OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llista de topònims de Sant Hipòlit de la Salanca

Llista de topònims (noms propis de lloc) de Sant Hipòlit de la Salanca (Rosselló).
Informació actualitzada per un bot. Els canvis manuals es perdran quan s'actualitzi!

## canal

| imatge | Nom | Ubicat a | instància de | Detalls | coordenades | Protecció | Commons (més fotos) | Dades a WD |
| | L'Agulla Grossa | Sant Hipòlit de la Salanca | canal | | 42° 48′ 14″ N, 2° 58′ 32″ E﻿ / ﻿42.8037777778°N,2.97558333333°E﻿ / 42.8037777778; 2.97558333333 | | | |
| | L'Agulla Ventosa | Sant Hipòlit de la Salanca | canal | Llarg: 2.6km | 42° 48′ 02″ N, 2° 58′ 58″ E﻿ / ﻿42.8005833333°N,2.98288888889°E﻿ / 42.8005833333; 2.98288888889 | | | |

## Misc

| Nom | Ubicat a | instància de | Detalls | coordenades | Protecció | Commons (més fotos) |
| Castell de Sant Hipòlit de la Salanca | Sant Hipòlit de la Salanca | castell | | 42° 47′ 05″ N, 2° 58′ 01″ E﻿ / ﻿42.784628°N,2.96682°E﻿ / 42.784628; 2.96682 | monument històric inventariat | Château de Saint-Hippolyte (Saint-Hippolyte) |
| Mil·liari de Sant Hipòlit de la Salanca | Sant Hipòlit de la Salanca | mil·liari | | 42° 47′ 05″ N, 2° 58′ 02″ E﻿ / ﻿42.7846°N,2.9672°E﻿ / 42.7846; 2.9672 fr:Borne | monument històric catalogat | |
| Sant Miquel de Sant Hipòlit de la Salanca | Sant Hipòlit de la Salanca | església | | 42° 47′ 04″ N, 2° 58′ 03″ E﻿ / ﻿42.7845°N,2.96744444444°E﻿ / 42.7845; 2.96744444444 | bé catalogat a l'Inventari general del patrimoni cultural | Église de Saint-Hippolyte (Saint-Hippolyte) |
| casa de la vila de Sant Hipòlit de la Salanca | Sant Hipòlit de la Salanca | instal·lació Ús: seu del govern local | | 42° 47′ 06″ N, 2° 58′ 02″ E﻿ / ﻿42.7849468147449°N,2.96735951419608°E﻿ / 42.7849468147449; 2.96735951419608 fr:3 RUE PAUL RIQUET, 66510 SAINT-HIPPOLYTE | | |
| cementiri de Sant Hipòlit de la Salanca | Sant Hipòlit de la Salanca | cementiri | | 42° 47′ 13″ N, 2° 58′ 07″ E﻿ / ﻿42.7869°N,2.9685°E﻿ / 42.7869; 2.9685 | | |
| estany de Salses | Salses Leucata | llacuna bassa | Superfície: 54km² | 42° 50′ 52″ N, 2° 59′ 47″ E﻿ / ﻿42.847677777778°N,2.9963472222222°E﻿ / 42.847677777778; 2.9963472222222 0 msnm | | Étang de Leucate |
| àrea protegida de l'estany de Salses | Fitor Leucata el Barcarès Sant Hipòlit de la Salanca Sant Llorenç de la Salanca Salses | àrea protegida de França | 2017-06-30 Superfície: 76.37km² | 42° 51′ N, 3° 00′ E﻿ / ﻿42.85°N,3°E﻿ / 42.85; 3 0 552 msnm | Espai Ramsar | |
# Roman Balaian

Roman Gurgenovitx Balaian (armeni: Ռոման Գուրգենի Բալայան, rus: Рома́н Гурге́нович Балая́н; nascut el 5 d'abril de 1941, Nerkin Horatagh, Regió Autònoma de Nagorno-Karabakh, Unió Soviètica) és un director de cinema ucraïnès-armeni.
El 1997, Balaian va rebre el títol d'Artista Popular d'Ucraïna.

