OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Balet (Santa Pau)

Can Balet és una obra de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un gran casal de planta rectangular. Fou construïda amb pedra volcànica i carreus ben escairats a les obertures i els angles. Té planta baixa i dos pisos. La façana principal es troba en molt bon estat de conservació però a la darrera se li han aplicat molts afegits posteriors, sense respectar l'estructura primitiva. Al balcó central i a l'altura del primer pis hi ha un senzill balcó amb una barana de ferro forjat amb la següent data: 1891 i les inicials M. B.

## Història

La vila de Santa Pau va créixer per la part nord, fora del recinte fortificat. L'any 1466 la reina, donya Joana, cedeix uns terrenys situats prop de la porta de la Vila Nova per construir una plaça: la Plaça del Baix. Construïts els grans casals que l'envoltaren es va passar, al segle xviii a la construcció dels edificis del carrer del Pont. Posteriorment, al segle XIX es bastiren les cases del carrer Major. Can Balet fou una casa senyorial i d'importància dins el carrer Major.

## Referències

* 1 2 «Can Balet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Poblat ibèric de Puiggraciós

El poblat ibèric de Puiggraciós, al cim de la muntanya del mateix nom entre els termes municipals de Bigues i Riells del Fai i Figaró - Montmany, és un assentament iber dels laietans que data del segle iii aC fins a l'època romana i que va tenir la seva màxima esplendor durant els segles III-II aC.
Descobert el 1940 per Salvador Llobet, el seu principal investigador fou, a començament dels anys 1950, en Leandre Villaronga. Els materials que s'hi han trobat són, en una bona part, al Museu de Granollers.
La situació del poblat de Puiggraciós va tenir un paper rellevant en el control territorial de la plana vallesana i del pas del Congost, via de penetració natural del Vallès, territori dels Laietans, cap a la Plana de Vic, territori dels Ausetans.

## Restes arqueològiques

Les estructures conservades excavades fins a la dècada del 2010, corresponent a murs de pedra seca amb carreus ben desbastats de pedra local situats al punt més elevat del turó, amb una estructura rectangular de 17 m per 10 m, situat dins un gran recinte d'uns 42 metres d'amplada màxima i d'uns 240 metres de llargada que defineixen el perímetre del poblat. Posteriorment, a les campanyes d'excavacions començades l'any 2019, sota la direcció de l'arqueòleg, Marc Guàrdia dins un programa del Museu de Granollers, s'ha anat concretant aquest perímetre amb l'excavació de la muralla a la banda nord i unes estructures defensives al voltant d'una porta d'accés al recinte situada al límit oriental.
Fora d'aquest recinte, cap a ponent i en direcció al mas Pollancre, s'alçaven les cabanes del poblat disperses en un pla inclinat d'una extensió de 250 metres per 110 metres.
El material ceràmic recuperat a les excavacions fetes per Leandre Villaronga correspon a ceràmica ibèrica comuna i ceràmica campaniana, la qual cosa fa suposar que l'època d'esplendor del poblat seria pels volts del segle III-I aC, tot i que per les dimensions i el tipus de jaciment, fàcilment podria tenir una etapa anterior, tal vegada del s. IV aC. També es van recuperar una pedra d'un molí de mà, un pes de teler, dues fusaioles i claus de ferro. L'existència, també, d'un pes de bronze equivalent a dues unces romanes, dues monedes iberoromanes de la seca de Kese (Tarragona) i altres fragments de material romà trobats en aquest indret i al Serrat fan pensar que el poblat va subsistir fins ben entrada la romanització. La seva desaparició podria situar-se al segles II-I aC.
* Vista general
* Muralla nord
* Mur defensiu oriental vist des del nord
* Mur defensiu oriental vist des del sud
* Detall del mur defensiu

