OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Biblioteca Beinecke de llibres rars i manuscrits

La Biblioteca Beinecke de Manuscrits i Llibres Rars (anglés: Beinecke Rare Book and Manuscript Library) és el nom amb què es coneix la "Beinecke Rare Book Library", que pertany a la Biblioteca de la Universitat Yale (New Haven, Connecticut), Estats Units.
Aquesta biblioteca és l'actual posseïdora, entre molts altres documents, d'alguns exemplars d'obres manuscrites i il·luminades, com el Manuscrit Voynich, amb la signatura "MS408", o un exemplar de la primera Bíblia de Gutenberg (primer llibre imprés en una impremta de tipus mòbils). Conté els arxius personals d'Edith Wharton, Alfred Stieglitz, Georgia O’Keeffe, Eugene O'Neill, Ezra Pound, Gertrude Stein, Walt Whitman i Witold Gombrowicz, entre molts altres.
L'edifici que alberga la Biblioteca es construí entre 1960 i 1963, dissenyat per Gordon Bunshaft. Té una façana sense finestres, construïda amb granit i marbre blanc de Vermont, tesada per una quadrícula de formigó: gràcies a les propietats del material, semblants a les de l'alabastre, i als talls fins fets en les quadrícules, passa la llum al seu través i dona una il·luminació interior que, per la baixa intensitat i la gamma cromàtica que adquireix en travessar la pedra, transmet una ambientació d'acord amb els llibres antics i els pergamins que s'exhibeixen a dins.
Al 1977, la biblioteca va sofrir una plaga d'escarabats de la fusta, i fou pionera en una forma no tòxica de garantir la seguretat dels materials, en congelar cada volum a -36 °C durant tres dies. Aquest mètode és ara àmpliament acceptat com la millor manera per preservar les col·leccions especials de tot el món i mantenir-les lliures de plagues. La Biblioteca Beinecke congela totes les noves adquisicions.

## Galeria d'imatges

* Exterior de la biblioteca
* Interior de la biblioteca

## Referències

* ↑ Sienra, Regina. «Este hermoso edificio en Yale contiene una de las bibliotecas de libros raros y antiguos más grandes del mundo». My Modern Met, 08-11-2018. [Consulta: 16 maig 2020].
* ↑ «Bibliotecas curiosas: Biblioteca Beinecke». www.escritores.org, 19-10-2017. [Consulta: 4 juny 2020].
* ↑ «La mayor biblioteca de libros raros del mundo te espera en Estados Unidos». Traveler, 07-01-2019. [Consulta: 26 maig 2020].
* ↑ «Collection Highlights» (en anglés). Beinecke Rare Book & Manuscript Library. [Consulta: 26 maig 2020].
* ↑ Fernández Couto, Inés. «The Beinecke Rare Book Library». Plexo, 2015. [Consulta: 26 maig 2020].
* ↑ «History and Architecture» (en anglès). Beinecke Rare Book & Manuscript Library, 20-12-2018. [Consulta: 26 maig 2020].
* ↑ «Fascinante biblioteca en Yale, dedicada a libros raros e incunables». culturainquieta.com, 06-12-2018. [Consulta: 4 juny 2020].

## Enllaços externs

* Lloc web
# Psamutis

Psamutis o Userra Pasherienmut, (392 - 391 aC.) va ser un sobirà de la dinastia XXIX d'Egipte.
Manethó, segons Julius Africanus i Eusebi de Cesarea, el va denominar Psammutis i comenta que va regnar un any; a la versió armènia d'Eusebi el citen com Psammutes.

## Biografia

Quan va morir Neferites I hi va haver una breu crisi successòria. El va succeir Acoris, el regnat del qual va ser interromput per Psamutis, qui es va rebel·lar, encara que no es coneix el motiu. Els dos eren família del rei precedent. Tanmateix, després d'un any, Psamutis va ser expulsat del tron, triomfant Acoris.
S'han trobat proves del seu regnat Tebes, on va ordenar continuar la construcció d'un mur de protecció, iniciat per Neferites I, al temple d'Ammó a Karnak.

