OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Girafa massai

La girafa massai (Giraffa tippelskirchi) és una espècie d'artiodàctil de la família dels giràfids. Viu a Kenya, Tanzània i Zàmbia. Juntament amb la girafa meridional (G. giraffa) i la girafa reticulada (G. reticulata), és una de les tres antigues subespècies de girafa (G. camelopardalis) que el 2016 foren elevades a la categoria d'espècie. N'hi ha aproximadament 32.550 individus salvatges.

## Referències

* ↑ «Multi-locus Analyses Reveal Four Giraffe Species Instead of One» (en anglès). Current Biology, 26, 2016. DOI: 10.1016/j.cub.2016.07.036.
* ↑ Brown, David M.; Brenneman, Rick A.; Koepfli, Klaus-Peter; Pollinger, John P.; Milá, Borja; Georgiadis, Nicholas J.; Louis, Edward E.; Grether, Gregory F.; Jacobs, David K. «Extensive population genetic structure in the giraffe» (en anglès). BMC Biology, 5, 01-01-2007, pàg. 57. DOI: 10.1186/1741-7007-5-57. ISSN: 1741-7007. PMC: 2254591. PMID: 18154651.
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Josep Bonafont

Josep Bonafont (El Soler, Rosselló, 1854 - Illa, Rosselló, 1935) fou un sacerdot i poeta nord-català, conegut pel pseudònim de lo Pastorellet de la Vall d'Arles. Exercí de capellà a Illa durant trenta-un anys. Fou un dels promotors i pilars de la Renaixença catalana al Rosselló gràcies a la difusió que donà de l'obra d'Antoni Jofre Les bruixes de Carançà i per la seva pròpia creació literària. Difongué les seves composicions en les revistes rosselloneses del seu temps i sobretot a la Revue Catalane.
Entre les seves obres destaca particularment Garbera catalana el 1884, Ais el 1887 i Ais i albades el 1914. Fou fundador de la Société d'Etudes Catalanes i de la Colla del Rosselló. Esdevingué autor i especialista dels Goigs. La seva autoritat moral i la seva bonhomia li permeteren d'esdevenir Majoral del felibritge quan es creà la Mantenidoria catalana el 1910. Hom el considera el mestre de Josep Sebastià Pons. D'ell s'esmenten les següents paraules:
| « | Volem que lo nostre crit sia un toc de sometent que desperte la fe, les costums, les festes i la poètica història de la nostra terra. Volem mostrar als rossellonesos que la llengua que parlen és una de les més guapes del món; que és Déu que l'ha feta exprés pel nostre país, que l'ha agradabilissimament agermanada ab lo nostra boca, ab lo color del cel i del sol, ab lo nostre vi que eIs àngels hi canten, ab los aires tebis i embalsamats que ens petonegen, ab les flors que hermosegen les nostres regalades hortes, ab lo bram dels còrrecs, ab les aigües que murmullegen i descabdellen llurs bombolletes de plata, ab la calor del Vallespir i la fresca de la Cerdanya, ab tot lo que hem de dir i ab tot lo que hem de fer. | » |
| — Perpinyà, missa de la Santa Estela, 1910 |||

## Obres

* Garbera catalana (1884)
* Ais (1887)
* Ais i albades (1914),
* Los goigs (1907), estudi
* Pastoral de mossèn Bonafont (1923). Fou interpretada per nins del catecisme fins al 1956, i després per l'Estudiantina d'Illa. Josep Bonafont correspongué amb Frederic Mistral i s'inspirà de les pastorals (mena de pessebres vivents) provençals.

## Referències

* ↑ Revue catalane 1910

## Enllaços externs

* Lo Pastorellet de la Vall d'Arles (Josep Bonafont) en el centcinquantenari del seu naixement. Nota proemial i tria de poemes d'Ais (1887) i Ais i albades (1914). Edició a cura d'Enric Prat i Pep VIla
# Haskalà

L'Haskalà o il·lustració jueva (en hebreu: השכלה, "il·lustració, "educació", de sekhel, "intel·lecte", "ment") va ser un moviment filosòfic i reivindicatiu del jueus europeus els segles XVIII i xix. Defensava l'adopció de les valors de la Il·lustració, advocant per una millor integració dels jueus dins la societat europea i una major educació en estudis seculars, l'idioma hebreu i la història dels jueus. En aquest sentit, va marcar l'inici d'un major compromís dels jueus europeus amb el món secular, donant peu als primers moviments polítics jueus de la modernitat i la lluita per l'emancipació jueva. La divisió moderna de la comunitat asquenazita en diferents moviments religiosos o denominacions, especialment als EUA i Europa, va començar històricament com a reacció a l'Haskalà.
L'"Haskalà primerenca" va néixer en diferents llocs d'Europa, com Galítsia, prop de Lviv (Ucraïna), a la regió històrica de Podíl·lia (Ucraïna) o al voltant de Xklow (Belarús), principalment a la segona meitat del segle xvii. L'anomenada "Haskalà de Berlín", que es nodrí de les bases assentades per la primerenca, va néixer més tard (a partir del 1780) a Alemanya, on es desenvolupà fonamentalment al voltant de la figura de Moisès Mendelssohn (1729–1786), màxim exponent de la filosofia jueva a l'edat moderna, però també a les figures d'Aaron Halle-Wolfssohn (1754–1835) i Josef Perl (1773–1839). Els defensors d'aquest corrent s'anomenaven els maskilim (משכילים, els "il·lustrats").

