OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Deûlémont

Deulemonde (francès Deûlémont) és un municipi de Flandes francès a França, situat a la regió dels Alts de França, al departament del Nord. L'any 2006 tenia 1.460 habitants. Limita al nord amb Warneton, al nord-est amb Comines, a l'oest amb Comines-Warneton, al sud amb Frelinghien i al sud-est amb Quesnoy-sur-Deûle.
Pertanyia al comtat de Flandes i va ser anexionat durant les guerres d'expansió de Lluís IV al segle xvii contra Felip IV de Castella aleshores sobirà dels Països Baixos espanyols. El nom neerlandès significa «desembocadura del Deule», el riu que hi desemboca al Leie

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 898 | 866 | 951 | 1.360 | 1.368 | 1.461 | 1.460 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat |
| 1928-1959 | Pierre Dillies |
| 1959-1971 | Louis Lefevbre |
| 1971-1989 | André Dekyndt |
| 1989 - | Francis Grimomprez |
# Bernat Pujol

Bernat Pujol va ser un religiós i professor universitari rossellonès que visqué a cavall dels segles xvi i xvii
Era canonge de Sant Joan de Perpinyà quan, el 1596, es doctorà en teologia a la universitat de Perpinyà, institució d'on en seria professor, i rector els anys 1604 i 1609. Quan era canonge d'Elna, el 1608 publicà un tractat sobre l'adoració a l'Eucaristia, que publicà a la capital del Rosselló. Contribuí econòmicament a la construcció d'un retaule de marbre blanc per a l'altar de la catedral de Perpinyà.

## Obres

Pujol, Bernardo. De sacro adorationis cultu disputationes quatuor. Perpinianesium oppido: Bartholomei Mas, 1608. Enllaç al text

## Notes i referències

* ↑ Capeille, Jean. Dictionnaire de biographies roussillonnaises. Perpignan: Imp. Lib. Cat. J. Comet, 1914, p. 496. (facsímil Marseille: Laffitte Reprints, 1978)
* ↑ El catàleg de la biblioteca pública d'Amiens esmenta el mateix llibre, però amb data d'edició del 1668. Podria tractar-se d'una segona edició (no documentada enlloc més) o d'un error del catalogador.
# Gadstrup

Gadstrup és una localitat situada en el municipi de Roskilde, a la regió de Selandia (Dinamarca), amb una població l'any 2012 d'uns 1.916 habitants.
Està situada al nord de l'illa de Selandia, limitant amb la regió capital a l'est i el fiord de Roskilde al nord.

## Referències

* ↑ www.statistikbanken. Departament d'Estadística de Dinamarca. Consultat el 6 de juliol de 2018
# 16

    Aquesta pàgina és per a l'any. Per al nombre, vegeu setze.

## Esdeveniments

* Els Querusc són derrotats per l'exèrcit romà en la batalla d'Idistavisus Campus.

## Naixements

* 16 de setembre - Drusil·la, germana de Calígula. (Morta el 38)
* Agripina II - Emperador romà.

## Necrològiques

* Escribònia - Segona esposa d'August. (Data probable)
# Dhothar

Els Dhothar són una tribu jat que viuen al Panjab, avui repartit entre Pakistan i Índia. A Pakistan els dhothar són musulmans i a Índia són sikh.

## Població

S'estima que la població total dhothar és d'unes 32.000 persones. La majoria viuen al Pakistan i a l'Índia, encara que alguns també han emigrat a alguns estats d'Europa i al Canadà.
Les taules es divideixen en nom de la tribu, religió a la qual pertanyen i les localitats on hi vivien.

### Districte de Gujranwala

Al Districte de Gujranwala hi són presents els següents Dhothar:
| Tribu | Religió | Gujranwala Tehsil | Wazirabad Tehsil | Hafizabad Tehsil | Khanqah Dogran Tehsil | Sharakpur Tehsil | Total |
| Dhotar | Musulmana | 29 | 38 | 246 | | 44 | 357 |
| Dhotar | Sikh | 819 | 36 | 253 | 60 | 7 | 1,175 |

### Districte de Gujrat

Al Districte de Gujrat hi són presents les següents poblacions de Dhothar:
| Tribu | Gujrat Tehsil | Kharian Tehsil | Phalia Tehsil | Total |
| Dhothar | 53 | 7 | 1,295 | 1,355 |