## Referències

* ↑ Peter Clayton, Chronicle of the Pharaohs, Thames and Hudson Ltd. 1994 p.203
# Ambystoma californiense

La salamandra tigre de Califòrnia (Ambystoma californiense) és una espècie d'amfibi urodel de la família Ambystomatidae. endèmica del nord de Califòrnia. Està en perill d'extinció. Abans considerada una subespècie de la salamandra tigrada (Ambystoma tigrinum), va ser recentment categoritzada com una espècie separada. La salamandra tigre de Califòrnia segment de població diferenciat (DPS) al Comtat de Sonoma i el Comtat de Santa Barbara s'enumeren com a DPS en perill federal, mentre que el DPS de Califòrnia central apareix com a amenaçat federal. El comtat de Sonoma, al sud de San Joaquin i el comtat de Santa Barbara Els DPS han divergit de la resta de les poblacions de salamandres tigre de Califòrnia durant més d'un milió d'anys, des del Pleistocè i poden justificar l'estatus com a espècies separades .

## Referències

* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
* ↑ Shaffer, H. B.; S. Stanley (1991). «Final report to California Department of Fish and Game». California tiger salamander surveys, 1991 (Rancho Cordova, California: California Department of Fish and Game, Inland Fisheries Division). Contract FG9422.
* ↑ «Species Account: California Tiger Salamander». U.S. Fish and Wildlife Service, 29-07-2009. Arxivat de l'original el April 6, 2010. [Consulta: 17 febrer 2010].
* ↑ California Tiger Salamander Endangered Species Facts. Environmental Protection Agency. February 2010.
* ↑ Shaffer, H. B.; Pauly, G. B.; Oliver, J. C.; Trenham, P. C. «The molecular phylogenetics of endangerment: cryptic variation and historical phylogeography of the California tiger salamander, Ambystoma californiense». Molecular Ecology, vol. 13, 10, 2004, pàg. 3033–3049. DOI: 10.1111/j.1365-294x.2004.02317.x. PMID: 15367118.
# Bonito (Mato Grosso do Sul)

Bonito és una ciutat de l'estat brasiler de Mato Grosso do Sul. Per seves esquerdes, brollen rius nets i rics en peixos i coves naturals, com la Gruta do Lago Azul ("Cova del Llac Blau"), és un famós destí de viatges d'ecoturisme.

## Galeria

* Salt d'aigua
* Piraputangas (Brycon hilarii), peix comú en els rius de la regió de Bonito.
* Botiga d'artesania

## Referències

Viccionari
* ↑ «Bonito - Panorama» (en portuguès brasiler). Cidades. IBGE. [Consulta: 28 desembre 2024].
* ↑ «Bonito - História & Fotos» (en portuguès brasiler). Cidades. IBGE. [Consulta: 28 desembre 2024].
* ↑ Silva, Maurílio Barbosa de Oliveira da; Moreira, Maria Clara de Souza; Arruda, Dyego de Oliveira; Mariani, Milton Augusto Pasquotto «Como os turistas provenientes de países do Corredor Bioceânico “enxergam” os atrativos turísticos de Bonito, MS: uma análise calcada em princípios da netnografia». Interações (Campo Grande), 30-07-2019, pàg. 91–106. DOI: 10.20435/inter.v20iespecial.2211. ISSN: 1984-042X.
* ↑ Garcia Velasquez, Guilherme; Pauletto Spanhol, Caroline; Avila Pedrozo, Eugenio; Gean Araújo, Elton «Intervenientes, ecoturismo e desenvolvimento sustentável: O caso de Bonito, estado de Mato Grosso do Sul, Brasil». Tourism and Hospitality International Journal - THIJ, 2, 1, 2014, pàg. 133–153. ISSN: 2183-0800.
# Lúcia de Jesus dos Santos

Lúcia de Jesus Rosa dos Santos, coneguda com a Lúcia dos Santos o Llúcia de Fàtima o Sor Llúcia de Jesús (Aljustrel, Portugal, 22 de març de 1907 - Coïmbra, 13 de febrer de 2005) va ser una monja carmelita descalça, venerabile serventa de Déu per l'Església Catòlica Romana. Juntament amb els seus cosins Jacinta i Francisco Marto, va ser una dels tres vidents de la Mare de Déu de Fàtima en les aparicions de 1917, quan encara era una nena.