## Referències

* 1 2 3 «2a campanya d'excavacions arqueològiques al poblat ibèric de Puiggraciós». [Consulta: 17 desembre 2020].
* ↑ «Poblat ibèric de Puiggraciós | Mapes de Patrimoni Cultural». [Consulta: 17 desembre 2020].
* 1 2 «El Museu de Granollers cerca respostes sobre els ibers a Puiggraciós». [Consulta: 17 desembre 2020].
* 1 2 «Poblat ibèric de Puiggraciós | Mapes de Patrimoni Cultural». [Consulta: 17 desembre 2020].
* ↑ Maurí i Serra, Josep. Historia del Santuari de la mare de Déu de Puggraciós. Barcelona: [s.n.], 1952, p. 24. ISBN 84-300-6944-5.
# (1860) Barbarossa

(1860) Barbarossa és un asteroide pertanyent al cinturó d'asteroides descobert el 28 de setembre de 1973 per Paul Wild des de l'Observatori de Berna-Zimmerwald, Suïssa.
Inicialment va ser designat com a 1973 SK. Més endavant es va anomenar en honor de l'emperador alemany Frederic I Barbarroja (1122-1190).
Orbita a una distància mitjana del Sol de 2,566 ua, podent allunyar-se'n fins a 3,086 ua i acostar-s'hi fins a 2,047 ua. La seva inclinació orbital és 9,926° i l'excentricitat 0,2025. Empra a completar una òrbita al voltant del Sol 1502 dies.

## Vegeu també

* Llista d'asteroides (1001-2000)
* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 25 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 31 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1860.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5$^a$, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «(1860) Barbarossa» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 2 desembre 2018].

## Enllaços externs

* «(1860) Barbarossa» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 2 desembre 2018].
* «Diagrama orbital de (1860) Barbarossa» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 2 desembre 2018].
# 887
## Esdeveniments
### Món

* Inici del regnat de l'Emperador Uda
* Els vikings arriben a París

## Necrològiques
### Països Catalans
### Món

* 10 de gener, Bosó de Provença, rei de Provença
* 26 d'agost, Kōkō, 58è emperador del Japó
* 18 de setembre, Pietro I Candiano, 18è doge de Venècia
# Estació del Cabanyal (històrica)

La històrica estació del Cabanyal era una estació de ferrocarril situada al barri del Cabanyal, a València. Aquesta estació i la seua línia eren construïdes per la Companyia del Ferrocarril Central d'Aragó. El 24 d'abril de 1862 passà el primer tren per l'estació.
Amb el soterrament de les vies al seu pas pel carrer de la Serradora el 1991, aquesta estació va ser tancada i una nova, l'actual, construïda davall terra. Es pot observar encara l'antiga estació, que en l'actualitat és un centre cultural que està situat uns pocs metres al sud de l'actual estació, vora al carrer de la Serradora.

## Referències

* 1 2 Història d'Algirós Arxivat 2008-03-02 a Wayback Machine. per Carles Andreu Fernández Piñero.
# Pont de Santa Pau

El Pont de Santa Pau és una obra de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un pont d'una sola arcada construït amb carreus ben tallats a l'arcada i grollers a la resta. Antigament separava la Vila Vella de Santa Pau de l'ampliació que Santa Pau va patir el segle xviii, vers el carrer del Pont. La seva amplada era molt limitada pel pas dels cotxes la qual cosa va fer que fos ampliat a la part superior en una obra recent. Això desfigurà la seva línia antiga.

## Història

La Vila de Santa Pau deu la gran empenta constructiva als seus barons. A finals de l'època feudal, es va bastir tot el reducte fortificat: muralles, castell, plaça porticada o firal dels Bous i grans casals. Poc després es va bastir la Vila Nova, fora del recinte delimitat per les muralles, al vol de la Plaça de Baix; cal destacar els casals de Can Cortada i Can Daniel. Al segle xviii, Santa Pau, amplià la seva superfície, construint els carrers més enllà del Pont i del riu; seran els carrers de Sant Roc i del Pont. Al segle xix s'edificaren les cases del carrer nou.

## Referències

* 1 2 «Pont de Santa Pau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Ortygia

Ortygia és una característica d'albedo a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 59.71 ° latitud N i 360 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1958 i fa referència a Ortígia, nom antic de l'illa de Delos.