## Referències

* ↑ Horace Arthur Rose, A Glossary of the Tribes & Castes of Punjab and North West Frontier Province, 1911, pagine 239 ISBN 81-206-0505-5
* ↑ Gujranwala District Gazetteer Part B 1921 Table 15
* ↑ A Gazetteer of Gujrat District Part B 1912 Table 15 page xxiv
# Fortalesa de Salacgrīva

La Fortalesa de Salacgrīva fou un gran castell medieval situat al marge dret del riu Salaca, a la regió històrica de Vidzeme, al nord de Letònia. Construït el 1226 pel bisbat de Riga, serví com un lloc d'avançada per controlar l'accés al port de Salaca. Fou greument danyat pels russos, tàtars, polonesos i per les tropes sueques durant la Gran Guerra del Nord.

## Història

El 1226, el bisbe Albert de Buxhövden feu construir el castell: Salis o Salismünde, edificat més o menys al voltant de mig quilòmetre de la desembocadura del riu i que serví com una poderosa fortalesa per vigilar l'accés al port de Salaca. Capturat el 1391 i després el 1564, fou danyat dràsticament el 1575 pels guerrers russos i tàrtars que lluitaren amb les tropes del duc de Magnus de Holstein.
El 1581, la fortalesa fou atacada per les tropes sueques del Comandant Thomas von Enden, i durant la Segona Guerra del Nord fou gairebé destruïda. Entre 1702 i 1704, fou demolida, i des d'aleshores no hi ha hagut obres de restauració, el que ha fet degradar-se fins a quedar en ruïnes.

## Vegeu també

* Llista de castells de Letònia

## Referències

* ↑ Celotajs. «Salacgriva». Lauku ceļotājs. [Consulta: 11 gener 2015].
* 1 2 Westermann, 1990, p. 538 i 540.
* 1 2 Bonsall, Clive. The human use of caves (en anglès). Archaeopress, 1997, p. 96. ISBN 978-0-86054-859-1.
* ↑ Dāboliņš, Aigars. Latvia: a guide book. Puse Plus, 1999, p. 292. ISBN 998-493-600-7.

## Bibliografia

* Westermann, Gertrud. Baltisches historisches Ortslexikon. Böhlau Verlag Köln Weimar, 1990, p. 538 i 540. ISBN 978-3-412-06889-9.
# Galera (tipografia)

Una galera en tipografia, és una superfície de fusta, zinc o ferro limitada per tres costats amb llistons, dos dels quals sobresurten una mica més que la planxa de base. Es fa servir per a posar-hi les ratlles i els quadrats que hom compon per tal de fer el motlle.

## Referències

* ↑ «Galera». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
Viccionari
# 21
## Esdeveniments

* Construcció de les primeres plomes per escriure a Roma
* Quart consolat de Tiberi.

## Necrològiques

* Armini el querusc (38), guerrer germà que va destruir l'exèrcit romà.
* Publi Sulpici Quirí, governador romà de Síria.
# Municipi de Lielvārde

El municipi de Lielvārde (en letó: Lielvārdes novads) és un dels 110 municipis de Letònia, que es troba localitzat al centre del país bàltic, i que té com a capital la localitat de Lielvārde. El municipi va ser creat l'any 2004 després de la reorganització territorial.
La seva població està composta per un total de 11.466 persones (2009). La superfície del municipi té uns 225,7 kilòmetres quadrats, i la densitat poblacional és de 50,80 habitants per kilòmetre quadrat.

## Ciutats i zones rurals

* Parròquia de Jumpravas
* Parròquia de Lēdmanes
* Lielvārde (ciutat amb zona rural)

## Història

El poble de Lielvārde anomenat «Muntanyes dels Déus» (en letó: Dievukalns), va ser fundat prop d'una fortalesa bàltica construïda en les ribes del Daugava, a la frontera de la terra de Livònia, d'acord amb la Crònica d'Enric de Livònia. Va ser presa per Albert de Buxhoeveden el 1201 i nomenada Lennewarden.
L'arquebisbe de Riga va erigir una fortalesa de pedra el 1229 que encara poden veure's les ruïnes. Quan l'àrea va ser sota la sobirania sueca es va obrir una escola parroquial al poble. Quasi el 70% de la població del poble va ser víctima de la gran epidèmia de pesta del 1710. Deu anys més tard, la regió va entrar a formar part de l'Imperi Rus segons el Tractat de Nystad.
L'obertura de la línia fèrria Riga-Dünaburg el 1860 va fer créixer l'economia en la regió i la seva població va augmentar. Tanmateix la ciutat va ser destruïda durant l'enfrontament de les tropes imperials russes i l'exèrcit alemany de Kaiser durant la Gran Guerra. Els propietaris d'origen alemany van ser expropiats el 1919 i la ciutat reconstruïda després de la independència de Letònia, quan va prendre l'actual nom oficial de Lielvārde. Va adquirir estatus de ciutat el 1992.