## Carrera

Balaian va treballar com a actor al teatre de Stepanakert (situat a la regió de Nagorno-Karabakh) entre 1959 i 1961. Va estudiar direcció a l'Institut Estatal de Teatre i Cinematografia d'Erevan i direcció de cinema a la Universitat Nacional de Teatre, Cinema i TV Ivan Karpenko-Kari de Kíev, i es va graduar. el 1969. Des de 1970, treballa als Estudis de Cinema Dovjenko a Kíev.
Balaian es diu estudiant de Serguei Paradjànov. Va ser nominat i va guanyar diversos premis internacionals.
És conegut per les seves adaptacions literàries; Els autors que Balaian ha adaptat per a la pantalla són Anton Txèkhov (Kashtanka, 1975; The Kiss, 1983, TV), Ivan Turguènev (Bíriuk, 1977; Primer amor, 1995), i Nikolai Leskov (Ledi Màkbet Mtsènskogo Uiezda, 1989).
La seva pel·lícula Polioti vo sne i naiavu (1982), un drama sobre la depressió i una crisi de la mitjana edat, és una de les seves obres més conegudes. Oleg Iankovski retrata un home creatiu d'uns 40 anys que se sent alienat a la societat. En el moment del seu llançament, els espectadors amb mentalitat política ho van percebre com una crítica a l'"estancament" brejnevià.
La seva pel·lícula de 1986 Krani menja, moi talisman es va presentar a la competició principal a la 43a Mostra Internacional de Cinema de Venècia i va guanyar la Tulipa d’Or al Festival Internacional de Cinema d'Istanbul de 1987. La seva pel·lícula de 1977 Bíriuk es va presentar al 28è Festival Internacional de Cinema de Berlín i el 2008 Raiskie ptitsi fou exhibida al 30è Festival Internacional de Cinema de Moscou. El 2018 va anunciar que podria estar rodant la seva propera pel·lícula en ucraïnès.

## Filmografia

* 1978 – Bíriuk
* 1983 – Polioti vo sne i naiavu
* 1983 – Potselui (basat en una història d’Anton Txèkhov)
* 1986 – Krani menja, moi talisman
* 1989 - Ledi Màkbet Mtsènskogo Uiezda
* 1995 – Pervaia lubov
* 1998 - Dve luni, tri solntsa
* 2004 - Notx svetla
* 2008 – Raiskie ptitsi
* 2020 - Mi est. Mi riadom

## Referències

* ↑ Bareyan at IMDB
* 1 2 3 Peter Rollberg. Historical Dictionary of Russian and Soviet Cinema. US: Rowman & Littlefield, 2016, p. 78-79. ISBN 1442268425.
* ↑ VV.AA.. Variety Film Reviews, Volume 19. Garland Pub., 1989.
* ↑ Peter Cowie. Variety International Film Guide. Tantivy Press, 1989.
* ↑ «IMDB.com: Awards for Lone Wolf». imdb.com. [Consulta: 6 agost 2010].
* ↑ «30th Moscow International Film Festival (2008)». MIFF. Arxivat de l'original el April 21, 2013. [Consulta: 2 juny 2013].
* ↑ https://www.novayagazeta.ru/articles/2018/09/07/77753-roman-balayan-amerika-mne-dolzhna-skazat-es-ukazat-rossiya-dolzhna-kakogo-cherta Novaya Gazeta

## Enllaços externs

* Balayan
# La Falconera (Prat de Comte)

La Falconera és una muntanya de 587 metres que es troba al municipi de Prat de Comte, a la comarca de la Terra Alta.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Uixkovski

Uixkovski (en rus Ушковский), anteriorment conegut com a Ploski, és un gran massís volcànic situat a la part central de la península de Kamtxatka, Rússia. Es troba a l'extrem nord-oest del grup de volcans Kliutxevskaia Sopka. El volcà forma part dels volcans naturals de Kamtxatka, Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO.
L'Uixkovski és un volcà en escut que s'eleva fins als 3.943 metres sobre el nivell del mar a Krestovski. La darrera erupció va tenir lloc el 1890, tot i que entre 1980 i 1984 va registrar certa activitat volcànica.