## Biografia

Filla d'Antonio dos Santos i Maria de Jesus, família humil de pastors, era la més jove de tres germanes i un germà. Va tenir una aparició mística el 1915-1916, en la que veié l'"àngel de la pau" que protegia Portugal. El 13 de maig de 1917, mentre pasturava les ovelles a Cova da Iria (prop de Fátima, Ourém) amb la seva cosina Jacinta Marto i el seu cosí Francisco Marto, se'ls aparegué la Mare de Déu i els revelà tres secrets, coneguts com a Misteris de Fàtima. L'aparició es repetí els dies 13 de cada mes durant juny, juliol i setembre, i el 19 d'agost; el dia 13 d'octubre hi tingué lloc el Miracle del Sol, presenciat per 70.000 persones.
Les revelacions marianes deien que Francisco i Jacinta moririen aviat, mentre que Lucia romandria viva com a testimoni durant molt de temps: efectivament, els germans moriren poc després a conseqüència d'una epidèmia de grip. Lúcia, que tenia deu anys i era analfabeta, va ingressar a un monestir de Germanes de Santa Dorotea de la Frassinetti i després de carmelites descalces i hi morí en 2005, als 97 anys. Com a última dipositària dels misteris, va tenir diverses entrevistes amb bisbes i papes que la visitaren, com Pau VI o Joan Pau II.
* Els tres pastors de Fátima
* Tomba de Lúcia i Jacinta a Fátima
* La Mare de Déu de Fátima al lloc de les aparicions, avui capella del santuari
* Santuari de Fátima

## Venerable

El 22 de juny del 2023, el papa Francesc va aprovar el decret de les seves virtuts heroiques. Lucia és des de llavors venerable serventa de Déu.

## Bibliografia

* Marilena Carraro, I pastorelli di Fatima. Apparizioni della Madonna a Lucia, Giacinta e Francesco, Editore EMP, 2008
* Lloc oficial del Santuari de Fàtima
* Secretariado dos Pastorinhos Arxivat 2010-06-02 a Wayback Machine.
* Memórias da Irmã Lúcia. 2005. Arxivat 2010-06-02 a Wayback Machine.
* António Monteiro. As Aparições da Cova da Iria
* Tarcisio Bertone, Giuseppe De Carli. L'ultima veggente di Fatima. I miei colloqui con suor Lucia. BUR Biblioteca Univ. Rizzoli, 2008.

## Referències

* 1 2 «Mor sor Lucia, la darrera pastoreta que presencià la Verge de Fàtima». dBalears, 14-02-2005. [Consulta: 28 desembre 2024].
* 1 2 Olivares, Daniel. «La Verge de Fàtima i els dos intents d'assassinat de Joan Pau II». CatalunyaPress.cat, 15-05-2022. [Consulta: 28 desembre 2024].
* ↑ «Hagiography Circle (2023)».
# Peter Brotherton

Peter Brotherton (Boston, Lincolnshire, 4 de febrer de 1931) és un ciclista anglès, ja retirat, que s'especialitzà en el ciclisme en pista.
Els seus majors èxits els va aconseguir com a amateur. Va aconseguir dues medalles de plata als Mundials de persecució, i va acabar quart als Jocs Olímpics de 1956 en tàndem. També guanyà una medalla de plata als Jocs de l'Imperi Britànic i de la Comunitat de 1954. En acabar els Jocs de 1956 es quedà a viure a Austràlia.
Una vegada retirat va començar a construir marcs de bicicletes sota la marca Petrus.

## Palmarès

* 1957
** 1r a la Bendigo Golden Mile
* 1958
** 1r als Sis dies de Sydney (amb Sydney Patterson)

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Peter Brotherton». [Consulta: 28 desembre 2024].
* ↑ «Petrus», 28-02-2014. [Consulta: 16 gener 2018].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Michael Thurk

Michael Thurk (Frankfurt del Main, 28 de maig de 1976) és un antic futbolista professional alemany que va jugar de davanter al primer equip del FC Augsburg. Va començar com a futbolista al FFV Sportfreunde 04.

## Biografia

Nascut a Frankfurt, Thurk es va unir a 1. FSV Mainz 05 del club Oberliga de Hessiana SV Jügesheim el 1999 per consell de Django Mann que ja va connectar una transferència d'Abderrahim Ouakili.
La temporada 2005–06, Thurk va marcar 12 gols, sent el tercer millor jugador que podria jugar amb Alemanya. Abans de la temporada 2006-07, es va traslladar a l'Eintracht Frankfurt, una transferència molt disputada entre els seguidors de l'Eintracht perquè Thurk va ser un jugador a llarg termini per als rivals locals de Mainz i una figura de culte als 05ers. El gener de 2008, es va traslladar al FC Augsburg. A la temporada 2009-10, l'Augsburg va acabar poc abans de l'ascens a la Bundesliga, sent Thurk el màxim golejador de la lliga. La temporada següent, l'Augsburg va guanyar l'ascens, i Thurk va ser suspès del club poc abans de l'inici de la temporada 2011-12. Va signar per 1. FC Heidenheim el gener de 2012. Va deixar Heidenheim al final de la temporada 2013-14, ja que el seu contracte no es va renovar.
Després de marxar de Heidenheim, Thurk va estar a punt d'acordar un trasllat a l'Índia i als Estats Units, és a dir, Columbus Crew, però no es va fer cap transferència a causa dels seus problemes de lesió. Un trasllat al club de Gibraltar Europa també va caure a principis del 2015.