## Referències

* ↑ «Iedzivotaju skaits Latvija 2009.gada 14.janvari, pašvaldibu velešanu izsludinašanas diena» (en letó). Comissió Central d'Elecció de la República de Letònia. Arxivat de l'original el 2012-04-06. [Consulta: 19 gener 2015].
* ↑ «Administrativi teritorialais iedalijums» (doc) (en letó). Ministeri de Protecció del Medi Ambient i Desenvolupament Regional, 2008. Arxivat de l'original el 2012-04-26. [Consulta: 19 gener 2015].
* 1 2 3 «Lielvārde» (en letó). Arxivat de l'original el 2011-04-24. [Consulta: 15 juny 2015].
* ↑ Brundage, James A. The Chronicle of Henry of Livonia (en anglès). Madison: University of Wisconsin Press, 1961.
# Antoni Royo i Pérez

Toni Royo (Castelló, 8 d'octubre de 1954) és un activista i gestor cultural valencià, vinculat principalment a Acció Cultural.
Responsable d'ACPV a les comarques del nord des de la dècada del 1980 fins a la del 2010, fou el responsable, entre d'altres, de l'organització de l'Aplec del 25 d'abril de 1982.
Formà part del programa de Ràdio Popular, Nosaltres, els valencians, i políticament va estar vinculat al PSAN de Blasco, que s'integraria a Esquerra Independent de Castelló.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Toni Royo, un activista al bastidor». El Temps, 10-12-2020. [Consulta: 21 maig 2023].
* 1 2 San Abdón, Josep Manuel. «Toni Royo: una vida al servei del país». Revista Saó, 21-10-2020. [Consulta: 21 maig 2023].
# Carrer de les Cases Noves (Regencós)

El Carrer de les Cases Noves és una obra gòtica de Regencós (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un conjunt de cases que formen un dels carrers que volten el poble, on les cases que formen la façana nord, són molt semblants tipològicament, totes són de la mateixa alçada i, per tant, estan compostes de planta baixa i planta pis, i l'estructura portant és de pedra i morter de calc, mentre que les teulades que són totes de totes també tenen totes una sola vessant, cap al carrer.

## Història

Evidentment es tracta de l'antiga muralla que voltava el poble de Regencós, que és utilitzada com a vivendes.

## Referències

* 1 2 «Carrer de les Cases Noves». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 desembre 2018].
# Mare Erythraeum

La Mare Erythraeum és el nom d'una regió fosca de Mart i, per tant, una característica d'albedo, que s'hi pot veure amb un telescopi petit; hom va pensar que era un mar i se li va donar el nom llatí de la Mar d'Eritrea. La Mare Erythraeum fou inclosa al mapa de Mart de Percival Lowell (1895).

## Referències

* ↑ "Mare Erythraeum". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
# Capella del Roser (Sant Pere de Torelló)

La Capella del Roser és una obra de Sant Pere de Torelló (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici religiós. Capella de nau única amb la façana orientada a ponent, de capcer triangular amb un fals òcul. El portal és rectangular, a la part esquerra s'hi adossa la sagristia i a llevant i a migdia presenta grossos contraforts.
És coberta a dues vessants i l'interior és a sota teulada malgrat que hi ha indicis d'haver estat coberta segurament amb sostre pla. El presbiteri és marcat. Actualment aquest recinte està en desús però havia servit de corral al bestiar i, per tant, està molt deteriorat. A la part de l'absis hi ha restes de pintures al fresc. L'únic element que l'il·lumina és una finestra a la part dreta de la nau. És construïda amb pedra.