## Referències

* ↑ «Klyuchevskaya Sopka, the highest active volcano of Eurasia.». [Consulta: 11 novembre 2018].
* ↑ «Global Volcanism Program | Ushkovsky» (en anglès). [Consulta: 3 desembre 2024].
* ↑ «Volcan Ouchkovski». [Consulta: 3 desembre 2024].
# El Dorado (desambiguació)

«El Dorado o Eldorado» té aquests significats:
* Toponímia:
** El Dorado, ciutat mítica d'Amèrica del Sud plena de riqueses
** El Dorado (Arkansas), població dels Estats Units a l'estat d'Arkansas
** El Dorado (Kansas), població de l'estat de Kansas
** El Dorado (Texas), població de l'estat de Texas
** El Dorado Hills, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Califòrnia
** Comtat de El Dorado, és un comtat de l'estat de Califòrnia
** Província de El Dorado, província a la regió de San Martín, al Perú
** Departament d'Eldorado, departament de la província de Misiones, a l'Argentina
** Eldorado (Misiones), ciutat del Departament d'Eldorado, a la província de Misiones, a l'Argentina.
* Cinema:
** El Dorado (pel·lícula de 1966), western dirigit de Howard Hawks (1966)
** El Dorado (pel·lícula de 1988), pel·lícula de Carlos Saura (1988)
** The Road to El Dorado, pel·lícula d'animació nord-americana de l'any 2000
** Eldorado (pel·lícula de 2008) pel·lícula francobelga de Bouli Lanners (2008)
* Miscel·lània:
** Eldorado (tipografia), tipus de lletra tipogràfica
** Teatre Eldorado (Barcelona)
** Teatro Liceo (Buenos Aires)
** Théâtre Eldorado (París)
** Aeroport Internacional El Dorado, aeroport de Bogotà
** Bosc Nacional de Eldorado, es un bosc de l'estat de Califòrnia administrat pel Servei Forestal dels Estats Units
** El Dorado (futbol), nom amb què fou coneguda la lliga colombiana de futbol als anys 1950
# Engelberga de Spoleto

Engelberga (morta entre els anys 896 i 901) va ser l'esposa de Lluís II el Jove, emperador Carolingi i rei d'Itàlia, ostentant el títol d'emperadriu consort des del seu casament, el 5 d'octubre de l'any 851, fins a la mort del seu marit, el 12 d'agost de l'any 875.

## Biografia

Com a emperadriu, va exercir una gran influència sobre el seu marit. Va pertànyer a la família dels Supònides, d'or̟ígen franc, establerta originalment als comtats de Brescia, Parma, Piacenza, Mòdena i Bèrgam, que va prosperar durant el regnat de Lluís. Segons fonts secundàries, Engelberga va ser filla d'Adelchis I Spoleto, duc de Spoleto i comte de Parma.
A l'any 868, i a instàncies del seu marit i emperador que li va concedir el senyoriu, Engelberga va esdevenir abadessa seglar de Sant Salvador, a Brescia, un monestir amb una llarga història d'abadesses de famílies reials llombardes i carolíngies. A l'any 896, era l'abadessa del monestir de Sant Sixt, el qual va fundar ella mateixa, a Plasència.
Al gener de l'any 872, l'aristocràcia carolíngia va tractar d'expulsar-la de la cort, ja que no havia estat capaç de donar-li cap fill mascle a l'emperador. Tanmateix, en lloc d'això, el seu marit va obrir negociacions amb Lluís el Germànic, rei de França Oriental i oncle del propi Lluís II, per fer-lo el seu hereu (ja que va nomenar a Carloman de Baviera, fill de Lluís el Germànic, com el seu hereu a Itàlia).
A la mort de Lluís II el Jove, la noblesa italiana va triar a Carles el Calb, rei de França Occidental, com a rei d'Itàlia, aconseguint deixar fora de la cort imperial a Engelberga. Bosó de Provença, comte de Viena i vassall fidel de Carles el Calb, va segrestar a Engelberga i a la seva única filla supervivent del seu matrimoni amb el difunt emperador Lluís II, Ermengarda d'Itàlia. Bosó la va forçar a casar-se amb ell al juny de l'any 876, al mateix temps que era nomenat governador d'Itàlia sota el regnat del nou emperador, amb el títol de duc.
Amb el suport de l'emperadriu Engelberga, Bosó es va declarar a si mateix Rei de Provença, el 15 d'octubre de l'any 879, oposant-se al nou emperador, Carles el Gras, hereu de Lluís el Germ̟ànic. Per aquest suport al seu gendre enfront al nou emperador alemany, Engelberga va ser desterrada d'Itàlia i empresonada a un monestir de Suàbia. Després que l'exèrcit de Carles el Gras prengués Viena a l'any 882, es va permetre a Engelberga tornar a Itàlia i recuperar les seves possessions.