## Referències

* ↑ "Ortygia". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Violant de Courtenay

Violant de Courtenay —en francès Yolande de Courtenay, en hongarès Courtenay Jolánta— (1200 – 1233) fou la segona esposa del rei Andreu II d'Hongria i, per tant, reina consort d'aquest estat.
Violant era filla del comte de Courtenay Pere II i la seva segona muller, Violant de Flandes, germana dels emperadors llatins de Constantinoble Balduí I i Enric I.
El seu oncle, l'emperador Enric I, va organitzar el seu casament amb Andreu II d'Hongria, que havia enviudat el 24 de setembre de 1213 de la seva primera esposa, Gertrudis, assassinada durant una conspiració. La boda tingué lloc en febrer de 1215, a Székesfehérvár i l'arquebisbe Joan d'Esztergom va ser l'encarregat de coronar la reina consort. Això no obstant, Robert, bisbe de Veszprém, es va queixar al papa Innocenci III, ja que considerava que la coronació de la reina consort d'Hongria era tradicionalment un privilegi de la seva seu. El Papa va enviar un legat per investigar la denúncia i va confirmar el privilegi del bisbat de Veszprém.
Després de la mort del seu oncle, l'11 de juliol de 1216, el seu espòs va fer plans per a apoderar-se de la corona imperial, però els barons de l'Imperi llatí van proclamar son pare, Pere II de Courtenay.
Violant va mantenir bones relacions amb els fills del primer matrimoni del seu marit. Va morir abans que el seu espòs (1233) i va ser soterrada a l'abadia del Cister d'Egres, a l'actual Romania.

## Núpcies i descendents

Segona esposa d'Andreu II d'Hongria amb qui es va casar en Febrer de 1215. Tingueren una filla:
* Violant d'Hongria (v. 1215 – 1251), esposa del rei Jaume I d'Aragó.
# 125
## Esdeveniments

* Roma: és escollit bisbe de Roma Telèsfor I.
* Imperi Romà: Catorzè any de regnat d'Hadrià, són cònsols de Roma Tici Aquilí i Valeri Asiàtic.

## Naixements

* (Data aproximada), Àfrica Luci Appuleu, escriptor i filòsof romà.

## Necrològiques

* c. Sixt I, bisbe de Roma.
# Transformada de Hilbert

En matemàtiques i en processament de senyals, la transformada de Hilbert ${\mathcal {H}}$ d'una funció real $s(t)\,$ s'obté mitjançant la convolució dels senyals $s(t)$ i $1/(\pi t)$ obtenint ${\widehat {s}}(t)$. Per tant, la transformada de Hilbert ${\widehat {s}}(t)$ es pot interpretar com la sortida d'un sistema LTI amb entrada $s(t)$ i resposta a l'impuls $1/(\pi t)$.

## Aplicacions

És una eina matemàtica útil per descriure l'envolupant complexa d'un senyal modulat per una portadora real. La seva definició és:
   ${\widehat {s}}(t)={\mathcal {H}}\{s\}(t)=(h*s)(t)={\frac {1}{\pi }}\int _{-\infty }^{\infty }{\frac {s(\tau )}{t-\tau }}\,d\tau .\,$
on $\scriptstyle h(t)=1/\pi t$, considerant la integral com el valor principal (cosa que evita la singularitat $\tau =t\,$).
Utilitzant ${\widehat {s}}(t)$ es pot construir el senyal analític de s(t) com a:
    $S_{a}(t)=s(t)+i{\widehat {s}}(t)$
La transformada de Hilbert posseeix una resposta en freqüència donada per la transformada de Fourier:
    $H(\omega )={\mathcal {F}}\{h\}(\omega )\,={\begin{cases}+j\,&{\mbox{si }}\omega <0\,\\-j\,&{\mbox{si }}\omega >0\,\end{cases}}$
o, de manera equivalent:
    $H(\omega )={\mathcal {F}}\{h\}(\omega )\,=-j\cdot \operatorname {sgn}(\omega )$
$j\,$ (o també $i\,$) és la unitat imaginària.
I, com que:
    ${\mathcal {F}}\{{\widehat {s}}\}(\omega )=H(\omega )\cdot {\mathcal {F}}\{s\}(\omega )$,
la transformada de Hilbert produeix l'efecte de desplaçar la component de freqüències negatives de $s(t)\,$ +90° i les part de freqüències positives -90°.

