OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cal Cardona

Cal Cardona és una masia situada al municipi de la Molsosa, a la comarca catalana del Solsonès. Es tenen referències de l'edificació des de l'any 1553 i, per tant, es considera que la construcció és anterior al segle XVI.
Està situada a 774 m d'altitud., a l'extrem est del municipi al costat de la serra del Pal, propera a la serra de Castelltallat a l'est. La ubicació està una mica apartada respecte a la resta de les masies de la zona. Rodejada d'extensions del que en el seu dia van ser espessos boscos de roures i alzines.

## Descripció

És una casa rural que manté una planta originària rectangular. Amb una construcció senzilla amb materials típics de la zona i l'època, actualment està desfigurada pel cos annex de nova construcció. Al costat hi ha una altra construcció que en el seu temps hauria estat un cobert també de forma rectangular i que amb les últimes transformacions ha esdevingut un nou habitatge. També dels mateixos materials que la casa rural originària. Uns metres més enllà trobem un cobert de planta quadra de pedra i teulada a dues aigües amb teula àrab vella. Aquest cobert té un cos annex destinat a corts a la planta baixa, de pedra, i una petita ampliació en alçada de materials més recents, actualment deteriorat.

## Referències

* 1 2 Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* ↑ Antoni Bach i Riu. Consell Comarcal del Solsonès. Masies del Solsonès, abril 1995, p. 102. D.L. L-418/95.
* 1 2 3 Ajuntament de la Molsosa La Molsosa - Pla especial urbanístic del Catàleg de masies i cases rurals (expedient 2013 / 049811 / N) [La Molsosa], 2013, pàg. 200 [Consulta: 24 gener 2022].
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# 1435
## Esdeveniments

Països Catalans
Resta del món
* 5 d'agost, illa de Ponça: s'hi esdevé la batalla naval de Ponça entre una esquadra genovesa i l'estol catalanoaragonès del rei Alfons IV.
* Creació de la Confederació Livoniana, a causa de la derrota de l'orde Teutònic en la batalla de Swienta.
* Creació de l'Orde dels Mínims
* Primera reunió del que seria el Parlament de Suècia

## Naixements

Països Catalans
Resta del món
* 20 de gener - Japó: Ashikaga Yoshimasa, 24è shogun.
* 28 de setembre - Gandia/València: Joan Roís de Corella.

## Necrològiques

Països Catalans
Resta del món

## Referències

* ↑ «batalla de Ponça | enciclopèdia.cat». [Consulta: 5 juny 2020].
* ↑ Corts i Blay, Ramon; Galtés i Pujol, Joan; Manent, Albert. Diccionari d'història eclesiàstica de Catalunya. Generalitat de Catalunya, 1998, p. 323. ISBN 8439346131.
# Cruzado

El cruzado (nom portuguès, literalment croat) fou la moneda del Brasil entre 1986 i 1990. El seu símbol era Cz$ i es dividia en 100 centaus (centavos).
Va aparèixer el 1986 en substitució del cruzeiro novo a raó de 1.000 cruzeiros per cruzado. El seu codi ISO 4217 era BRC. A causa de la inflació, fou substituït el 1989 pel cruzado novo a raó de 1.000 cruzados antics per un de nou. Li va correspondre el codi BRN. El 1990 fou substituït altra vegada pel cruzeiro en termes paritaris (1:1).
A l'època de la seva substitució, en circulaven monedes d'1, 5, 10 i 50 centaus i bitllets d'1, 5, 10, 50, 100, 200 i 500 cruzados, billets que foren sobreimpressionats amb el nom de la nova moneda substitutòria (cruzeiro) el 1990.

## Enllaços externs

* Monedes del Brasil (anglès)
* Bitllets del Brasil Arxivat 2008-03-10 a Wayback Machine. (anglès)
Viccionari
# Campanya contra Dong Zhuo

La Campanya contra Dong Zhuo (董卓討伐戰) es va iniciar en el 190 durant el període dels Tres Regnes per una coalició d'oficials regionals amb l'esperança de posar fi a la influència del Canceller Dong Zhuo en la crisi de la cort Han de la Xina.

## Antecedents

En el 189 Dong Zhuo va ocupar Luoyang, gràcies al caos produït per la mort de l'Emperador Ling de Han i la lluita sagnant entre la facció dels eunucs i els oficials de la cort. Dong Zhuo va fer dimitir l'hereu legítim, i va posar a l'Emperador Xian de Han com la seva marioneta.