## Història

Aquesta església i el mas la Vinyeta es troben al peu de la Serralada de Curull, prop de l'antic camí de Sant Pere de Torelló i de la domus del Vilar o de la Vinyeta, que fou una fortalesa militar.
El mas la Vinyeta, encara que els seus orígens possiblement siguin més antics, es troba registrat en el fogatge de 1553 de la parròquia i terme de la Vola i Curull.
La capella, dedicada a la Verge del Roser, segurament data d'una època més tardana. Probablement la data de la llinda del portal 1775 correspongui a la data de construcció del temple, moment en què el mas també sofrí algunes reformes i, per tant, eren temps de prosperitat econòmica.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Capella del Roser». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2017].
# Gastas

Gastas (en francès Gastes) és un municipi francès situat al departament de les Landes i a la regió de la Nova Aquitània.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 176 | 205 | 259 | 281 | 368 | 410 | 583 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001- | Guy Ducournau | |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana
| Etapa precedent Parentias | Camí de Sant Jaume Via de Solac | Etapa següent Senta Aulàdia |
# 31

    Aquesta pàgina és per a l'any. Per al nombre, vegeu trenta-u.

## Esdeveniments

* Tiberi torna a Roma des de Capri.

## Naixements

* Gai Musoni Ruf, filòsof romà.

## Necrològiques

* Roma: Sejà per orde de Tiberi.
* Roma: Livil·la.
* Sant Esteve màrtir, apedregat.
# Domiciano Leal Sargenta

Domiciano Leal Sargenta (¿? - Front de l'Ebre, 23 de setembre de 1938) va ser un militar espanyol que va combatre en la Guerra civil espanyola.
Actiu militant de les Joventuts Socialistes Unificades (JSU), després de començar la Guerra civil es va unir a les milícies del Cinquè Regiment i al comandament d'una agrupació va participar en els combats de Guadarrama, Madrid, Guadalajara o Brunete. El gener de 1938, durant la batalla de Terol i amb el rang de major de milícies, es va fer càrrec de la 10a Brigada Mixta en substitució del mort Policarpo Candón. Per llavors la Brigada estava integrada en la divisió al comandament del famós Valentín González "El Campesino".
El 25 juliol de 1938, Leal va travessar el riu Ebre al costat de la seva brigada i la resta de la 46a Divisió, però no ho va fer El Campesino. Valentín González argumentà que era malalt, però els seus oficials superiors no li van creure, pensant que en realitat li havia entrat un atac de pànic davant la idea de travessar el riu, i el van destituir en favor de Domiciano Leal. Durant els següents dos mesos va intervenir al capdavant de la seva unitat en la batalla de l'Ebre al costat del V Cos d'Exèrcit manat per Enrique Líster. Les lluites seran especialment sagnants en la Serra de Pàndols, on la divisió va sofrir greus baixes pel foc d'artilleria i els assalts de la infanteria franquista.
El 23 de setembre va morir per una bala enemiga mentre reconeixia el front. Va ser substituït pel major de milícies Vicente López Tovar. Després de la seva mort fou proposat per a la concessió de la Placa Laureada de Madrid a títol pòstum.

## Referències

* ↑ Michael Alpert (2007); The Republican Army in the Spanish Civil War, 1936-1939. pág. 339
* 1 2 Jesús de Miguel, Antonio y Sánchez (2006); Historia Ilustrada de la Guerra Civil Española. Alcobendas, Editorial Libsa, pág. 233.
* ↑ Rubén García Cebollero (2009); Ebro 1938: La Batalla de la Tierra Alta, pág. 29
* ↑ Carlos Engel (1999); Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República, pág. 307
* ↑ Placa Laureada de Madrid: Domiciano Leal Sargenta-Manuel Álvarez Álvarez
# Assumpció de la Mare de Déu (Riga)

L'Església de l'Assumpció de la Mare de Déu (en letó: Bolderājas Vissvētākās Jaunavas Marijas Debesīs uzņemšanas Romas katoļu baznīca) és una església catòlica romana al barri de Bolderāja a la ciutat de Riga, capital de Letònia. L'església està situada al Carrer Goba, 17;

## Referències

* ↑ Banga, Vita. Rīgas dievnami: Arhitektūra un māksla. Riga's Churches: Architecture and Art (en letó). Riga: Zinātne, Apgads Mantojums, 2007. ISBN 978-9984-823-00-3.
# 52

    Aquesta pàgina és per a l'any. Per al nombre, vegeu cinquanta-dos.

## Esdeveniments
### Llocs
#### Imperi romà

* Sorà Barea, és cònsol.
* El dret romà prohibeix l'execució dels antics esclaus.
* Ananies, un gran sacerdot a Jerusalem, és enviat a Roma després de ser acusat per violent.
* Plini el Vell escriu el seu relat de la guerra alemany.

