OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Narcís de Taialà

Sant Narcís de Taialà és una església del municipi de Sant Gregori (Gironès). Església de planta rectangular amb absis exterior poligonal. Les parets portants són de maçoneria, arrebossada a les façanes i amb els carreus de les cantonades, els que emmarquen la porta d'entrada i algunes obertures a la vista. La coberta és de teula àrab a dues vessants. Adossat a un lateral de la façana principal hi ha el campanar de planta quadrada. L'interior es desenvolupa en una nau, absis i capelletes laterals.

## Referències

* ↑ «Sant Narcís de Taialà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 desembre 2012].
# Hostal de Ferriols

L'Hostal de Ferriols (o de Farriols segons moltes fonts) és una masia del municipi de Puig-reig (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció que respon a l'esquema clàssic de masia, amb la coberta a dues vessants i el carener perpendicular a la façana, orientada a llevant. Les obertures són petites finestres allindanades que es distribueixen irregularment al llarg dels murs de la masia, especialment al primer pis. La façana de llevant, la més modificada, té oberta una moderna balconada de fusta fruit de les últimes actuacions fetes a la casa que la van adaptar com a segona residència.

## Història

L'hostal fou construït a començaments del segle xviii al peu del camí ral que des de Manresa arribava a Berga, en un sector prop de la qual es trobaven els camins de Viver, de Merola i de Puig-reig. L'Hostal era propietat de la família Farriols i fou construït per un mestre d'obres de Gironella.

## Referències

* 1 2 Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* 1 2 «Hostal de Farriols». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 juliol 2014].

## Enllaços externs

* «Hostal de Farriols». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Cine Monumental (Barcelona)

El Cine Monumental va ser una sala d'exhibició cinematogràfica ubicada als núms. 89-91 del carrer de Sant Pau de Barcelona (vegeu casa-fàbrica Prats), amb sortida també pel carrer de les Tàpies, 6 (vegeu magatzems Nadal).
Dissenyada per l'arquitecte Joaquim Raspall (1877-1937) per encàrrec de Josep Fàbregas Moragas, la sala de Cinema Monumental va ser inaugurada el 18 de juliol de 1918 i fou presentada a la premsa de l'època com La joya del Distrito V. La sala disposava d'un aforament considerable amb 2.545 localitats i com novetat tecnològica comptava amb un sistema de ventilació amb un extractor capaç de desallotjar 625 metres cúbics d'aire per minut i un projector Power dels més avançats de l'època.
La sala era rectangular amb platea i primer pis i disposava d'un gran nombre de sortides d'emergència que segons les cròniques de l'època permetien el seu desallotjament en poc més d'un minut.
El seu propietari va morir l'any 1928 i després de la Guerra Civil espanyola, el local va entrar en declivi fins que va tancar les portes l'any 1947.

## Referències

* ↑ «Notícias Empresa Ideal». La Vanguardia, 17-06-1918, pàg. 12.
* ↑ Lacuesta, Raquel; González Toran, Xavier. El Modernisme perdut. Barcelona: Editorial Base i Ajuntament de Barcelona, 2013. ISBN 97884157117044.
# Cal Rei Vinyes

Cal Rei Vinyes és una masia de Celrà (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia de planta rectangular amb cossos afegits: cobert-pallissa lateral i porxo al costat de la porta, de planta baixa i pis seguint la tipologia funcional agrícola. Teulat a doble vessant. Maçoneria de carreus de diferent mida, alguns semi escairats.
Té la porta dovellada. Finestra de llinda plana a sobre, amb trencaaigües motllurat i marc al biaix, de carreus ben treballats i polits, com la finestreta superior. Al costat s'han emprat llindes d'una finestra gòtica com a pedres de paret, que fa intuir una segona fase de construcció de la masia, aprofitant peces de la primera o d'altres llocs.
La masia és de tres crugies i l'interior és de voltes bastant amples amb biguetes metàl·liques. La façana es troba orientada a llevant.
Actualment es fa servir com a turisme rural, i és propietat d'Empar Vaqué i Boix, de la família Vaqué, nissaga d'empresaris que van fundar inoxcrom i CEVASA.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Rei Vinyes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Serra de la Treita