### Transformada inversa de Hilbert

També, $H^{2}(\omega )=-1\,$, per la qual cosa multiplicant l'equació anterior per $-H(\omega )\,$, s'obté que:
    ${\mathcal {F}}\{s\}(\omega )=-H(\omega )\cdot {\mathcal {F}}\{{\widehat {s}}\}(\omega )$
d'on s'obté la transformada inversa de Hilbert :
    $S(t)=-(h*{\widehat {s}})(t)=-{\mathcal {H}}\{{\widehat {s}}\}(t).\,$

## Exemples de transformades

| Senyal $s(t)\,$ | Transformada de Hilbert ${\mathcal {H}}\{s\}(t)$ |
| $\sin(t)\,$ | $-\cos(t)\,$ |
| $\cos(t)\,$ | $\sin(t)\,$ |
| $1 \over t^{2}+1$ | $t \over t^{2}+1$ |
| $\sin(t) \over t$ Funció sinc | $1-\cos(t) \over t$ |
| $\sqcap (t)$ Funció rectangle | ${1 \over \pi }\ln \left|{t+{1 \over 2} \over t-{1 \over 2}}\right|$ |
| $\Delta (t)$ Funció delta de Dirac | ${1 \over \pi t}$ |
# Llinda de Can Mià

La Llinda de Can Mià és una obra de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Can Mià és una gran casa del carrer del Pont. Avui es troba arremolinada i conserva únicament els carreus de les obertures. A la llinda hi diu "BENET PVIOLAS MESTRA DE CASAS FACTAFVIT A ME 8BRE 1759". Amb elements relacionats amb la seva professió: esquadra, martell, compàs, etc.

## Història

La vila de Santa Pau va créixer per la part nord, fora del recinte fortificat. L'any 1466 la reina donya Joana va cedir uns terrenys situats prop de la Porta de Vila Nova per a construir una plaça, avui Plaça del Baix. Un cop construïts els grans casals que l'envoltaven es va passar, al segle xviii, a la construcció dels edificis del carrer del Pont i posteriorment, al segle xix, es bastiren les cases del carrer Major.

## Referències

* 1 2 3 4 «Llinda de Can Mià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Antonio Maestre Hernández

Antonio Maestre Hernández (Getafe, 18 de juny de 1979) és un periodista, documentalista i tertulià de televisió espanyol.
Nascut el 1979 a Getafe, es va criar, no obstant això, a Fuenlabrada, on resideix actualment. Diplomat en Documentació per la Universitat Complutense de Madrid (UCM), va cursar estudis de postgrau en periodisme per la Universitat Rey Juan Carlos (URJC). Va treballar com a documentalista dels serveis informatius de TVE. Col·laborador a eldiario.es entre setembre de 2013 i abril de 2014 i a La Marea, ha escrit també de forma puntual per Le Monde Diplomatique i Jacobin.
Tertulià habitual en els programes de televisió El programa de Ana Rosa (T5) i La Sexta noche i Al Rojo Vivo (la Sexta), el setembre de 2019 es va anunciar la seva incorporació com a col·laborador setmanal a la secció d'opinió d'eldiario.es. Maestre va començar aquesta nova etapa en el mitjà dirigit per Ignacio Escolar amb la publicació de «Reneix el felipisme, llarga vida al pedrisme» a la secció Zona Crítica.

## Obres

* Maestre, Antonio. Franquismo S.A.. Ediciones Akal, 2019.

## Referències

* ↑ Rosetti, Homera «Antonio Maestre “M'espanta tremendament l'ascens del nacionalisme espanyol als barris populars”». El Crític, 19-06-2018 [Consulta: 16 setembre 2019].
* 1 2 3 «Antonio Maestre se incorpora a la sección de opinión de eldiario.es». eldiario.es, 16-09-2019.
* ↑ «L'espectacularització de la informació, a debat». Comunicació21, 20-04-2015 [Consulta: 16 setembre 2019].
* 1 2 3 «Antonio Maestre, nuevo fichaje de 'eldiario.es'». PRNoticias.com, 16-09-2019.
* ↑ Pascual, Alfredo «Antonio Maestre: "El franquismo fulminó las empresas de la República y conformó el Ibex"». El Confidencial, 01-11-2019.
# Styx

Styx és una característica d'albedo a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 29.71 ° latitud N i 160 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1958 i fa referència a Estix, un dels cinc rius de l'inframón grecoromà.

