OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Platyrrhinus angustirostris

Platyrrhinus angustirostris és una espècie de ratpenat de la família dels fil·lostòmids. Igual que els altres ratpenats d'aquest grup, es caracteritza per tenir un uropatagi estret amb pèl a les vores, així com una franja dorsal blanca, dents incisives superiors interiors grosses que convergeixen a les puntes i tres molars a cada maxil·la. Viu a l'est de Colòmbia i l'Equador, el nord-est del Perú i Veneçuela. És un parent proper de P. incarum i P. fusciventris.

## Referències

* ↑ Velazco, Paúl M.; Gardner, Alfred L.; Patterson, Bruce D «Systematics of the Platyrrhinus helleri species complex (Chiroptera: Phyllostomidae), with descriptions of two new species» (en anglès). Zoological Journal of the Linnean Society, 159, 3, 2010, pàg. 785–812. DOI: 10.1111/j.1096-3642.2009.00610.x. ISSN: 00244082.
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Senties

Senties és una masia del terme municipal de l'Estany, a la comarca catalana del Moianès. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada en el sector oriental del terme, també a l'est del poble de l'Estany, a prop del terme amb Muntanyola. És a l'esquerra de la Riera de Postius, en el vessant de llevant del Serrat del Vilardell i en el sud-est del Serrat de la Creu de Senties.

## Descripció

Mas d'estructura molt irregular, amb molts annexes i moltes fases constructives. S'hi accedeix per un portal d'entrada, adovellat i de mig punt, que tanca el mas i una petita era. L'entrada a la casa es fa per un portal rectangular. Sobresurt de la construcció un cos rectangular de tres plantes, a una vessant, al qual s'ha adossat un altre cos també rectangular, però només de dues plates, on originàriament hi havia una galeria avui tapiada. Al cantó de llevant hi ha altres cossos adossats. Les poques obertures que hi ha estan emmarcades amb grans carreus de pedra picada. Els pedres que formen part de la construcció contenen alguns carreus molt ben tallats, probablement originaris d'una construcció anterior.

## Història

A la casa es conserven dues llindes datades: una porta la inscripció de "Francesc Senties 1838" i una altra "Andreu Santies 1764". La casa és documentada des del segle X(927) en una donació que va fer Allard a l'església de st. Pere de Vic d'una casa i unes terres a la parròquia de St.Feliuet de Terrassola del lloc anomenat "Centes". La nissaga dona monjos al monestir de l'Estany. Josep Senties era canonge el 1320 i Peres Senties el 1410.

## Referències

* 1 2 «Senties». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 març 2017].
# Can Casas (l'Hospitalet de Llobregat)

Can Casas, antiga casa Macari Golferichs, és un edifici modernista situat al carrer Major de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès). Està protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres que consta de planta baixa i dos pisos amb teulada a doble vessant que té el carener paral·lel a la façana principal. A la planta baixa s'obren dues grans portes d'arc de mig punt fetes en maó; el parament d'aquest pis està arrebossat i imita carreus de pedra. Entre la planta baixa i el primer pis hi ha una franja de ceràmica amb diferents motius i que fa servir els colors blau, groc, verd i blanc; aquesta mateixa franja es repeteix en la separació entre el primer i el segon pis. Al primer pis es troben dues finestres dobles fetes amb arcs escalonats i en l'espai que queda enmig dels dos arcs de cada finestra hi ha una placa de ceràmica, a més a més, una motllura llisa emmarca cada finestra. En aquest pis el parament és de maó vist. El segon pis és igual al primer.
Entre les finestres del primer pis hi ha una imatge en ceràmica de la Verge de Montserrat.

## Història

L'edifici és de l'any 1904 promogut per Macari Golferichs i Losada. En origen era de planta baixa i un pis però en una remodelació posterior es va afegir la segona planta.

## Referències

* «Can Casas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 abril 2012].
# Capella del Cementiri de l'Hospitalet de Llobregat

La Capella del Cementiri de l'Hospitalet de Llobregat és una obra noucentista protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Capella formada per un cos cúbic coronat per un fris decorat amb arestes i una cornisa que imita un entaulament i està decorada amb gotes. Té un cos annex més petit que té la funció de vestíbul al que s'arriba mitjançant tres esglaons. La porta d'entrada és amb llinda i està flanquejada per dues columnes dòriques. Una cornisa estriada recorre aquest cos però al centre de la façana queda partida i aquest tros continua uns centímetres més amunt. En tota la capella hi ha poques finestres i aquestes són de forma octogonal en degradació. L'arrebossat del parament imita carreus de pedra.