La Serra de la Treita és una serra situada al municipi de la Baronia de Rialb a la comarca de la Noguera, amb una elevació màxima de 1261 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Welles Hoyt

William Welles "Bill" Hoyt' (Glastonbury, Connecticut, 7 de maig de 1875 – Cambridge, Nova York, 1 de desembre de 1954) fou un atleta estatunidenc. Hoyt va prendre part en els Jocs Olímpics de 1896 a Atenes, guanyant la prova de Salt amb perxa amb un millor salt de 3m 30 cm. També va prendre part en la prova dels 110 metres tanques, però no sortí a competir en la final.
La seva millor marc en el Salt amb perxa fou de 3 m 46 cm el 1898.

## Referències

* 1 2 «Bill Hoyt» (en anglès). sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2020-04-17. [Consulta: 22 agost 2012].
# Salvatore Nunnari

Salvatore Nunnari [pronunciat: Núnnari] (Reggio Calabria, 11 de juny de 1939), és un arquebisbe catòlic italià.
Arquebisbe de Lombardi-Conza-Nusco-Bisaccia des del 1999, el 18 desembre del 2004 fou nomenat arquebisbe de Cosenza-Bisignano i des del 7 d'octubre del 2013, president de la Conferència episcopal calabresa.
Ha demitido el 15 de maig 2015.

## Honors

* Gran Oficial de l'Orde del Sant Sepulcre de Jerusalem.

## Referències

* ↑ «Mons. Nunnari presidente della Cec. E’ stato consigliere nazionale Fnsi» (en italià). La Stampa, 09-10-2013. Arxivat de l'original el 2014-12-13. [Consulta: 21 novembre 2013].
* ↑ «Monsignor Nunnari guidera' i vescovi calabresi» (en italià). il cirotano, 08-10-2013. [Consulta: 21 novembre 2013].
# Keriman Halis

Keriman Halis (Istanbul, 16 de febrer de 1913 - 28 de gener de 2012) fou una pianista i model turca que va guanyar el títol de Miss Univers el 1932.
Va néixer a Istanbul en temps otomans com a filla de l'home de negocis Tevfik Halis i Ferhunde Hanım, i va tenir cinc germans. Després de la llei de cognoms, fou coneguda com a Keriman Halis Ece. (Ece en turc significa "reina" i el cognom fou suggerit per Mustafa Kemal Atatürk.)
Keriman Halis va guanyar el títol de Miss Univers en el concurs internacional "International Pageant of Pulchritude" realitzat entre 1926 i 1935, en la seva edició de 1932, organitzada a la ciutat de Spa, Bèlgica, el dia 31 de juliol. Per anar a aquest concurs fou triada el 3 de juliol de 1932, en el concurs de bellesa Miss Turquia, realitzat pel diari Cumhuriyet des de 1929. Segons alguna font Keriman Halis era d'origen ètnic ubikh.
Va morir a Istanbul on es sepultada al cementiri de Feriköy, després d'una cerimonia funeral dins d'un taüt cobert amb una bandera turca.

## Referències

* 1 2 https://www.haberturk.com/keriman-halis-ece-kurban-miydi-yoksa-kahraman-mi-2584678
* 1 2 http://www.hurriyet.com.tr/ilk-dunya-guzelimiz-keriman-halis-vefat-etti-19796165
* ↑ http://www.sabah.com.tr/yazarlar/uluc/2012/02/01/dunya-guzeli
# Thais Villas Aribau

Thais Villas Aribau (Fraga, 2 d'octubre de 1974) és una periodista i presentadora de televisió fragatina que ha adquirit especial popularitat com a col·labora en el programa El Intermedio de LaSexta.
Es va llicenciar en Comunicació Audiovisual. Ha treballat com a redactora, productora i presentadora en diversos mitjans. En televisió ha participat en els espais Les mil i una (TV3), on va debutar i on ja hi treballava el seu germà Santi, El Programa de Ana Rosa (Telecinco), Abierto por la mañana (Telemadrid), 4 i acció (TVE a Catalunya) i Última sessió (Barcelona Televisió). A més ha treballat a Punto Radio, COM Ràdio, RAC 1 i Catalunya Ràdio. En premsa, ha col·laborat amb la revista Marie Claire.
El març de 2019 va posar-se al front d'un nou programa de Movistar +, Las que faltaban, i el maig següent iniciava la presentació del programa "Control T", el seu retorn a TV3.
La seva parella és Òscar Dalmau, locutor i presentador de televisió, amb qui va tenir la seva primera filla el mes d'abril del 2015 i un segon fill el 2018.