## Referències

* ↑ "Styx". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# 128

El 128 (CXXVIII) fou un any de traspàs començat en dimecres del calendari julià.

## Esdeveniments

* Roma: S'acaba el Panteó de Roma amb la major cúpula construïda fins aquells moments.
# El Calvari (barri de València)

El Calvari és un barri de la ciutat de València que pertany al districte de Campanar, al nord-oest de la ciutat. Té una forma pròxima a un triangle i és un dels barris més menuts de tots els barris de València amb 0,093 km² de superfície. La seua població en 2009 era de 5.373 habitants. El terreny que ocupa es troba a mig camí entre els antics pobles de Campanar i Benicalap, i acollia el calvari de Campanar, un recorregut que recordava les estacions del Via Crucis ("Camí de la Creu"), els moments de la vida de Jesús de Natzaret des que va ser fet presoner fins a la seua crucifixió i sepultura (Passió de Jesús).
És una mena de nexe d'unió entre tres districtes: Benicalap al nord, La Saïdia (barri de Marxalenes) a l'est, i Campanar (barri de Les Tendetes) al sud-oest. Es troba delimitat per l'avinguda de Burjassot, l'avinguda del General Avilés i per carrers de l'inici de l'avinguda de Campanar, la qual travessa el xicotet barri. L'únic element destacable és una antiga casa situada en el punt de trobada entre l'avinguda de Burjassot i el carrer del Doctor Nicasi Benlloch que en l'actualitat és una impremta.
Ocupa un punt d'unió entre vells camins, com el "Camí Vell de Paterna", el nou camí a Burjassot i el Camí de Trànsits. Ara tota la zona està totalment urbanitzada. L'únic vestigi del camí vell de Paterna és l'actual carrer de Gil Roger, el camí a Burjassot és ara l'avinguda de Burjassot i el Camí de Trànsits és l'avinguda de Campanar.
La zona d'El Calvari era banyada per dos braços de la séquia de Mestalla: el "Braç d'Algirós" (pel carrer d'Hipòlit Rovira) direcció a l'est de la ciutat i considerat caixer principal de la séquia, i el "Braç de Petra" (pel carrer del Doctor Nicasi Benlloch) direcció al nord.

## Imatges

* Carrer de les Alcubles.
* Punt de trobada de l'avinguda de Burjassot i el carrer del Doctor Nicasi Benlloch.
* Grup d'habitatges construïts als anys 1950s.

## Referències

* ↑ «Districte 04. Campanar Barri 3. El Calvari» (en valenciano y español). Oficina d'Estadística. Ajuntament de València, 2009. [Consulta: 17 octubre 2010].

## Enllaços externs

* Plànol oficial del barri
# La Comota

La Comota és una obra de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una de les darreres cases de la Vall de Santa Maria dels Arcs, situada en els primers espadats de la serra de Finestres. Ubicada en un alt marge, disposa de planta baixa pel bestiar i dos pisos superiors. El teulat és a dues aigües, amb els vessants encarats cap a les façanes principals. Va ser bastida amb carreus ben tallats als angles de la casa i en les obertures.
La planta baixa esta reforçada per dos grans contraforts, entre els quals s'hi va fer una gran arcada que donava accés a les corts i que avui és tapiada.

## Història

És una casa molt antiga, als murs és apreciable l'existència d'un ensorrament molt primitiu. Podria ser a conseqüència dels terratrèmols del segle xv, ja que l'estructura de les obertures són dels segles xiv i xv.
Conserva un gran forn de pa que es marca a l'exterior amb planta absidal, una gran era amb els cairons vermells primitius (15 x 15 cm) i una majestuosa pallissa.