## La campanya

Amb Yuan Shao com el seu líder, els membres de la coalició al·legaven que Dong volia usurpar el tron i havia segrestat al jove Emperador Xian. Al clàssic xinès literari del Romanç dels Tres Regnes, aquesta campanya és memorable almenys per dos famosos incidents: un on l'anteriorment desconegut Guan Yu mata al guerrer de renom Hua Xiong, i l'altre quan Liu Bei, Guan Yu i Zhang Fei lluiten contra Lü Bu - el guerrer més poderós en la novel·la. Les dues escenes són sovint reconstruïdes a l'òpera xinesa, juntament amb altres famoses escenes de la novel·la. Tots dos incidents, això no obstant, són ficticis; Hua Xiong va ser mort a la batalla amb Sun Jian. Liu Bei, Zhang Fei i Guan Yu no eren presents en la campanya. Hi eren lluitant contra els restants Turbants Grocs al nord i, per tant, no s'enfrontaren amb Lü Bu, que, històricament, va ser derrotat per Sun Jian.

## Conseqüències

La campanya va obligar a Dong a traslladar tota la cort imperial de Luoyang a Chang'an, i és un preludi en el final de la dinastia Han, i posteriorment, en l'inici del període dels Tres Regnes. Els membres de la coalició van justificar la seva campanya com a mètode per apartar a Dong Zhuo del poder. Els líders de la coalició es van establir com a senyors de la guerra.

## Referències

* ↑ 《資治通鑑》/卷059 (Zizhi Tongjian vol.59)：「操到酸棗，諸軍十餘萬，日置酒高會，不圖進取」
* 1 2 de Crespigny, Rafe. A Biographical Dictionary of Later Han to the Three Kingdoms (23-220 AD) (en anglès). Brill, 2006, p. xxxi. ISBN 9789047411840.

## Bibliografia

* Chen, Shou. Sanguo Zhi
* de Crespigny, Rafe. "Generals of the South" Arxivat 2007-06-07 a Wayback Machine. Faculty of Asian Studies, The Australian National University, Canberra. 1990. edició d'Internet del 2004.
* de Crespigny, Rafe. "To Establish Peace: being the Chronicle of the Later Han dynasty for the years 189 to 220 AD as recorded in Chapters 59 to 69 of the Zizhi tongjian of Sima Guang". Volume 1. Arxivat 2006-10-04 a Wayback Machine. Facultat d'Estudis Asiàtics, La Universitat Nacional Australiana, Canberra. 1996. ISBN 0-7315-2526-4.
* Luo, Guanzhong. Romanç dels Tres Regnes
* Sima, Guang. Zizhi Tongjian

## Enllaços externs

* PDF
# Abraham i Lot se separen

Abraham i Lot se separen és un mosaic situat a la nau central de Basílica de Santa Maria Major de Roma. Datat del segle v (432-440), forma part d'un cicle de mosaics, la temàtica dels quals està basada en els quatre episodis bíblics sobre Abraham, Jacob, Moisès i el seu successor Josuè. El seu promotor va ser el papa Sixt III.

## Descripció

L'obra descriu el moment de la separació d'Abraham i el seu nebot Lot en terres de Canaan. Després del seu viatge conjunt des de Mesopotàmia, lloc de residència original de tots dos, els problemes causats entre els pastors dels ramats de tots dos amb relació als recursos disponibles, van causar la separació dels patriarques, escollint Lot la ciutat de la vall del riu Jordà, Sodoma, mentre que Abraham decidia dirigir-se a Hebron.
L'obra està realitzada en mosaic amb tessel·les petites de pedra calcària i marbre. L'artista va utilitzar l'agrupació de personatges amb la intenció de crear una il·lusió d'espai, és una forma de representar una multitud «abreujada» -s'anomena «grup de cap»-, els principals personatges de l'escena se centren i es realitzen amb una major mida. En aquesta escena també es va usar els jocs de llum i ombres que corresponen a les figures.

## Referències

* ↑ Génesis 13:1-12
* ↑ «La Basílica papal.» (en italià). [Consulta: 21 desembre 2014].
* ↑ DDAA, 2010, p. 190.
* ↑ Kleiner, Fred S. Gardner's Art Through the Ages : A Global History. 13th ed. Belmont: Wadsworth, 2008 (anglès)

## Bibliografia

* DDAA. Mitología clásica e iconografía cristiana (en castellà=). R. Areces, 2010. ISBN 978-84-8004-942-9.