## Descendència

Engelberga i Luis II el Jove van tenir dues filles:
* Gisela (entre el 852/855 - † abans del 28 d'abril de 868). Abadessa del Monestir de San Salvador de Brescia a partir de l'any 861.
* Ermengarda d'Itàlia (entre el 852/855 - † abans del 2 de juny de 896). L'any 876 va ser la segona esposa de Bosó de Provença, comte de Vienne, duc i regent de l'emperador Carlos el Calb a Provença i més tard (octubre de 879), coronat Rei de la Baixa Borgoña.

## Fonts

* Ennen, Edith. Frauen im Mittelalters.
* Gai, Jules. L'Italie méridionale et l'empire Byzantin: Livre I. Burt Franklin: Nova York, 1904.
* Wickham, Chris. Early Medieval Italy: Central Power and Local Society 400-1000. MacMillan Press: 1981.
# Chimor

Chimor, Regne de Chimor o Imperi Chimú, era l'agrupació política de la civilització chimú. La cultura va sorgir cap al 900 dC, succeint la cultura mochica, i posteriorment va ser conquerida per l'Inca Topa Inca Yupanqui cap al 1470, cinquanta anys abans de l'arribada dels espanyols a la regió. Chimor va ser el regne més gran del període intermedi tardà, que abastava 1.000 quilòmetres de costa.
Les primeres valls sembla que van unir forces de bon grat, però la cultura Sicán o cultura lambayeque fou incorporada mitjançant la conquesta. També van estar influïts significativament per les cultures preincaiques de Cajamarca i wari. Segons la llegenda, la seva capital, Chan Chan, va ser fundada per Taycanamo, que va arribar a la zona per mar. Chimor va ser l’últim regne que va tenir possibilitats d’aturar l'Imperi Inca. Però la conquesta inca va començar a la dècada de 1470 per Topa Inca Yupanqui, que va derrotar l'emperador i descendent de Tacaynamo, Minchancaman, i va ser gairebé completada quan Huayna Cápac assumí el tron el 1493.
Els chimú residien en una franja de desert a la costa nord del Perú. Els rius de la regió esculpien una sèrie de planes de valls fèrtils, molt planes i ben adaptades al regadiu. L’agricultura i la pesca eren molt importants per a l'economia de Chimú.
Al sud, es van expandir fins a Carabayllo. La seva expansió cap al sud fou aturada pel poder militar de la gran vall de Lima. Els historiadors i els arqueòlegs no es posen d'acord fins a quin punt del sud van aconseguir expandir-se.

## Economia

Es podria dir que Chan Chan va desenvolupar una burocràcia a causa de l'accés controlat a la informació per part de les elits. El sistema econòmic i social operava mitjançant la importació de matèries primeres, on els artesans de Chan Chan les transformaven en béns de prestigi. L'elit de Chan Chan prenia les decisions sobre la majoria d'altres qüestions relacionades amb l'organització, el monopolisme de la producció, l'emmagatzematge d'aliments i productes i la distribució o consum de mercaderies.

## Divisió de l'herència

La capital de Chimu, Chan Chan, tenia una sèrie de complexos residencials d’elit o ciudadelas que no estaven habitades simultàniament, sinó de manera seqüencial. La raó d'això és que els governants chimú van practicar l'herència dividida, que va dictar que l'hereu al tron havia de construir el seu propi palau. Després de la mort d'un governant, tota la riquesa del governant es distribuiria als parents més llunyans.

## Referències

* ↑ Kubler, George. (1962).
* 1 2 Rowe, John H. (1948) "The kingdom of Chimor", Aus Acta Americana, 6, (1-2): 27.
* ↑ Topic, J. R. (2003).
* ↑ Christie, J. J. & Sarro, P. J (Eds). (2006).
# Creu de terme de Guàrdia de Noguera

La creu de terme de Guàrdia de Noguera, o creu de Soldevila, és una creu de terme situada al cementiri de Guàrdia de Noguera (Pallars Jussà).
És una creu de pedra d'estil abarrocat, en la que hi ha grabada la data de 1516 o 1517. Originalment estava emplaçada a la plaça Soldevila, sota la vila, i cap el 1920 va ser traslladada al fossar del cementiri.

## Referències

* ↑ Bastardes i Parera, Albert. Les Creus al Vent. Barcelona: Millà, 1983, p. 150. ISBN 84-7304-083-X.
* ↑ «Guardia de Noguera - Creu del cementiri». Centre Excursionista de Lleida.
# Jan Karlsson

Jan Karlsson (Falköping, Västra Götaland, 8 de febrer de 1965) és un ciclista suec, ja retirat, que fou professional entre 1998 i el 1999. El 1988 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Seül, on va guanyar la medalla de bronze en la prova de contrarellotge per equips.