## Referències

* 1 2 3 4 «La Comota». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Wolfgang Jugler

Wolfgang Jugler (Salzburg, 7 de març de 1922- Marbella, 1 de novembre del 2011) va ser cap superior d'assalt de la 1a Divisió Leibstandarte SS Adolf Hitler i escorta d'Adolf Hitler . Es va refugiar a la Costa del Sol, igual que nombroses personalitats nazis i feixistes de l'exterior d'Espanya després de la derrota de les potències de l'Eix en la Segona Guerra Mundial, que van trobar a l'Espanya franquista la protecció del dictador i de l'Església i, per tant, la seva salvació. Va instal·lar-se a la urbanització Lindasol de Marbella, on va adquirir el seu pis el 1978, al qual exhibia obertament records: la creu de ferro, els seus uniformes, un retrat de Hitler, etc. Debia a la comunitat de propietaris 4.689 euros. Després de la transició, el Centre Simon Wiesenthal va demanar en va als governs de Felipe Gonzalez i José María Aznar la seva extradició. Va morir a Marbella, l'1 de novembre del 2011 a l'edat de 89 anys.

## Referències

* ↑ «Sombras nazis bajo el sol» (en castellà). Operation Last Chance - Simon Wiesenthal Center, 02-09-2007.
* ↑ «Nazis en Espanya» (bloc) (en castellà), 28-09-2007.
* ↑ Irujo, José María. La lista negra: Los nazis que protegieron Franco y la Iglesia (en castellà). Barcelona: Penguin Random House, 2012, p. 264. ISBN 9788403011601.
* ↑ A.M.O. «Jugler en Marbella» (en castellà). El Mundo, 08-05-2005.
* ↑ Ronda, Lluís «Dénia, refugi nazi». La Marina Plaza, diari de la Marina Alta, 13-10-2014.
# Xeer

Xeer (pronunciat) és el sistema legal tradicional de Somàlia i altres zones de la Banya d'Àfrica, basat en el costum. És un dels tres sistemes legals que inspiren el Dret somali, juntament amb el dret civil i la xaria.
Es creu que és fins i tot anterior a l'islam però sense poder negar la forta influència que aquest ha exercit en els costums, en sentit conservador i, per tant, en el xeer. Sota aquest sistema els ancians exerceixen com a mediadors i ajuden a establir solucions als casos plantejats utilitzant els precedents i el costum.
El xeer és policèntric perquè els diferent grups de somalis han desenvolupat interpretacions diferents del xeer.
# 138
## Esdeveniments

* 25 de febrer - Roma: Davant la mort prematura de Luci Aureli Ver Cèsar, l'emperador Hadrià adopta Antoní Pius com a successor.
* 10 de juliol - Roma: Antoní Pius és investit nou emperador després de la mort d'Hadrià.

## Necrològiques

* 1 de gener - Roma: Luci Aureli Ver Cèsar, previst successor de l'emperador Hadrià.
* 10 de juliol - Roma: Hadrià, emperador.
# Viquipèdia en tailandès

La Viquipèdia en Tailandès (Tailandès: วิกิพีเดียภาษาไทย) és l'edició en tai de la Viquipèdia. Es va iniciar el 25 de desembre de 2003. El desembre de 2019, tenia més de 134.000 pàgines de contingut i 371.363 usuaris registrats.
El 31 de gener de 2006 la Viqupèdia tailandesa va ser reconeguda per primera vegada juntament amb la Viqupèdia anglesa a la premsa tailandesa.
La Wikipedia tailandesa es va donar a conéixer durant un fòrum públic en la crisi política tailandesa de 2005-2006, quan un membre va mencionar que els tailandesos havien de llegir l'article de Wikipedia sobre Thaksin Shinawatra, un ex primer ministre.

## Referències

* ↑ «List of Wikipedias - Meta». meta.wikimedia.org. [Consulta: 4 gener 2021].
# Tithonius Lacus

Tithonius Lacus és una característica d'albedo a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -4.94 ° latitud N i 275 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1958 i fa referència al llac de Titonos, personatge de la mitologia grega que va rebre el do de la vida eterna però no el de l'eterna joventut.

## Referències

* ↑ "Tithonius Lacus". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.