## Vegeu també

* Arquitectura paleocristiana
# Can Casals (Sant Julià del Llor i Bonmatí)

Can Casals és una obra de Sant Julià del Llor i Bonmatí (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un immoble de planta rectangular, que consta de planta baixa i pis superior, cobert amb una teulada de quatre vessants, coronat amb un ràfec format per tres fileres de rajola. La composició del ràfec és la següent: primer una filera de rajola plana, seguida d'una filera de rajola ondulada imitant la teula, complementada finalment per una altra filera de rajola plana. La planta baixa consta de tres obertures. Així tenim el portal d'accés d'arc carpanell rebaixat, coronat per una franja de ceràmica policromada.
El portal es troba flanquejat per dues obertures -una per banda- d'arc carpanell rebaixat emmarcades en la part superior amb un trencaaigües molt ample. Entremig de les respectives obertures, trobem quatre esgrafiats de grans dimensions que imiten la silueta de grans gerros. La separació entre la planta baixa i el primer pis es delimita mitjançant una faixa o franja d'estuc amb motius de caràcter floral.
Pel que fa al primer pis o planta noble, trobem tres obertures de tipologia similar, és a dir, tres finestres rectangulars, coronades amb unes llindes d'inspiració neoclàssica, com demostra l'ampli repertori de formes utilitzades, estretament relacionades amb l'esfera neoclàssica. Un repertori que va des de la presència de les arquetípiques petxines, passant per la claredat formal i compositiva i fins a arribar al gust pels motius florals.
Tanmateix difereixen en certs trets puntuals. Així l'obertura central, els dominis de la qual s'inicien en el que seria l'espai físic pròpiament del portal d'accés de la planta baixa, està projectada com a balconada i equipada amb una gran barana de ferro forjat, molt ben treballada tot i que es troba bastant deteriorada i oxidada. Mentre que les dues finestres laterals, una de les quals està tapiada, compten amb un simple ampit i, per tant, no disposen de barana. La separació entre el primer pis i el coronament es delimita mitjançant una faixa o franja de rajola de ziga-zaga, tancada als extrems per dos cossos romboidals blaus i centralitzada per tres motius de caràcter floral.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Casals». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Funció de Mittag-Leffler

En matemàtiques, la Funció de Mittag-Leffler $E_{\alpha ,\beta }$ és una funció especial, una funció complexa que depèn de dos paràmetres complexos $\alpha$ i $\beta$. Es pot definir, de forma generalitzada, per la següent sèrie quan la part real de $\alpha$ és estrictament positiva:
    $E_{\alpha ,\beta }(z)=\sum _{k=0}^{\infty }{\frac {z^{k}}{\Gamma (\alpha k+\beta )}}$
en la que $\Gamma$ és la funció gamma i $\alpha ,\beta \in \mathbb {C}$.
En la seva forma especial (monoparamètrica) es defineix per la sèrie
    $E_{\alpha }(z)=\sum _{k=0}^{\infty }{\frac {z^{k}}{\Gamma (\alpha k+1)}}$
Quan $\alpha$ i $\beta$ són reals i positives, la sèrie és convergent per a tots els valors de l'argument $z$, per això la funció de Mittag-Leffler és una funció entera. La funció rep el nom de Gösta Mittag-Leffler que la va formular a començaments del segle xx. Aquesta mena de funcions són importants en la teoria del càlcul fraccionari i les seves aplicacions a l'estudi de les equacions diferencials i integrals.
Per a $\alpha >0$, la funció de Mittag-Leffler $E_{\alpha ,1}$ és una funció entera d'ordre $1/\alpha$ i és, en algun sentit, la més simple de les funcions enteres d'aquest ordre.
La funció de Mittag-Leffler satisfà la següent propietat recurrent
    $E_{\alpha ,\beta }(z)={\frac {1}{z}}E_{\alpha ,\beta -\alpha }(z)-{\frac {1}{z\Gamma (\beta -\alpha ),}}$