## Referències

* ↑ «Así fue el casting que realizó Thais Villas para colaborar en El Intermedio» (en castellà). Zapeando recuerda los diez años de LaSexta, 7 abril2016. [Consulta: 8 maig 2019].
* ↑ Miranda, José Carlos. «Vint any després». Segre.com, 16-05-2019. [Consulta: 21 juny 2020].
* ↑ «Thais Villas. Biografia» (en castellà). laGuiaTV. Abc.es. Arxivat de l'original el 8 de maig 2019. [Consulta: 8 maig 2019].
* ↑ «'Las que faltaban' llega a #0 de la mano de Thais Villas» (en castellà). El Periódico, 05-03-2019 [Consulta: 8 maig 2019].
* ↑ «Thais Villas barrejarà humor i tecnologies a TV3 amb «Control T»». Regió 7, 08-05-2019 [Consulta: 8 maig 2019].
* ↑ «Thais Villas fitxa per TV3 i explica com es va enamorar d'Òscar Dalmau a RAC1». El Nacional.cat, 01-05-2019 [Consulta: 8 maig 2019].
# Herbert Kickl

Herbert Kickl (Villach, 19 d'octubre de 1968) és un polític austríac i líder del Partit de la Llibertat d’Àustria (FPÖ) des de juny de 2021. Va ser ministre de l’Interior entre 2017 i 2019 i secretari general del FPÖ de 2005 a 2018. Ha estat descrit com un polític d’ultradreta, personatge extremadament radical dins del mateix FPÖ i de filiació prorussa.
Kickl va destacar com a estrateg electoral i escriptor de discursos per a Jörg Haider als anys 2000. Durant el seu mandat com a ministre de l’Interior, va impulsar polítiques controvertides, incloent una batuda al servei d’intel·ligència austríac i propostes de control estricte sobre els refugiats, que van generar acusacions de vulnerar l’estat de dret. Va ser destituït del càrrec el 2019 arran de l’escàndol d’Eivissa, tot i no estar personalment implicat.
Després, va liderar el grup parlamentari del FPÖ i es va posicionar com una figura destacada del partit, adoptant una línia dura en temes com la immigració i oposant-se a les mesures contra la COVID-19. El 2024, el FPÖ va obtenir la majoria relativa a les eleccions legislatives, però no va aconseguir formar govern.

## Referències

* ↑ Pagès, Vicenç. «L'ultradretà Kickl rep l'encàrrec de formar govern a Àustria després de la dimissió del primer ministre». El Nacional, 06-01-2025. [Consulta: 7 gener 2025].
* ↑ López, María-Paz. «La ultradreta rep l’encàrrec d’intentar formar govern a Àustria» p.7. La Vanguardia, 07-01-2025. [Consulta: 7 gener 2025].
* ↑ López, María-Paz. «El Govern d’Àustria es trenca per un escàndol de corrupció». La Vanguardia, 19-05-2019. [Consulta: 7 gener 2025].
* ↑ «El canceller d'Àustria vol expulsar del govern el ministre de l'Interior». 324cat. CCMA, 20-05-2019. [Consulta: 7 gener 2025].
* ↑ López, María-Paz. «El líder de la ultradreta d’Àustria plega arran d’un conflicte amb l’ala dura». La Vanguardia, 03-06-2021. [Consulta: 7 gener 2025].
# Ruggero Savinio

Ruggero Savinio (Torí, 22 de desembre de 1934 - Cetona, 1 de gener de 2025) va ser un pintor i escriptor italià.