#### Xina

* S'escriu el Yuejue Shu, el primer nomenclator de la Xina.

## Necrològiques

* Publi Ostori Escapula, magistrat romà.
* Guo Shengtong, emperadriu xinesa de la dinastia Han.
# Domingo Ruiz de la Vega Méndez

Domingo María Ruiz de la Vega y Méndez (Sevilla, 3 de febrer de 1789 - Madrid, 1871) va ser un polític i jurista espanyol, ministre durant la minoria d'Isabel II d'Espanya.

## Biografia

Encara que sevillà de naixement, des que inicia la formació universitària s'estableix a Granada, i va estudiar dret a la seva universitat, a més de Filosofia, Medicina i Cànons. Va iniciar la seva activitat professional com a advocat, però al cap de poc va ser nomenat catedràtic d'ètica de la universitat granadina. Amb l'arribada del Trienni Liberal que constitueix el parèntesi de la restauració absolutista de Ferran VII, és escollit diputat, sent President i Secretari de les Corts entre 1822 i 1823.
Posat fi al Trienni, com la majoria dels liberals que havien participat en l'experiència democràtica, es va veure obligat a exiliar-se, si escau al Regne Unit, i no tornà a Espanya fins a l'amnistia donada per la reina governadora, Maria Cristina, a la mort del rei i iniciada la regència en nom de la futura Isabel II.
Va ocupar el càrrec de governador d'Àvila, senador i vicepresident del Senat (1863-1866) i en 1838 va accedir al govern com a ministre de Gracia i Justícia.

## Obres

* El Pelayo (Madrid, 1839-40)
* Recuerdos de juventud (Madrid, 1871)

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Domingo Ruiz de la Vega a xtec.es
* ↑ Fitxa del Senat

## Bibliografia

* DEL MORAL RUIZ, Joaquín.: Estado y territorio en España, 1820-1930: la formación del paisaje nacional. Ed. Los Libros de la Catarata, 2007 ISBN 978-84-8319-335-8 pp. 405-406
# Crist Rei (Riga)

L'Església de Crist Rei (en letó: Kristus Karaļa Romas katoļu baznīca) és una església catòlica romana a la ciutat de Riga, capital de Letònia. L'església està situada al Passeig Meža, 86.
Originàriament va ser construïda entre 1935 i 1942, l'edificació de l'església es va veure interrompuda per la Segona Guerra Mundial. El temple va ser consagrat per l'Arquebisbe Metropolità Antonijs Springovičs el 26 d'abril 1943. Encara que part del pla arquitectònic original, la torre-campanar de l'església no es va acabar fins després de 2002.
Jānis Pujats va ser el rector entre els anys 1958-1959 i novament entre 1989 i 1991, sent nomenat després arquebisbe metropolità de Riga pel papa Joan Pau II. Jānis Bulis va exercir de rector entre 1984 i 1l 1989, sent nomenat, dos anys més tard, bisbe de Liepāja. Edvards Pavlovskis va ser a càrrec de la parròquia de Crist Rei entre 1999 i 2011, quan va ser nomenat bisbe de Jelgava pel papa Benet XVI.

## Referències

* ↑ Banga, Vita. Rīgas dievnami: Arhitektūra un māksla. Riga's Churches: Architecture and Art (en letó). Riga: Zinātne, Apgads Mantojums, 2007. ISBN 978-9984-823-00-3.
* 1 2 «Vēsture» (en letó). Rīgas Kristus Karaļa draudze. Arxivat de l'original el 2014-07-14. [Consulta: 24 gener 2015].

## Enllaços externs

* (letó) Església de Crist Rei, Riga Arxivat 2014-07-14 a Wayback Machine.
# Campos de Sports de Ñuñoa

L'estadi Campos de Sports de Ñuñoa va ser un camp de futbol de la ciutat de Santiago de Xile, Xile.
Va ser inaugurat l'any 1918. Fou la seu de la selecció de futbol de Xile fins a la construcció de l'Estadi Nacional de Xile inaugurat el 1938. També fou seu del club Club Deportivo Universidad Católica. La seva capacitat era per a 20.000 espectadors.
Fou la seu del Campionat Sud-americà de futbol de 1926. També va ser seu de diversos campionats Sud-americans d'atletisme, els anys 1920 i 1927. L'any 1938 fou demolit.