## Casos especials

Per $\alpha =0$ trobem la suma d'una progressió geomètrica:
    $E_{0,1}(z)=\sum _{k=0}^{\infty }z^{k}={\frac {1}{1-z}}.$
Per $\alpha =1$ trobem una funció exponencial:
    $E_{1,1}(z)=\sum _{k=0}^{\infty }{\frac {z^{k}}{\Gamma (k+1)}}=\sum _{k=0}^{\infty }{\frac {z^{k}}{k!}}=\exp(z).$
Per $\alpha =1/2$ trobem una funció d'error:
    $E_{1/2,1}(z)=\exp(z^{2})\operatorname {erfc} (-z).$
Per $\alpha =2$ trobem un cosinus hiperbòlic:
    $E_{2,1}(z)=\cosh({\sqrt {z}}).$
Per $\alpha =0,1,2$, la seva integral
    $\int _{0}^{z}E_{\alpha ,1}(-s^{2})\,{\mathrm {d} }s$
dona, respectivament:
    $\arctan(z),$
    ${\tfrac {\sqrt {\pi }}{2}}\operatorname {erf} (z),$
    $\sin(z).$

## Referències

* ↑ Mathai i Haubold, 2008, p. 79-80.
* ↑ Gorenflo et al., 2014, p. 17 i ss.
* ↑ Gorenflo et al., 2014, p. 55.
* ↑ Haubold, Mathai i Saxena, 2011, p. 2.
* ↑ Gorenflo et al., 2014, p. 16.

## Bibliografia

* Gorenflo, Rudolf; Kilbas, Anatoly A.; Mainardi, Francesco; Rogosin, Sergei V. Mittag-Leffler Functions, Related Topics and Applications (en anglès). Springer, 2014. ISBN 978-3-662-43929-6.
* Haubold, H.J.; Mathai, A.M.; Saxena, R.K. «Mittag-Leffler Functions and Their Applications». Journal of Applied Mathematics, Vol. 2011, 2011. DOI: 10.1155/2011/298628. ISSN: 1110-757X.
* Mathai, A.M.; Haubold, Hans J. Special Functions for Applied Scientists (en anglès). Springer, 2008. ISBN 978-0-387-75893-0.

## Enllaços externs

* Weisstein, Eric W. «Mittag-Leffler Function». MathWorld--A Wolfram Web Resource. [Consulta: 20 desembre 2017]. (anglès)
# De presidi a primera plana

De presidi a primera plana (títol original: The Domino Principle) és una pel·lícula estatunidenco-britànica dirigida per Stanley Kramer estrenada el 1977. Ha estat doblada al català.

## Argument

Roy Tucker és a la presó per haver matat el sàdic marit d'Ellie Riggens, la dona que estima. Algú, a canvi d'un favor sense determinar, li ofereix la llibertat perquè pugui casar-se amb ella a Amèrica Central. Tucker accepta la proposta, però quan arriba el moment de complir la seva promesa, s'adona que res no és fàcil.

## Repartiment

* Gene Hackman: Roy Tucker
* Candice Bergen: Ellie Tucker
* Richard Widmark: Tagge
* Mickey Rooney: Spiventa
* Eli Wallach: El general Reser
* Edward Albert: Pine
* Ken Swofford: Ditcher
* Jay Novello: el capità Ruiz
* Neva Patterson: Helen Gaddis
* George Fisher: Henemyer

## Referències

* ↑ esadir.cat. De presidi a primera plana. esadir.cat.
* ↑ «The Domino Principle». The New York Times.
# Viestards

Viestards (també Viesthard, Vesthardus, Viesturs) va ser un dels cabdills més notables dels semigalians, un dels clans bàltics del segle xiii, algunes vegades esmentat com a rei de Semigalia on tenia la seva capital a Tērvete. Durant les primeres dècades del segle xiii va ser aliat dels Germans Livonians de l'Espasa, per tal d'unir les diferents faccions semigalianes hostils a la unitat d'un estat únic i lluitar contra els lituans que havien atacat Semigàlia en diverses ocasions. El 1205, les forces unides dels croats i nadius semigalians van derrotar els lituans i van matar el seu líder, el duc Žvelgaitis.
Però quan els croats alemanys van trencar el tractat de pau i van atacar la fortalesa semigaliana a Mežotne, Viestards es va convertir en un aferrissat enemic dels Germans Livonians, va forjar una aliança amb els samogitis i junts van lluitar contra l'amenaça exterior. Viestards va morir el 1230, però els semigalians no van ser conquerits fins principis del segle xiv. El 1236 l'aliança de pobles bàltics va comportar la quasi anihilació de l'orde dels croats en la batalla de Saule.
Viestards mai no va acceptar el cristianisme, encara que va permetre l'entrada d'un sol monjo com a predicador en el seu territori.
El 1938, s'estableix l'Orde de Viesturs (Viestura Ordenis, llatí: Vesthardus Rex) per commemorar l'esperit d'independència de l'antic poble letó.