## Referències

* ↑ «Michael Thurk» (en alemany). kicker.de. [Consulta: 22 maig 2022].
* ↑ «Michael Thurk - Partits i gols a la Bundesliga». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation.
* ↑ «FCH Stürmer Michael Thurk verlässt die. Rot-Blau-Weißen». , 27-05-2014.
* ↑ «Deutschland? USA? Indien? Thurk auf Klubsuche» (en alemany). [Consulta: 28 desembre 2024].
* ↑ «Wechselt Michael Thurk auf den Affenfelsen?». www.augsburger-allgemeine.de /, 23-01-2015 [Consulta: 7 maig 2016].
# Francesc Josep Suñé Montragull

Francesc Josep Suñé Montragull (el Rourell, 1 de desembre de 1938) va ser un ciclista català, que competí entre 1958 i 1966. La victòria més important fou un triomf d'etapa a la Volta a Portugal.

## Palmarès

* 1959
** 1r al Critèrium de Tarragona
* 1961
** 1r al Trofeu de Ripollet
* 1965
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Portugal
** Classificació de les Metes volants a la Volta a Catalunya

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1963. 40è de la classificació general
* 1964. 34è de la classificació general
* 1966. Abandona

### Resultats al Tour de França

* 1964. Abandona (6a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1962. Abandona

## Referències

* ↑ «Francisco José SUNE MONTRAGUIL» (en anglès). Museo del Ciclismo. [Consulta: 28 desembre 2024].
* ↑ «Francesc Suñé Montragull». Enciclopèdia de l'esport català. [Consulta: 28 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Stanisław Lubieniecki

Stanisław Lubieniecki (Raków, 23 d'agost de 1623 - Altona, 18 de maig de 1675) va ser un astrònom, historiador i escriptor polonès.
De família noble polonesa. De vegades escrit Lubiniezky o Lubyenyetsky.
Stanisław va ser primer estudiant de l'Acadèmia Rakowska (un establiment famós que imparteix les tesis del socinianisme), després, quan va tancar el 1638, va continuar els seus estudis a Kisielin a Wołyn. El 1644 es va traslladar a Toruń, on va prendre classes particulars. Beneficiat d'una beca de la comunitat religiosa, va continuar els seus estudis a França i Holanda els anys 1646-1650. El 1646 es va inscriure a la Universitat d'Orleans i un any després a l'Institut Calvinista de Saumur, a la Universitat Catòlica d'Angers. A París, va romandre sota la influència del socinianisme, al qual es va unir poc després. El 1649 es va inscriure a la Universitat de Leiden, on va discutir amb Descartes sobre el moviment de la Terra. Poc després va tornar a Polònia. El 1654 fou pastor de la comunitat sociniana (germans polonesos) de Czarkowy.
Quan Polònia pateix la invasió sueca que ha passat a la història amb el nom de "Segona Guerra del Nord", el 25 d'octubre de 1655, Lubieniecki està al capdavant de la delegació dels germans polonesos que va al rei de Suècia Charles X Gustave per aconseguir que els "Arians" (un altre nom donat als socinians) restituirà la seva llibertat de culte. Així, es pot refugiar a Cracòvia sota la protecció de la guarnició sueca. Després de la rendició de la ciutat, l'11 de setembre de 1657, va a la Pomerània sueca. Llavors es va dedicar a discussions epistolars sobre qüestions teològiques, on es va enfrontar a forts atacs luterans. El 1658, com a "Germà polonès », s'ha d'exiliar per decisió de la Dieta. Troba un nou protector en la persona del rei danès Frederic III. Després es va traslladar a Hamburg, on va ser constantment atacat pel clergat luterà.
Stanisław Lubieniecki va morir enverinat amb les seves dues filles, probablement a conseqüència de la imprudència d'un criat que cuinava amb els estris que es feien servir per fondre el mercuri. Les seves restes es troben al cementiri de la catedral d'Altona, prop d'Hamburg.