## Biografia

Era fill d'Alberto Savinio (pseudònim d'Andrea Francesco Alberto de Chirico) i de l'actriu Maria Morino, i nebot del pintor Giorgio de Chirico. Va passar la seva infantesa i la seva primera joventut a Roma, freqüentant els cercles culturals del seu pare i oncle, i estudiant literatura a la Universitat La Sapienza. Després va viure a París, on va sovintejar altres aspirants a pintors com Lorenzo Tornabuoni i Gianni Serra, a Milà, Suïssa i la Toscana, tornant a Roma el 1984.
Va exposar a les principals galeries internacionals, i les seves obres estan presents en prestigiosos museus i col·leccions italians i estrangers. El 1986 va rebre el premi Peggy Guggenheim. El 1995 va ser nomenat membre de l Accademia di San Luca, i el 2007 va rebre el Premi De Sica del president de la República Giorgio Napolitano. A la primavera de 2012 va fer una important revisió antològica a la Galeria Nacional d'Art Modern i Contemporani de Roma.

## Galeria

* La colomba minacciata dall’uomo ombra (1967)
* Sense títol (1970-72)
* Malinconia I (1987)
* Stanze (1996)

## Notes

* ↑ Marchisio, Elena. «È morto Ruggero Savinio, 'il pittore poeta e filosofo» (en italià), 02-01-2025.
* ↑ «Milán, una exposición sobre Ruggero Savinio en el Palazzo Reale» (en castellà). [Consulta: 7 gener 2025].
* ↑ Peggy Guggenheim Award, 1986
# Rolf Maximilian Sievert

Rolf Maximilian Sievert (suec: Rolf Sievert) (Estocolm, 6 de maig de 1896 - Estocolm, 3 de desembre de 1966) va ser un físic suec que va contribuir principalment a l'estudi dels efectes biològics de les radiacions ionitzants. Sievert va néixer a Estocolm, Suècia. Els seus pares eren Max Sievert i Sofia Carolina Sievert, nascuda Panchéen. El 1881, Max Sievert va fundar la Companyia Max Sievert a Estocolm.
Va ser cap del laboratori de física en el Radiumhemmet de Suècia de 1924 a 1937, després de la qual cosa va ser nomenat cap del departament de física de radiació en l'Institut Karolinska. Va exercir un paper pioner en el mesurament de les dosis de radiació, especialment en el seu ús en el diagnòstic i tractament del càncer. En anys posteriors, va centrar la seva recerca en els efectes biològics de l'exposició repetida a dosis baixes de radiació.
Va ser fundador del Comitè internacional de protecció contra raigs X i ràdio (IXRPC) el 1928, i va exercir com a primer president; això es va convertir posteriorment en l’ICRP. També va presidir el Comitè Científic de les Nacions Unides sobre els efectes de la radiació atòmica (UNSCEAR).
Va inventar una sèrie d’instruments per mesurar dosis de radiació, sent el més conegut la cambra de Sievert.
El 1979, a la Conferència General de Pesos i Mesures (o CGPM), la unitat SI per a una dosi equivalent de radiació ionitzant va rebre el seu nom i va rebre el nom de sievert (Sv).
Tenia una extensa col·lecció d’insectes i els seus exemplars es poden trobar al Museu Entomològic de la Universitat de Lund.

## Referències

* 1 2 Sekiya, M., Yamasaki, M., "Rolf Maximilian Sievert (1896–1966): father of radiation protection", Radiological Physics and Technology, 9, 1–5 (2016). consulta 2 juliol 2021.
* ↑ Clarke, R.H.; J. Valentin Annals of the ICRP, 39, 1, 2009, pàg. 75–110. DOI: 10.1016/j.icrp.2009.07.009 [Consulta: 12 maig 2012].
# El cas Abel Trem

El cas Abel Trem (títol original en hongarès, Magyarázat mindenre) és una pel·lícula dramàtica de producció hongaresa i eslovaca del 2023 dirigida per Gábor Reisz, que va coescriure el guió amb Éva Schulze. S'ha subtitulat al català.
La pel·lícula es va estrenar al 80è Festival Internacional de Cinema de Venècia, on va guanyar el premi Horitzons a la millor pel·lícula. Es va estrenar als cinemes d'Hongria el 5 d'octubre de 2023.