## Referències

* ↑ Turnbull, 2004, p. 9.
* ↑ «Viestura Ordenis». Arxivat de l'original el 2007-03-04. [Consulta: 2 gener 2015].

## Bibliografia

* Turnbull, Stephen. Crusader Castles of the Teutonic Knights (2): The Stone Castles of Latvia and Estonia 1185-1560. Osprey Publishing, 2004. ISBN 1841767123.
# Can Pla (la Cellera de Ter)

Can Pla és una masia de la Cellera de Ter (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un immoble de tres plantes, cobert amb una teulada a una sola aigua de vessant a lateral i amb un ràfec format per una filera de rajola ondulada imitant la teula.
La planta baixa destaca el portal d'accés d'arc de mig punt de rajola.
El primer pis conté dues obertures a destacar especialment la gran, que conté una gran llinda monolítica de pedra sorrenca. Es tracta d'un primer pis que simultàniament és projectat com a terrassa o balcó, per al qual s'hi accedeix per mitjà d'una escala que parteix i arrenca de la planta baixa.
El segon pis s'ha projectat en la façana en uns baduis en forma de dues obertures d'arc de mig punt de rajola.

## Història

En origen can Xula i can Pla eren un sol immoble, però en un moment històric determinat es va optar per partir la masia primigènia en dos parts confeccionant així dos habitatges independents com són can Xula i can Pla.
El fet que es partís l'immoble va provocar que la parcel·la, corresponent al que avui en dia és can Pla fos molt petita i, per tant, es va optar per la seva ampliació. Aquesta intervenció s'ha traduït en dos plans específics: per una banda, amb l'aixecament del teulat el qual es denota perfectament en la façana, en la “cicatriu” que talla en diagonal i que delata l'alçada original que tenia la casa. Mentre que per l'altra, amb un cos adossat perpendicularment, que consta de dues plantes i cobert amb una teulada d'una sola aigua de vessant a lateral i un ràfec format per dues fileres, com són una de rajola i una altra de teula.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Pla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 setembre 2017].
# Fårö

Fårö és una petita illa de la mar Bàltica situada a alguns quilòmetres al nord de l'illa de Gotland a Suècia, de la qual depèn administrativament. Es tracta de la segona illa més gran de la província de Gotland. La seva superfície és de 111,35 quilòmetres quadrats, dels quals 9,7 són de torberes o d'illots.
El realitzador Ingmar Bergman es va establir en aquesta illa, on va rodar sis pel·lícules : Såsom i en spegel (1961), Persona (1966), Vargtimmen (1968), Skammen (1968), Passió (1969) i Secrets d'un matrimoni (1972). Hi mor el 30 de juliol 2007.
La pel·lícula El Sacrifici del realitzador rus Andrei Tarkovski també es va filmar a l'illa.
Erigit el 1846-1847 al nord-est de l'illa, el Fårö fyr és un far de 30 metres d'altura.
Es poden admirar paisatges àrids de l'illa amb nombrosos llocs albergant els famosos raukar de Gotland, piles de formes estranyes i suggerents esculpides pel mar en la roca calcària.
# Catedral ortodoxa dels Sants Boris i Gleb

La catedral dels Sants Boris i Gleb (en rus: Борисоглебский собор, en letó:Svēto Borisa un Gļeba pareizticīgo katedrāle) és una catedral ortodoxa situada a Daugavpils, a Letònia. La capacitat de la catedral és de 5.000 fidels, estant la major Església Ortodoxa del país.
La catedral està situada en el barri de Jaunbūve (Novoye Stroyenie) al «turó de l'església» (Baznīckalns, Церковная горка), juntament amb l'església catòlica de la Immaculada Concepció, la Catedral de Martín Lutero i la Casa d'Oració de Daugavpils.
Una església va ser construïda en el mateix emplaçament el 1866, per ordre del governador general del krai del Nord-oest, Konstantin von Kaufman per a les necessitats[de la guarnició local i va ser consagrada en honor de l'emperador Constantí I el Gran i la seva mare Helena de Constantinoble.
L'església contemporània va ser construïda entre 1904 i 1905, estant els treballs de construcció finançats pels militars.

