locar com a element ornamental una font de ferro amb llum.

## Referències

* 1 2 3 «Carrer de la Cort». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2013].
# Grua (nàutica)

A l'entorn nàutic Grues: Són els elements per hissar la càrrega o les provisions bord. Totes les grues per elevar pesos han d'exhibir una marca ben visible de la càrrega màxima de treball.
Aquest valor conegut com a SWL per les seves inicials en anglès ( S afety W orking L OAD) és el pes màxim per al qual el fabricant, les societats de classificació i, per tant, les companyies d'assegurances avalen un ús adequat.
Les especificacions tècniques i de caràcter legal estan assentades en un llibre bord anomenat "Cargo Gear" i en ell es bolquen totes les novetats d'inspeccions periòdiques, reemplaçament d'elements, modificacions estructurals, etc.

## Vegeu també

* Puntal
Viccionari
# Quercus buckleyi

Quercus buckleyi, anomenat també amb els noms anglesos Texas Red Oak o Buckley's oak, és una espècie de roure caducifoli que pertany a la família de les fagàcies. Està dins de la secció dels roures vermells del gènere Quercus.

## Distribució i hàbitat

És un endemisme del sud de les Grans planes dels Estats Units. És més petit i té més probabilitats que li surtin molts troncs a la soca que el seu parent proper, el Quercus shumardii. Les dues espècies són interfèrtils, i els híbrids són comuns al llarg d'una línia de Dallas a San Antonio (Texas). Generalment Quercus buckleyi fa entre 9 a 15 metres d'altura en la maduresa, i poques vegades n'arriba a una altura de més de 23 metres. El seu nom científic anterior va ser Quercus texana i, per tant, ha portat molta confusió al fer referència a aquest roure.
És un arbre ornamental i d'ombra de gran prestigi. A la tardor les seves fulles es tornen amb uns colors vius vermells i ataronjats.

## Taxonomia

Quercus buckleyi va ser descrita per Cornelius Herman Muller Dorr i publicat a Taxon 34(2): 225–226, f. 7–8. 1985.

### Etimologia

Quercus: nom genèric del llatí que designava igualment al roure i a l'alzina.
buckleyi: epítet atorgat en honor del botànic estatunidenc Samuel Botsford Buckley.

### Sinonímia

* Quercus rubra var. texana Engelm.
* Quercus texana Young

## Referències

* ↑ Preston, Richard J.; Braham, Richard R. Quercus buckleyi. In: North American trees. Iowa State Press.
* ↑ USDA Natural Resources Conservation Service. Plant Profile: Quercus buckleyi
* ↑ Flora of North America: Quercus buckleyi
* ↑ «Quercus buckleyi». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 14 juliol 2014].
* ↑ «Quercus buckleyi». Royal Botanic Gardens, Kew: World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 14 juliol 2014].
* ↑ «Quercus buckleyi». The Plant List. [Consulta: 14 juliol 2014].

## Enllaços externs

* Texas Red Oak
* Texas Red Oak in Flora of North America
* Imatges de Quercus buckleyi a Central Texas Plants (University of Texas)
# Carrer del Rec (Igualada)

El carrer del Rec d'Igualada (Anoia) és una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Té l'estructura de carrer original i pròpia de la ciutat. Aquesta es basa simplement en l'edificació de les adoberies al costat mateix del Rec per aprofitar les aigües. Aquest fet sembla que ocasiona una inseguretat en les façanes, obligant a fer uns contraforts que, per poder deixar passar l'aigua, tenen un petit arc en la part inferior. L'altre cantó del Rec està format per horts encerclats i algun edifici més modern. És un carrer sense asfaltar construït amb pedra i argamassa.

## Història

Des del segle xii es conserven testimonis documentals de l'existència d'un rudimentari rec o séquia que canalitzava les aigües del riu Anoia cap al Molí de l'Abadia. Aquest molí l'any 1187 havia estat cedit al monestir de Sant Cugat del Vallès; probablement servia per moldre bona part de la producció cerealista de la rodalia de la població. Més tard, aquest va passar a ésser de la família noble dels Montbui, i després, del Compte de Plassència, segles XVII i xviii. En el moment en què la indústria adobera marxà de l'interior de la ciutat, feu el seu desplaçament en direcció al riu. És en aquest moment quan les adoberies es construeixen al llarg del rec a fi d'aprofitar les aigües, funcionalitat que encara té avui.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Carrer del Rec». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2014].
# Engelbert Endrass

Engelbert Endrass (en alemany Engelbert Endraß) (2 de març de 1911 - 21 de desembre de 1941) va ser un comandant d'U-Boot alemany durant la Segona Guerra Mundial.
Començà la seva carrera naval a l'abril de 1935. Després d'uns mesos al creuer Deutschland i en alguns vaixells d'escorta, a l'octubre de 1937 va ser destinat a la flota submarina. Al desembre de 1938 s'incorporà a la tripulació del U-47 com a Leutnant zur See, sent el primer oficial vigia quan Günther Prien va realitzar el seu famós atac a la base naval britànica de Scapa Flow i enfonsà el HMS Royal Oak. El famós emblema del toro rebufant sobre la torreta de l'U-47 va ser pintat per Endrass abans de tornar a port.
Endrass continuà a l'"U-47" fins al desembre de 1939, quan l'abandonà per seguir uns cursos, després dels quals passà a comandar el U-46 al maig de 1940, rellevant a Herbert Sohler. Endrass va aconseguir èxits immediatament, enfonsant 5 vaixells, entre ells el creuer auxiliar britànic HMS Carinthia. Els seus èxits continuaren durant la seva segona patrulla, en la que enfonsà 5 vaixells més, incloent un altre creuer auxiliar, el HMS Dunvegan Castle, tot i que el seu periscopi principal resultà danyat. Després de tornar a port rebé la Creu de Cavaller de la Creu de Ferro. Cinc patrulles després hi afegiria les Fulles de Roure.
El setembre del 1941 abandonà l'"U-46", i un mes després prengué el comandament del U-567. Va morir durant la seva segona patrulla, el U-567, quan va ser enfonsat amb tota la seva tripulació a causa de les càrregues de profunditat de la balandra britànica HMS Deptford i de la corbeta HMS Samphire al nord-est de les Açores.

## Dates de promoció

* Offiziersanwärter: 26 de gener de 1933
* Fähnrich zur See: 1 de juliol de 1935
* Oberfähnrich zur See: 1 de gener de 1937
* Leutnant zur See: 1 d'abril de 1937
* Oberleutnant zur See: 20 d'abril de 1939
* Kapitänleutnant: 2 de juliol de 1941

## Condecoracions

    Creu de Cavaller de la Creu de Ferro amb Fulles de Roure
       Creu de Cavaller – 5 de setembre de 1940
       Fulles de Roure – 10 de juny de 1941
    Creu de Ferro de 1a Classe – 17 d'octubre de 1939
    Creu de Ferro de 2a Classe – 25 de setembre de 1939
    Creu Espanyola – 6 de juny de 1939
    Insígnia de Guerra dels Submarins 1939 – 19 de desembre de 1939
    Insígnia de Guerra dels Submarins amb Diamants – 18 de juliol de 1941
    Medalla dels 4 anys de Servei

## Referències

* ↑ http://uboat.net/men/bleichrodt.htm

## Enllaços externs

* uboat.net Pàgina sobre Engelbert Endrass