## Palmarès

* 1988
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Seül a la prova de Contrarellotge per equips, amb Anders Jarl, Björn Johansson i Michel Lafis
** Campió de Suècia en contrarellotge
* 1990
** Primer a la Chrono des Herbiers
* 1991
** Primer a la Chrono des Herbiers
* 1995
** Campió de Suècia en contrarellotge
** Primer a la Chrono des Herbiers
* 1997
** Primer a la Berliner Etappenfahrt
* 1999
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Argentina

## Referències

* ↑ «KARLSSON Jan (Jan Bengt Peter)». [Consulta: 20 desembre 2024].
* ↑ «Jan Karlsson - Sveriges Olympiska Kommitté» (en suec). [Consulta: 20 desembre 2024].
* ↑ «Olympedia – Jan Karlsson». [Consulta: 20 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Presentación Urán González

Presentación Urán González (Madrid, 29 de maig de 1956) és una política madrilenya establerta al País Valencià, diputada al Congrés dels Diputats en la V, VI i VII legislatures.

## Biografia

Ha treballat com a administrativa. Membre de la direcció d'Esquerra Unida del País Valencià (EUPV) i d'Izquierda Unida, fou diputada per la província de València a les eleccions generals espanyoles de 1993, 1996 i 2000. En el Congrés dels Diputats ha estat secretària quarta de la Mesa del Congrés dels Diputats i membre de la comissió de les noves tecnologies. Com a diputada va denunciar els interessos de les empreses hidroelèctriques en el Pla Hidrològic Nacional.
En 2003 fou candidata del Partit Comunista del País Valencià a presidir EUPV. Responsable de polítiques d'igualtat a Izquierda Unida, sovint ha denunciat la permissivitat amb els anuncis publicitaris sexistes.

## Referències

* ↑ Urán estará en la Mesa del Congreso si IU logra un puesto, El País, 4 d'abril de 2000
* ↑ Urán denuncia intereses de las eléctricas detrás de las obras del Plan Hidrológico, El País, 25 de gener de 2001
* ↑ El PCPV llega con mayoría de delegados a la asamblea de EU que elegirá al sustituto de Ribó, el País, 5 de desembre de 2003
* ↑ Tres aspirantes para un relevo, EL País, 11 de novembre de 2003
* ↑ IU denuncia la permisividad con los anuncios sexistas, EL País, 22 de maig de 2006

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Alejandro Méndez y Bermejo

Fra Alejandro Méndez y Bermejo, O.M.D. (Madrid, m. 10 de juny de 1740), de nom religiós Alejandro de San Antonio, va ser un religiós mercedari descalç espanyol.
Fill d'Alejandro Méndez i d'Ana Bermejo. Prengué els hàbits i professà al convent de Santa Bàrbara de Madrid bé el 1678 o el 1698. Fou una persona molt erudita, arribà a ser lector de Teologia al Col·legi de Salamanca. Dintre dels mercedaris descalços va ser president, provincial i confessor al convent de religioses de la seva orde a la ciutat de Toro, i comanador a la vila d'Argamasilla i del de Santa Bàrbara de Madrid, a més de tres vegades provincial de Castella. Ocupà altres ministeris religiosos, entre ells alguns a la Santa Inquisició, com el de qualificador i membre del Consell de la Suprema i General Inquisició, i també a altres àmbits, com el de teòleg examinador apostòlic al Tribunal de la Nunciatura i el de predicador del rei. La seva càtedra i càrrecs el feren brillar en els seus sermons, home d'abundants idees, i esdevingué un orador de molta fama.
Morí al convent de Santa Bàrbara el 10 de juny de 1740.

## Obres

Autor de diverses obres, es té constància també de diversos manuscrits de predicació i altres matèries. Així mateix, aprovà el llibre Símbolo de la Concepción de María de fra Damián Esteve. No obstant això, li foren publicades les següents:
* Sermones de las principales Festividades y Misterios de María Santísima (2 volums), Madrid, 1735.
* Santoral ó sermones de las Fiestas de varios Santos y asuntos (3 volums), 1730.
* Vespertinos Morales sobre todos los versos del Miserere, unos solos, y otros hermanados con los Evangelios de Dominicas, Viérnes y Ferias Quadragesimales, etc. Madrid, 1737.