## Astrònom

Va publicar les seves obres astronòmiques dels anys 1666-68 amb el títol de Theatrum Cometicum, una antologia il·lustrada de 415 cometes. Per honorar la memòria d'aquest astrònom, es va donar el seu nom a un dels cràters de la Lluna.

## Referències

* ↑ Kai Eduard Jordt-Jørgensen, „Stanislaw Lubieniecki – zum Weg des Unitarismus von Ost nach West im 17. Jahrhundert", Vandenhoeck & Ruprecht, Göttingen, 1968
# Ludwig Diels

Friedrich Ludwig Emil Diels (24 de setembre de 1874 – 30 de novembre de 1945) va ser un botànic alemany. Va ser catedràtic de botànica a les universitats de Marburg i Berlín.
Diels va néixer a Hamburg, era fill de l'acadèmic Hermann Alexander Diels. Va estudiar a la Universitat de Berlín, on va doctorar amb el botànic Adolf Engler. Des del 1900 al 1902 viatjà junt amb Ernst Georg Pritzel per Sud-àfrica, Java, Austràlia i Nova Zelanda.
Poc abans de la Primera Guerra Mundial viatjà a Nova Guinea i a Equador, i hi va tornar a la dècada dels anys 1930. Especialment per les seves col·leccions d'Austràlia i l'Equador que contenen nombrosos holotips, va enriquir el coneixement de les respectives flores. La seva monografia sobre les Droseraceae de l'any 1906 continua sent un estàndard.
La majoria de la seva col·lecció es va guardar al Jardí i museu botànic de Berlín-Dahlem, del qual va ser el vicedirector des de l'any 1913, i director des del 1921 fins al 1945. Tanmateix les seves col·leccions van ser destruïdes, l'any 1943, durant la guerra per un atac aeri. El seu paper en l'inventari i la descripció de la flora d'Austràlia Occidental continua sent reconegut en l'actualitat.

## Obres

* Diels, Ludwig. Die Pflanzenwelt von West-Australien südlich des Wendekreises (en alemany). Leipzig: Wilhelm Engelmann, 1906, p. 508.

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* ↑ «Mitglieder der Vorgängerakademien: Ludwig Diels» (en alemany). Berling-brandenburgische Akademie der Wissenschaften, s.d.. [Consulta: 18 juliol 2015].
* ↑ Firbas, Franz «Diels, Friedrich Ludwig Emil» (en alemany). Neue Deutsche Biographie, Volum 3, 1957, pàg. 645-646 [VErsió en línia].
* ↑ «Mueller Botanic Society». The West Australian [Perth], 22-07-1902, pàg. 3 [Consulta: 20 juny 2012].
* ↑ Beard, John Stanley. Plant life of Western Australia (en anglès). Nashville TN: Kangaroo Press, 1990, p. 9. ISBN 978-0-86417-279-2.
# Sant Mateu de Riudecanyes

Sant Mateu de Riudecanyes és una església de Riudecanyes (Baix Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

La parròquia ja estava en funcionament a mitjan segle xiii, com ho prova el primer manual notarial de la parròquia que s'ha conservat, de l'any 1263. Els anys 1279 i 1280 el rector Rivo Cannarum pagà 62 sous en concepte de dècima papal. L'església de Riudecanyes, a finals del segle xv, era de col·lació de l'arquebisbe de Tarragona. Entre els segles xiii i xvi sembla que la parròquia de Riudecanyes, si més no pel que fa a la notaria, estava unida a la dignitat de sagristà de la canònica d'Escornalbou. Esglésies sufragànies de Riudecanyes foren el 1751 les de Sant Joan de Vilanova d'Escornalbou, Sant Joan de l'Arbocet, Masmunter i Segura. El temple actual s'inicià el 1582 i fou acabat el 1598. S'efectuaren reformes parcials els anys 1680 i 1698 i a la porta lateral, feta tota de pedra i d'estil renaixentista, hi figura la data de 1682. L'altar major, construït el 1602, fou destruït el 1936. De l'església vella, alçada al mateix lloc, es conserven alguns fragments d'escultures, lloses d'enterrament amb relleus i esteles funeràries; totes fetes de pedra i actualment conservades al museu del Centre Cultural, a cal Brocà.