## Referències

* «Capella del Cementiri de l'Hospitalet de Llobregat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 abril 2012].
# Casa Tomàs Jordi

La Casa Tomàs Jordi o cal Tomàs Jordi és un edifici modernista de Pere Caselles construït al carrer de Llovera de Reus (Baix Camp). Està protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici de nova planta amb una façana molt ben estructurada dividida horitzontalment en dues zones, distingibles pels materials emprats i per la qualitat dels seus acabats. En la façana, la planta baixa i l'entresòl són concebuts com una unitat que s'aprecia en la distribució de les obertures. El fons és de pedra amb decoracions florals a les llindes i als brancals. És destacable la barana de l'entresòl per les seves formes ondulades i asimètriques. A l'entresòl s'obren tres grans finestres relacionades amb les tres portes de la planta baixa, que faciliten, amb una façana diàfana, l'entrada de llum natural. Les motllures de l'emmarcament adopten formes orgàniques. La decoració, de pedra natural, presenta elements vegetals en forma de fulles de castanyer, que emmarquen les inicials del promotor, T. J., i la data del seu acabament, 1910.
Els tres pisos superiors són un bloc diferenciat que s'ordena mitjançant els balcons. Del fons arrebossat que imita carreus en destaquen els elements florals esculpits a les llindes i als brancals, diferents a cada pis. Els plafons esculpits de l'espai d'entre les llindes, al primer pis, són caps femenins amb pentinats típicament modernistes.
El coronament és una cornisa de totxo vist, ben lluny de la proposada en els plànols originals, pensat a la manera modernista, tot donant a l'edifici una estructura unitària i gairebé orgànica.
La porta de l'escala, de doble full, aplica els conceptes del modernisme a l'ebenisteria. Al vestíbul hi ha paviment hidràulic, un arrimador de ceràmica decorada i un estucat amb esgrafiats.

## Història

Va ser encarregat l'any 1909 pel notari Tomàs Jordi Espinàs a l'arquitecte Pere Caselles i es va inaugurar l'any següent. Forma part de la ruta modernista de Reus.

## Referències

* 1 2 3 «Edifici al carrer Llovera, 19 - Casa Tomàs Jordi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 abril 2012].
* 1 2 March Barberà, Jordi. "Catàleg de l'arquitectura modernista de Reus" A: Arquitectura modernista a Reus. Reus: Pragma, 2003. Pàg. 120. ISBN 8493315125
* ↑ «Casa Tomàs Jordi». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona. [Consulta: 29 juliol 2012].
* ↑ «Ruta del Modernisme de Reus». [Consulta: 13-VIII-2014].
# Mas Massaller

El Mas Massaller o de Can Canet és un mas del municipi de Verges (Baix Empordà) protegit com a bé cultural d'interès nacional.
La masia de Can Canet forma part del petit nucli de la Vall. És constituïda per una torre i un conjunt de dependències disposades a l'entorn d'un edifici principal. La torre és de planta rectangular, d'uns 12 metres d'alçada, amb aparell irregular i carreus als angles. La coberta és de teula a un vessant. Conserva encara espitlleres, i al mur sud es pot veure un antic rellotge de sol i obertures practicades en èpoques posteriors. L'edifici principal, adossat a la part posterior de la torre, és de grans dimensions i de planta rectangular, amb coberta de teula a dos vessants. Té com a element remarcable la porta d'accés, que és d'arc de mig punt amb grans dovelles de pedra. La resta de dependències s'han anat afegint segons les necessitats de l'explotació.
Tot i les dificultats que representa qualsevol intent de situar l'origen de les masies a causa del seu creixement orgànic, en el sentit que condiciona la substitució d'estructures i es fa difícil retrobar-hi les originals, sembla que en el cas de Can Canet hi ha dues etapes de construcció principals: una primera en el segle xiv i una segona en què es va realitzar una important ampliació, en el segle xvi. A una de les portes hi ha la data del 1568.