## Referències

* 1 2 3 4 Álvarez y Baena, José Antonio. Hijos de Madrid, ilustres en santidad, dignidades, armas, ciencias y artes (en castellà). Tom I. Madrid: Oficina de D. Benito Cano, 1789, p. 12-13.
* 1 2 3 4 Garí i Siumell, Josep Anton. Biblioteca Mercedaria... (en castellà). Barcelona: Imprenta de los Herederos de la Viuda Pla, 1875, p. 20.
# Morberia

La morberia era, en l'Antic Règim, una comissió municipal destinada a vetllar per la salut pública en cas d'epidèmia.

## La morberia a Mallorca

A Mallorca la morberia va ser una institució creada pel Gran i General Consell l'any 1467, encara que els estatuts no foren establerts fins al 1475, amb l'objectiu d'evitar la difusió d'epidèmies a l'illa. Hi havia una comissió sanitària que tenia l'objectiu de coordinar les actuacions per protegir la població insular. No es permetia que cap vaixell o altra embarcació pogués desembarcar persones o mercaderies sense que els morbers l'autoritzassin. Si existia perill de contagi, els tripulants havien d'estar en quarantena. De bell antuvi s'utilitzaren les torres de Portopí. Anys més tard s'intentaren habilitar uns locals annexos a Sant Nicolau, de Portopí, i a l'hospital de Santa Catalina. Però aquestes dependències mai no s'arribaren a utilitzar a causa de la migradesa de recursos de la Universitat. El 1497 s'acordà la creació d'un llatzaret. El 1718 la morberia va ser substituïda per la Junta Superior de Sanitat.

## Referències

* ↑ «Morberia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 11. Palma: Promomallorca, p. 174. ISBN 84-8661702-2.
# Kotomi Aoki

Kotomi Aoki (青木 琴美, Aoki Kotomi, Matsuyama, Prefectura d'Ehime, 7 de gener de 1980) és una mangaka japonesa. Va rebre en 2008 el Premi de Manga Shogakukan de shōjo amb Boku no Hatsukoi o Kimi ni Sasagu.

## Treballs

* Asa mo, Hiru mo, Yoru mo
* Ashita, Anata ga Mezame tara
* Boku no Hatsukoi o Kimi ni Sasagu
* Boku wa Imōto ni Koi o Suru
* Ijiwaru Shinaide!
* Taiyou ga Ippai
* Aishikata mo Wakarazuni
* Jesus!
* Kare wa Ike mo Shinai Sarukoen wo Mezasu
* Koisuru Heart ga No to Iu
* Love & Tears
* Motto Ikitai...

## Dades personals

* Tipus de Sang B
* Signe del Zodia: Capricorn
* Altura: 154.5 cm
* Aoki una volta va compartir pis amb el company de Sho-Comi el mangaka Iori Shigano.

## Referències

* ↑ «小学館漫画賞：歴代受賞者» (en japanese). Shogakukan. Arxivat de l'original el 2015-08-05. [Consulta: 13 juny 2008].

## Enllaços externs

* Kotomi Aoki's Official Website Arxivat 2021-02-01 a Wayback Machine. (japonès)
# Dèlia Valero Ferri

Dèlia Valero Ferri (Castelló de la Plana, 1968) és una política valenciana, diputada a les Corts Valencianes en la VIII legislatura i alcaldessa de les Useres (l'Alcalatén) entre 2003 i 2011.
Militant del Partit Socialista del País Valencià (PSPV), fou escollida alcaldessa de les Useres (l'Alcalatén) de 2003 a 2011, i diputada a les Corts Valencianes des de les eleccions de 2011. Ha estat secretària de la Comissió Permanent no legislativa de Drets Humans i Tercer Món.
En març de 2015 va protagonitzar l'anècdota del final de la legislatura quan el seu company de partit Francisco Toledo Lobo se li va declarar en el ple de les Corts Valencianes. Ja fóra de l'activitat política, Dèlia Valero va obrir una botiga de roba a la ciutat de Castelló de la Plana.

## Referències

* ↑ La historia de amor de Francisco Toledo y Delia Valero tras la fabulosa confesión en directo, El Mundo, 28 de març de 2015
* ↑ «Pasa de la primera línea política al comercio de proximidad» (en espanyol europeu). [Consulta: 30 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a les Corts Valencianes Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* Fitxa al PSPV Castelló