## Descripció

El temple és renaixentista, amb obra de paredat amb reforços de carreus a les arestes. És una església d'una sola nau coberta amb volta de canó i capelles laterals, la major coberta i amb volta gallonada. Trobem una porta tancada al costat de l'epístola amb frontó, una fornícula avui buida i un arc de mig punt decorat de forma molt senzilla, flanquejat per dues pilastres jòniques sobre plint amb decoracions de volutes als laterals. Actualment està bastant malmesa, especialment a la base. A la façana principal hi ha una porta allindanada d'època més moderna. Hi ha una espadanya sobre la façana, i la torre del campanar a la zona dels peus, al costat de l'epístola.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Mateu de Riudecanyes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Enllaços externs

* «Sant Mateu de Riudecanyes». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Teatro Manzanillo

El Teatro Manzanillo és un teatre de la ciutat de Manzanillo, (Cuba). La seva construcció arrenca des de 1847 amb el disseny dels plànols. El 1936 va rebrer una remodelació i actualització de maquinària. El teatre va tancar les portes a començaments dels anys 70 del segle XX i fins al 1989 no comencen les feines de restauració i modernització. Aquesta va ser efectiva l'any 2002.

## Enllaços externs

* Pàgina web del teatre. Arxivat 2009-04-02 a Wayback Machine.
* Fotografia de l'exterior del teatre. Arxivat 2009-01-24 a Wayback Machine.
# Serra del Ferràs

La Serra del Ferràs és una serra situada al municipi de les Avellanes i Santa Linya a la comarca de la Noguera, amb una elevació màxima de 646 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Casa Nova d'en Suy

La Casa Nova d'en Suy és una masia de Sant Hilari Sacalm (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Masia aïllada, situada en un petit terreny lleugerament elevat als afores del nucli urbà de Sant Hilari Sacalm, on s'hi arriba prenent un trencall que hi ha a mà dreta just a l'inici de la carretera Sant Hilari-Villavecchia.

## Descripció

L'edifici, orientat al sud, consta de planta baixa, pis i golfes, i està cobert per una teulada a doble vessant desaiguada als laterals. La porta d'entrada és en arc de mig punt format per dovelles de pedra i té els brancals fets de carreus de pedra. A dreta i esquerra, hi ha dues finestres amb llinda monolítica, brancals de carreus de pedra i ampit de pedra. Sobre la porta d'entrada i les dues finestres, en el mateix eix d'obertura, hi ha tres finestres amb llinda monolítica, brancals de carreus de pedra i ampit de pedra. Cal destacar que a la llinda de la finestra central hi ha inscrita la data 1687.
A les golfes hi ha només una finestra, amb ampit, llinda i carreus de pedra. Entre aquesta finestra i la del pis, hi ha un rellotge de sol, fet de pedra.
Adossat al costat dret, hi ha el que segurament fou la pallissa, que ara s'ha adequat com a terrassa. Té la teulada a una vessant desaiguada al lateral dret. També hi ha adossat, a la façana, al costat esquerre, un petit cos amb la teulada a una vessant.
A la façana posterior hi ha poques finestres, però en cal destacar una amb la data 1790, que podria indicar la data d'alguna reforma.
A la façana lateral dreta, hi ha contraforts.
Els murs són de maçoneria i la cadena cantonera de carreus de pedra.
Al costat de la casa hi ha un cos annex, utilitzat com a garatge i terrassa.

## Història

La data inscrita en la llinda de la porta principal 1687, indica el moment de la construcció. Possiblement es reformà el 1790, ja que aquesta data apreix en una finestra de la part posterior.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Casa Nova d'en Suy». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2017].
# Cangur negre

El cangur negre (Osphranter bernardus) és una espècie de macròpode limitat a una petita àrea muntanyosa de la Terra d'Arnhem (Territori del Nord, entre el riu Alligator Meridional i Nabarlek. És classificat com a gairebé amenaçat, principalment a causa de la seva distribució limitada. Fou anomenat en honor del naturalista angloaustralià Bernard Henry Woodward.

## Referències

* ↑ Menkhorst, Peter. A Field Guide to the Mammals of Australia. Oxford University Press, 2001, p. 118.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 451. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de diprotodonts :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Subordre Vombatiformes :
Subordre Phalangeriformes (continua més avall) :
Subordre Phalangeriformes (continua més amunt) :
Subordre Macropodiformes (continua més avall) :
Subordre Macropodiformes (continua més amunt) :