## Referències

* 1 2 «Masia Can Masseller». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 maig 2012].
# Torre de Taialà

La Torre de Taialà és un monument del municipi de Sant Gregori (Gironès) protegit com a bé cultural d'interès local. El municipi de Sant Gregori comprèn, històricament, els castells de Tudela i Cartellà. Sens dubte és en relació amb aqueixos castells que es pot establir la història d'aquest indret, car, en rigor, no s'ha trobat configurada una història pròpia i concreta. És un gran casal rectangular fortificat amb pati central. Es tracta d'una masia de planta quadrangular desenvolupada en planta baixa, pis i golfes. La coberta és de teula àrab a quatre vessants. Les parets portants són de maçoneria i carreus, amb restes d'arrebossat a les façanes. Les cantonades i algunes obertures són emmarcades amb carreus. La porta principal té forma d'arc de mig punt fet amb dovelles, sobre ella hi ha un balcó de construcció posterior que descansa sobre mènsules de pedra en gradació. Al costat del balcó hi ha una finestra gòtica de gran simplicitat emmarcada per carreus i ampit motllurat que descansa sobre tres grans carreus. Aquesta finestra està tapiada. En una façana lateral i a la posterior hi ha contraforts. Adossat a la banda dreta de la façana d'accés hi ha un cos annex de dues plantes.

## Referències

* 1 2 3 «Torre de Taialà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 desembre 2012].
# Sant Martí de Vilallonga del Camp

Sant Martí de Vilallonga del Camp és una església del municipi de Vilallonga del Camp (Tarragonès) protegit com a bé cultural d'interès local. L'església de Sant Martí és un edifici de grans proporcions al lloc més destacat de la plaça que porta el seu nom. Estructuralment presenta una planta de creu llatina amb tres naus. Els murs estan formats per grans carreus proporcionats i obra de maçoneria.
La façana mostra el més pur estil academicista, conjugant l'harmonia de les columnes que sostenen el porxo i els rítmics espais quadrats. El frontó de la façana és sostingut per quatre columnes, emmarcades per dues pilastres decorades amb ornaments d'acants als capitells. La façana resta inacabada. Només hi ha una torre campanar, on hi ha el rellotge. Tot just al costat oposat de la façana hi ha un espai, inicialment reservat a l'altra torre que no es va dur a terme. Al frontis de l'església es conserva una pintura força deteriorada, on es fa al·lusió a la història de Sant Martí partint-se la capa amb el pobre.

## Història

El projecte de l'església de Vilallonga porta la data de 1794. Aquesta església representa un cas atípic dins les construccions catalanes del moment, que seguien unes formes classicistes més aviat derivades de models italians. En aquesta obra, l'autor va seguir els models de Ventura Rodríguez, emprats a l'església de la Carolina de Jaén. És un exemple reeixit de formes acadèmiques, demostratiu de la línia imposada pels prohoms. Malgrat tot, els dos campanars resten inacabats respecte al projecte inicial. D'acord amb la inscripció commemorativa que hi ha a la façana, la primera pedra es posà el 29 d'octubre de 1795.
L'altar, restaurat després de la Guerra Civil pel pintor Anton Català i Gomis i l'escultor Modest Gené, mostra tot un conjunt de pintures, escultures i baixos relleus al·legòrics al poble i als seus patrons.
Vilallonga fou el poble natal de Pere Virgili, creador del col·legi de cirurgia de Barcelona; malgrat que a la data de construcció P. Virgili era mort, es creu que no degué ser aliè al projecte. Aquesta obra fou dirigida pel mestre d'obres Josep Miralles, amb una cura que demostra un ofici ben après.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Martí de Vilallonga del Camp». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 abril 2013].