## Notes

* ↑ El nom complet en rus és Даугавпилсский православный кафедральный собор святых благоверных князей Бориса и Глеба

## Referències

* ↑ Daugavpils pilsētas plāns mērogā 1:7 500. LR Valsts zemes dienests. Dienvidlatgales reģionālā nodaļa, p. 3.
* ↑ Петровский, Юрий. «Даугавпилсский кафедральный собор Святых благоверных князей Бориса и Глеба отмечает свое 100-летие» (en rus). Arxivat de l'original el 2012-03-23. [Consulta: 28 juliol 2010].
* ↑ Smirnov, Daniel «Железный храм: внутри благодать» (en rus). Chas Daily, 30-09-2003. Arxivat de l'original el 2011-07-16 [Consulta: 5 gener 2015].
# Félix Pérez Garrido

Félix Pérez Garrido (Jaén, 1918 va ser un polític i militar espanyol. Es va afiliar al Partit Comunista d'Espanya (PCE) en 1935.
Després de l'esclat de la Guerra civil es va enrolar en l'Exèrcit Popular de la República, arribant a exercir com a cap d'Estat Major de la 24a Brigada Mixta. Al final de la contesa es va exiliar a la Unió Soviètica, on treballaria en una fàbrica de Khàrkiv. Durant la Segona Guerra Mundial es va allistar com a voluntari a l'Exèrcit Roig, i fou condecorat amb l'Orde de la Guerra Patriòtica per les seves accions.
Posteriorment tornaria a Espanya. En les eleccions de 1977 va formar part de la candidatura del PCE per la circumscripció de Jaén.

## Referències

* 1 2 Encinas Moral, 2008, p. 469.
* ↑ Engel, 1999, p. 39.
* ↑ Alzines Moral, 2008, p. 469-470.
* ↑ Alzines Moral, 2008, p. 470.
* ↑ Martínez López i Cruz Artacho, 2003, p. 191.

## Bibliografia

* Encinas Moral, Ángel Luis. Fuentes históricas para el estudio de la emigración española a la U.R.S.S. (1936-2007). Madrid: Exterior XXI, 2008.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. ISBN 84-922644-7-0.
* Martínez López, David. Protesta obrera y sindicalismo en una región "idíl·lica". Universidad de Jaén, 2003.
# Enric de Valenciennes

Enric de Valenciennes va ser un historiador i cronista franc (Comtat d'Hainaut) del segle xiii que va arribar a Constantinoble amb la Quarta Croada. Pertanyia al clergat, fou possiblement escrivà i és la font fonamental per conèixer els successos que van tenir lloc en la Constantinoble ocupada pels Llatins sobretot en el període de maig de 1208 a juliol de 1209. A més continuà les històries de Godofreu I de Villehardouin.
La seva obra més coneguda és Histoire de l'empereur Henri de Constantinople (en català Història de l'Emperador Enric de Constantinoble). En ella narra les vicissituds del regnat d'Enric de Flandes (1206-1216), que va ascendir al tron en morir Balduí I, que va morir en Veliko Tàrnovo després de ser capturat en Adrianòpolis en 1205 lluitant contra una aliança romanobúlgara.
Enric de Valenciennes és una font de primer ordre per estudiar els successos esdevinguts entre maig de 1208 i juliol de 1209 tals com:
* Les relacions i rivalitats entre els senyors llatins (coneguda o denominada com la Guerra dels Lombards).
* Les lluites entre valacos i cumans.
* La intervenció en els problemes successoris a Bulgària.
* Els assumptes sobre el Despotad de l'Epir i les aproximacions diplomàtiques dels llatins a dita estada.
* Sobre l'Imperi de Nicea proporcionant dades sobre l'aliança dels Comnens de Trebisonda contra Teodor I Làscaris a causa de la qual Nicea va haver d'abandonar el lloc de Heraclea en el Pont.

## Referències

* Jugement de Nostre Seigneur, ~1200
* Histoire de l'empereur Henri de Constantinople, ~1210
* Lai d'Aristote

## Bibliografia

* Enric de Valenciennes. Histoire de l'empereur Henri de Constantinople, LONGNON, Jean. Paris, Geuthner, 1948. (Documents relatifs à l'histoire Croisades, II.), editats per la L'Académie donis Inscriptions et Belles-Lettres II,
* KARAGIANNOPOULOS, I., WEISS, G., GÜNTER, I. Quellenkunde zur Geschichte von Byzanz (324-1453). Zweiter Halbband. Harrassowitz, 1982