## Referències

* ↑ «Estadio» (en castellà). Cruzados. Arxivat de l'original el 7 Octubre 2024. [Consulta: 27 març 2024].
* ↑ «Arrasó Colo Colo con el equipo campeón de Valparaíso» (en castellà). La Nación, 12-11-1934. [Consulta: 23 juny 2024].
* ↑ «Los Campos de Sports de Ñuñoa pasaron a poder de la Universidad Católica» (en castellà). La Nación, 12-11-1927. [Consulta: 16 juny 2024].
* ↑ Campionat sud-americà de futbol 1926 a RSSSF
* ↑ «Los Juegos Deportivos Universitarios». , 26-07-1928.
# Mariozza

Mariozza o Maròzia (en realitat Maria) era filla de Teofilacte I i de Teodora. Nascuda vers el 892, se l'anomenava Senatrix com a la mare; i com ella va ser amant del Papa, a qui va imposar la política romana del 915 al 932.
El 909 es va casar a Roma amb Alberic I de Spoleto i Camerino (Mariozza estava ja embarassada de les relacions amb el bisbe i futur Papa Sergi III). Alberic fou mort per una revolta popular a Orte el 924. A la seva mort, Spoleto fou concedit en feu a Pietro, germà del Papa Joan X. Pietro fou enemic jurat de Mariozza.
El 926 es va casar a Roma amb el marquès Guiu de Toscana (894-929)
El 929 a la mort de Guiu es va casar (març del 932) amb el germà de Guiu, Hug de Provença, rei d'Itàlia. El matrimoni era contrari a la llei, ja que els dos contraents eren cunyats, però Hug de Provença va evitar la prohibició i va declarar sota jurament (però falsament) que era fill il·legítim i, per tant, no tenia llaços de sang amb el seu germà (uterí) Guiu. Hug va morir a un monestir a Arle el 10 d'abril del 947.
El seu fill Alberic va organitzar el mateix dia del casament (març del 932) una revolta popular per expulsar de Roma el rei Hug de Provença. Com que va reeixir la revolta, Alberic hauria capturat la seva mare i l'hauria empresonat ingressant-la en un convent a Roma on va morir, entre el 933 i el 937. Hug va atacar Roma el 933 per alliberar-la, però fou rebutjat.
Mariozza va deixar quatre fills:
* El Papa Joan XI, fill del Papa Sergi III.
* Alberic II de Túsculum.
* Berta.
* Sèrgia, probablement filla de Sergi III, però reconeguda per Teofilacte I com a pròpia.
# Casa Gorreta

Casa Gorreta és una casa d'Os de Balaguer (Noguera) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La casa natal de l'escultor Leandre Cristòfol, coneguda amb el nom de casa Gorreta se situa a la part sud del nucli urbà d'Os de Balaguer. La casa afronta amb el carrer Avall, 18 i fa cantonada amb la Travessia d'Avall.
Es tracta d'un edifici cantoner format per planta baixa, dos pisos i sotacoberta. L'estructura està formada per paret de càrrega de maçoneria de pedra i sostres de bigues de fusta amb revoltons de guix. Les obertures són petites i distribuïdes de forma irregular. La porta és d'arc de mig punt amb la clau de volta que sobresurt per damunt de les altres dovelles. La coberta és de teula àrab.
L'edifici es troba molt deteriorat i, per tant, necessita obres de rehabilitació. Cal actuar en la façana -també s'han de substituir els tancaments-, la coberta -precisa aïllament térmic- i els forjats i paraments -necessiten reforç-.

## Història

Després d'estar en desús durant anys, en Francesc Cristòfol, germà petit de l'escultor, l'any 2001 va fer-ne donació a l'Ajuntament d'Os de Balaguer. En aquell moment es van haver de fer unes actuacions estructurals bàsiques i urgents per evitar que acabés deteriorant-se i ensorrant-se.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Gorreta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2018].
# 78

    Aquesta pàgina és per a l'any. Per al nombre, vegeu setanta-vuit.

## Esdeveniments

* L'Imperi Romà conquereix gran part de Gal·les.

## Naixements

* Zhang Heng, astrònom, matemàtic, inventor, geògraf, cartògraf, artista, poeta, estadista, i estudiós literari xinès.

## Necrològiques

* Vologès I, rei de Pàrtia.