## Enllaços externs

* «Sant Martí de Vilallonga del Camp». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Palau Reial de Montblanc

El Palau Reial és un edifici de Montblanc (Conca de Barberà), al carrer Guillem de Llordat, 7, d'estil gòtic amb façana de carreus de pedra treballada. És un dels molts edificis militars, religiosos i civils que es bastiren al segle xiii i la primera meitat del segle xiv a la vila. Popularment es creu que feia les funcions de palau i seu reial dels monarques catalans dins del clos emmurallat. A la darreria de l'edat mitjana, el palau passà al llinatge dels Llordat.
Actualment la façana està molt desfigurada per diverses reformes que van malmetre la distribució interior i els finestrals de la planta principal, ara amb balcons. A més, el seu perímetre original va ser canviat. Amb tot, encara ara s'hi poden observar les restes de diversos finestrals gòtics, d'un finestral gòtic tripartit i, just a sota, una finestra que recorda la decoració de les capelles barroques, i restes de grans arcades que devien ser els antics portals.

## Bibliografia

* Badia i Batalla, Francesc. Guia turística de Montblanc. 2ª ed.. Montblanc: Impremta Requesens, 1995.
* Porta i Balanyà, Josep Maria. Montblanc. Valls: Cossetània edicions, 2000.
# Ca n'Ametller (Molins de Rei)

Ca n'Ametller és un edifici de planta i dos pisos a la vila de Molins de Rei (al Baix Llobregat) destacada pels seus magnífics esgrafiats, de tipus geomètric. Aquella té una gran porta amb arc escarser emmarcat en pedra i una finestra enreixada a cada costat. El primer pis consta de tres balcons amb barana de ferro, i el segon té una finestra a cada extrem i, a la part central, dues arcades.
Les obertures estan emmarcades amb grans carreus de pedra, i la teulada és paral·lela a la façana. Aquesta està completament decorada amb esgrafiats combinant colors blanc i rosat. Els motius varien a cada pis. Així, a la planta baixa formen rombes. Al primer pis es combinen els gerros amb els motius florals, i al segon pis els esgrafiats són en forma de creu, i a sota les finestres centrals reprodueixen la barana d'una balconada. Actualment és de propietat municipal.

## Referències

* ↑ «Ca n'Ametller». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 novembre 2012].
# Sant Joan de Bossols

Sant Joan de Bossols, de Baussols o de Mussols, és una capella i antic santuari dalt d'una penya al municipi d'Albanyà protegit com a bé cultural d'interès local. És al nord-oest del nucli urbà d'Albanyà, al bell mig de les serres de Mussols i Corsavell, a la banda de llevant del puig de Mussols, en un terraplè escarpat. La imatge gòtica de la Mare de Déu de la Paloma, que es portà a Lliurona, és originària d'aquí.
Antigament pertanyia a l'extingit municipi de Bassegoda, pertanyent a la comarca de la Garrotxa.

## Arquitectura

Església d'una sola nau de planta rectangular amb absis semicircular capçat a llevant. La nau està coberta per una volta apuntada mentre que a l'absis és de quart d'esfera. Aquest espai s'obre a la nau mitjançant un arc triomfal de mig punt. Les dues voltes recolzen damunt d'una cornisa motllurada que ressegueix els murs laterals de la nau i la conca absidal. La il·luminació del temple es fa mitjançant dues finestres de doble esqueixada i arcs de mig punt, una situada a l'absis i l'altra al mur de migdia de la nau. En els paraments interiors, damunt del revestiment arrebossat, hi ha restes de pintures murals de color vermell. El paviment interior és la mateixa roca de la zona, adaptada per a circular-hi. L'accés principal es fa per ponent mitjançant un portal de mig punt adovellat que ha perdut bona part de les dovelles originals. Una motllura a manera de guardapols recorre la part superior de l'obertura. Damunt seu hi ha una finestra rectangular a manera d'espitllera i la façana està rematada per un campanar de cadireta d'una sola obertura del que es conserven les dues pilastres.
La construcció és bastida en pedra desbastada i sense treballar de mida mitjana, lligada amb morter i amb carreus desbastats a les cantonades. Adossat a la façana de migdia hi ha les restes d'una gran edificació rectangular dividida en dues estances, que estava comunicada amb l'interior del temple.