## Referències

* ↑ Halligan, Fionnuala (2 September 2023). «'Explanation For Everything': Venice Review». Screen International.
* ↑ Lemercier, Fabien. «Review: Explanation for Everything». Cineuropa, 01-09-2023. [Consulta: 10 setembre 2023].
* ↑ «El cas Abel Trem». Goita què fan, ara!. [Consulta: 7 gener 2025].
* ↑ Tartaglione, Nancy. «Venice Film Festival Lineup: Mann, Lanthimos, Fincher, DuVernay, Cooper, Besson, Coppola, Hamaguchi In Competition; Polanski, Allen, Anderson, Linklater Out Of Competition – Full List». Deadline, 25-07-2023. [Consulta: 9 agost 2023].
* ↑ Dams, Tim (26 July 2023). «Films Boutique takes on sales for Gábor Reisz's Venice Horizons film 'Explanation For Everything' (exclusive)». Screen International.
# La travessia

La travessia (títol original en noruec, Flukten over grensen) és una pel·lícula noruega de thriller familiar del 2020 dirigida per Johanne Helgeland. El guió, escrit per Maja Lunde, està extret de la seva novel·la Over Grensen publicada abans de la producció de la pel·lícula. La trama està ambientada durant la Segona Guerra Mundial i la pel·lícula segueix dos nens jueus que fugen dels nazis a Noruega cap a Suècia. S'ha doblat al valencià per a À Punt; també s'ha subtitulat al català central.
La pel·lícula va guanyar la categoria de millor pel·lícula infantil als premis Amanda 2020 i també va ser nominada a la categoria de millor guió per Maja Lunde.

## Referències

* ↑ «La travessia». Goita què fan, ara!. [Consulta: 7 gener 2025].
* ↑ La travessia a la Base de dades de cinema en català
* ↑ Gulbrandsen, Elise Alexandra; Pettersen, Jørn. ««Barn» fikk flest Amanda-nominasjoner» (en noruec), 17-06-2020. [Consulta: 7 gener 2025].
# Hrodgaud

Hrodgaud o Rodgald fou duc del Friül des 774 a 776. El més probable és que ja fos duc sota Desideri d'Ístria, però segons fonts franques com els Einhardis Annales, diuen que Carlemany el va posar en el poder després del setge de Pavia (774). El 776, es va rebel·lar contra el seu senyor i, segons alguns, es va declarar rei. Carlemany, però, havia estat advertit de la revolta pel papa Adrià I, al que havia advertit en una carta el Patriarca de Grado, Joan. Adrià, creient que era una conspiració de llombards i romans d'Orient que s'estava gestant contra els francs, dirigida per Arechis II de Benevent, Hildeprand de Spoleto, i Raginald de Clúsium. Per tant, Carlemany ràpidament va creuar els Alps i el va derrotar, reprenent el Friül i Treviso, on va passar la Pasqua; Hrodgaud fou deposat del poder i reemplaçar amb Marcari. Llavors es van col·locar comtes francs a les ciutats de Friül.

## Bibliografia

* Hodgkin, Thomas. Italy and her Invaders. Clarendon Press: 1895.
* Oman, Charles. The Dark Ages 476–918. Rivingtons: Londres, 1914.
# Museu històric de Creta

El Museu històric de Creta (acrònim IMK) és un museu dedicat a la història de Creta que es troba a la ciutat de Càndia

## Edifici i història

Té la seu en un edifici construït el 1903 segons projecte de K. Tsantirakis per a la familia Kalokerinos. L'edifici, notable a l'exterior, és decorat a l'interior amb frescs representant escenes de la Ilíada i l'Odissea obra del pintor Antonios Stefanopoulos. El Museu s'hi va instal·lar el 1953, any de la seva fundació. S'hi han fet obres de reforma i ampliació, successivament als anys 70 i 90 del segle xx. El 2004 es van inaugurar unes noves sales per a exposicions temporals.
El Museu històric de Creta es deu a una iniciativa de la Societat cretenca d'estudis històrics, que el gestiona. Els seus continguts abasten, principalment, des del primer període romà d'Orient, a l'antigüitat tardana, fins al segle xx. Té també unes sales dedicades a l'etnografia de Creta. La presentació actual (2019) consta de 25 sales, distribuïdes entre planta baixa i dos pisos.