## Història

El primer testimoniatge que es coneix és de l'any 1413, en el qual el vicari general del bisbat de Girona, Pere Garriat, feia publicar indulgències per tal d'adquirir ornaments litúrgics per a aquesta capella de "santa Maria" (posteriorment dedicada a sant Joan), recentment construïda al cim de la muntanya, anomenada llavors "Puig de Bauçolls". Per la seva situació al capdamunt d'un cingle, la gent s'hi referia com a Mare de Déu dels Corbs. El santuari fou habitat fins a l'any 1915, "però els llamps feren desallotjar l'ermità", així mateix "havent-hi caigut alguns llamps, foren llançats al foc els pocs mobles de la capella i estada de l'ermità".

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Joan de Bossols». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 gener 2014].
# Casamor (Cabanelles)

Casamor és un edifici del municipi de Cabanelles (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Possiblement són les restes del convent de Sant Romà de Casamor.

## Descripció

Està situat a la banda de ponent del petit nucli de masos que conformen el veïnat de Casamor, al sud-oest del municipi de Cabanelles al qual pertany. L'edifici se situa al marge dret del camí que dona accés al veïnat des de la carretera de Roses a Besalú.
L'edifici és de planta més o menys rectangular destinat a pallissa i construït en un terreny en pendent. Presenta la coberta de dues vessants de teula i està distribuït en planta baixa i pis, amb un tancat adossat a la banda de migdia de la construcció, que feia les funcions de corral. La façana principal presenta un portal d'accés de mig punt adovellat mentre que la resta d'obertures són rectangulars, algunes d'elles emmarcades amb carreus de pedra. La part més destacable de l'edifici és el mur de tramuntana, actualment al descobert. Es tracta d'una estructura amb una orientació est-oest, bastit amb còdols escapçats i pedra desbastada, disposats en filades perfectament regulars. S'observen forats de bastida disposats a diferent nivell i, a la part inferior del parament, tres grans mènsules de pedra probablement relacionades amb alguna estructura desapareguda.

## Història

L'ermita de Sant Romà de Casamor fou una cel·la depenent del monestir de Sant Pere d'Albanyà fundat entorn de l'any 820 per Dòmnul, el seu primer abat, segons apareix al precepte de Carles el Calb de 844, en el qual el rei confirma les propietats del monestir. Entre aquestes propietats es troba la cel·la de Sant Romà in altero loco dicitur Casa Mauri, ecclesia in honore Sancti Romani constructa. L'any 869, tal com apareix en un precepte de Carles el Calb el monestir de Sant Pere d'Albanyà va perdre la seva independència passant a dependre de Santa Maria d'Arles, al Vallespir. A les Rationes Decimarum dels anys 1279 i 1280 consta l'església de Cassamor, ja amb una funció parroquial. Aquesta queda confirmada als nomenclàtors del segle xiv amb la dedicació a sant Tiburci, tot i que es coneix com a Sant Romans.
En l'edifici actual que serveix de pallissa es pot apreciar restes constructives medievals al parament de la seva façana nord, un mur de còdols que per la forma constructiva podria pertànyer als segles X-XI, encara que no es pot assegurar amb tant precisió sense un estudi de paraments previ. La resta de l'edifici actual correspon al segle xviii, amb reformes i ampliacions posteriors.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casamor». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Casal del carrer Canal, 20 (Cabanes)

El Casal del carrer Canal, al número 20, és un edifici del municipi de Cabanes (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situada dins del nucli antic de la població de Cabanes, a l'extrem sud-oest del terme, a la plaça de la Torre. És un edifici de planta rectangular, format per dos cossos adossats. El cos principal presenta la coberta de dues vessants i està distribuït en planta baixa, pis i golfes.
En l'actualitat, l'edifici ha estat força transformat. S'ha tapat el parament de pedra mitjançant un revestiment arrebossat, que també amaga l'emmarcament de carreus de pedra de les finestres del pis, tot i que algunes d'elles també han estat modificades. L'única obertura destacable és el portal d'accés rectangular, donat que conserva els brancals bastits amb carreus i la llinda plana, decorada amb un plafó central gravat amb la inscripció "IHS 1596 MAZI". El cos adossat està situat a la banda de llevant. És rectangular, amb garatge a la planta baixa i terrassa al pis.

## Història

L'edifici va ser bastit vers el 1596, tal com ho testimonia la llinda commemorativa incisa ubicada a la porta principal: IHS 1596 MAZI.

## Referències

* 1 2 3 «Casal del carrer Canal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].