## Col·leccions

Les col·leccions principals són:
* Una col·lecció d'objectes medievals, bizantins, venecians i otomans (escultures i pintures principalment però també vestits, monedes, joies, treballs en miniatura, i altres) del segle xiii al xvi, incloent-hi dues petites pintures de El Greco, nascut a Creta, (Domènikos Theotokópoulos) una titulada "Vista del mont Sinaí i el monestir de Santa Caterina" (1570) i l'altra representant el baptisme de Crist (1567)
* Una col·lecció d'objectes de les revolucions cretenques del segle xix i de l'Estat de Creta (1898-1913) incloent banderes, escuts, retrats, joies, gravats, vestits, elements d'ús, mapes i altres, així com documents i fotografies.
* Col·lecció etnogràfica d'objectes de la vida diària típica de Creta (objectes femenins, brodats, llaços, vestits, joies, miniatures, instruments musicals, etc.)
* Sala de Nikos Kazantzakis, objectes del despatx, biblioteca, objectes personals, manuscrits i llibres de l'escriptor.
* Sales dedicades a la Segona Guera Mundial, la batalla de Creta i l'ocupació alemanya durant la Segona Guerra Mundial. Inclouen objectes del despatx, biblioteca i personals d'Emmanouil Tsouderos, primer ministre de Grècia durant la batalla de Creta

## Peces destacades

Entre els objectes més destacats, a part de les dues pintures de El Greco, un mural otomà del segle xviii titulada La flota turca al port d'Handax, una moneda d'or bizantina de començaments del segle vii; arracades romanes d'Orient del segle x; retrat de M. Melitakas, cap de Milopotamos a la revolució de 1821-1830; un bust de Crist d'estil gòtic del segle xiii; una icona del segle xv (Crist Pantocrator entronitzat); una icona de Crist feta per Emmanuel Tzanes el 1675; una icona de Crist i Sant Jordi del segle xvii; una col·lecció de monedes romanes d'Orient d'or i coure de diversos períodes; i una col·lecció de ceràmiques medievals.

## Enllaços externs

* Museu històric de Creta (anglès)
# Arle (desambiguació)

«Arle» té aquests significats:
* Arle és una ciutat de la Provença.
* El comtat d'Arle fou un estat medieval del sud de França dels segles ix i x.
* El regne d'Arle va succeir el comtat d'Arle; fou anomenat també regne de les Dues Borgonyes i regne de Borgonya i Provença.
* Concili d'Arle, nom de cinc concilis celebrats a Arle.
** Concili d'Arle del 314
** Concili d'Arle del 353
** Concili d'Arle del 475
** Concili d'Arle del 1234
** Concili d'Arle del 1263
# Tomba de la Manresana

Tomba de la Manresana és un sepulcre situat a la Manresana, els Prats de Rei. És una tomba retallada sobre un petit aflorament de roca des d'on es domina àmpliament el territori circumdant. És una estructura funerària de planta rectangular, amb una tendència lleugerament trapezial i els angles arrodonits. Actualment presenta molt poca profunditat, possiblement a causa del desgast de la roca per l'erosió. Està orientada est-oest.
Les seves dimensions semblen correspondre a un individu de poca alçada, possiblement un infant o adolescent que no ha completat el seu desenvolupament adult. En el seu interior es dipositaria l'individu estirat en decúbit supí. Posteriorment tota la tomba seria coberta amb una o diverses lloses de pedra i protegit amb terra per protegir l'interior de la tomba.
És una tomba de cronologia imprecisa, anterior a l'estructuració del territori en parròquies, possiblement pertanyent als segles IX-x. Al voltant de la tomba s'observen diverses estructures retallades en el substrat rocós que constitueixen vestigis de diverses activitats humanes, possiblement relacionades amb una ocupació agrícola d'aquest territori.

## Referències

* 1 2 3 Montserrat Coberó i Farrés. Rètol informatiu de la Diputació de Barcelona al Dolmen dels Tres Reis.

## Vegeu també

* Torre de la Manresana