## Fonts

* 1 2 Entrada per "Haskalah" a The Yivo Encyclopedia of Jews in Eastern Europe (en anglès). Consultat el 9 de novembre del 2011.
* Dubnow, Simon; Lewin, Boleslao. Manual de la Historia Judía (en castellà). Buenos Aires: Sigal, 1977, pp 555/562.
* «Haskalà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Entrada per "Haskalah" a The Yivo Encyclopedia of Jews in Eastern Europe (en anglès).
# Cailey Fleming

Cailey Fleming (Picayune, 28 de març de 2007) nom artístic de Cailey Presley Fleming és una actriu estatunidenca. És coneguda pel seu paper de Judith Grimes en la sèrie de televisió de terror AMC The Walking Dead (2018-2022).

## Biografia

Fleming va néixer a Picayune, Mississipi. A l'edat de 8 anys, va començar a actuar professionalment, cridant l'atenció per primera vegada a Star Wars episodi VII: El despertar de la força, interpretant a una jove Rey. Fleming va començar a interpretar a Judith Grimes a The Walking Dead durant la temporada 9 i es va convertir en una sèrie regular a partir de la temporada deu. Va aparèixer breument en el quart episodi de Loki com la jove Sylvie.

## Filmografia
### Cinema

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2015 | Star Wars: El despertar de la força | Rey de jove | |
| 2016 | El llibre de l’amor | Jove Millie | |
| 2017 | Resposta armada | Danielle | |
| 2017 | Desolació | Gràcia | |
| 2018 | Supercon | Nena | |
| 2018 | Passeu el cursor per sobre | Greta Dunn | |
| 2018 | Menta | Carly North | |
| 2019 | Star Wars: The Rise of Skywalker | Rey de jove | Arxiu d'imatges |
| 2024 | IF | Bea | |

### Televisió

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2015 | Un Mississipi | Tig jove | Episodi: "Pilot" |
| 2016 | Memòria | Obee | Curtmetratge de televisió |
| 2017 | Predicador | Susie | Episodi: "El final del camí" |
| 2017 | Coses millors | Tristesa | 4 episodis |
| 2018–2022 | The Walking Dead | Judith Grimes | 33 episodis |
| 2019 | Creepshow | Evie | Episodi: "La casa del cap" |
| 2021 | Loki | La jove Sylvie | Episodi: "L'esdeveniment del nexe" |
| 2024 | The Walking Dead: The Ones Who Live | Judith Grimes | Episodi: 1x06 |

## Referències

* ↑ Favre, Cassandra. «Dreams of Stardom: Picayune native appears in blockbuster film». Picayune Item, 23-12-2015. [Consulta: 20 febrer 2016].
* ↑ Wigler, Josh. «How 'The Walking Dead' Used Andrew Lincoln's Exit to Establish a "New Beginning"». The Hollywood Reporter, 04-11-2018. [Consulta: 9 octubre 2019].
* ↑ Lee, Jess. «The Walking Dead season 10 promotes seven stars to series regulars». Digital Spy, 19-09-2019. [Consulta: 20 setembre 2019].
# Castell de Falgars

El Castell de Falgars és un puig de 977 metres, el turó més oriental de la serra del Mont (982 m), que es troba al municipi de Beuda (Garrotxa), prop del monestir de Sant Llorenç de Sous, en el límit dels municipis d'Albanyà i Beuda. En el cim es troba una torre romana, coneguda com a Torre del Puig de Far, Torre del Far o Castellot de Falgars, en una situació privilegiada com a talaia sobre l'Empordà, la badia de Roses, la vall del Fluvià, el Pla de l'Estany, així com sobre la zona més oriental dels Pirineus.

## Arquitectura

El Castell de Falgars està constituït per dues unitats bàsiques: la torre pròpiament dita, cilíndrica, i la plataforma que se li adossa, de planta rectangular i orientada al sud. La torre és de planta circular amb un diàmetre interior de 4,65 metres i amb un gruix de parets d'1,90 metres. Les parets assoleixen una alçada màxima de 4,80 m en el sector meridional i uns 50 cm en el costat més enrunat. Està construïda en la part baixa amb grans carreus mal treballats la part superior amb blocs de pedra més menuts i millor treballats, i alguns d'ells mostren un encoixinat molt barroer. Adossada a la torre en l'angle sud-oest, es documenta una plataforma de planta rectangular de la qual només es conserva la planta i dues filades de blocs irregulars en l'angle sud-oest.
Per la tècnica constructiva emprada, molt similar a la de la Neàpolis d'Empúries, es creu que aquesta torre va ser construïda pels romans en els segles II-I aC.

## Funció

Sembla que la seva funció principal estava vinculada a les tasques de control regional, de vigilància de l'explotació del territori i de les seves vies de comunicació. S'observa la posició preeminent de la torre de Falgars en relació al tram inicial de la via de Capsacosta –sobretot de la branca nord de Iuncaria a Crespià–, i la seva importància en relació a les zones minaires del Pre-Pirineu i Pirineu i, sobretot, la confluència d'aquest camí amb la Via Augusta així com amb el camí d'Empúries i amb els passos d'entrada a la península Ibèrica a través de les zones més orientals dels Pirineus.

## Referències

* 1 2 Pérez i Garcia, Víctor Lluís «La problemàtica de les torres de guaita romanes a l'àmbit del Conventus Tarraconensis». Butlletí Arqueològic, V, 33, 2011, pàg. 25-79. ISSN: 1695-5862.
* 1 2 «Puig del Far - Castell de Falgars». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 setembre 2013].
# Didanu

Didanu (accadi: 𒁲𒁕𒀀𒉡, Di-da-a-nu) va ser un rei d'Assíria, un dels 17 reis que es relacionen a la Llista dels reis d'Assíria durant el Primer període. La Crònica mesopotàmica diu que aquests primers reis «vivien en tendes» i, per tant, eren nòmades.
Didanu segurament era el cap d'una tribu semítica. Alguns autors l'identifiquen amb Dadan, que apareix al Gènesi, on es diu que era net d'Abraham. El segueix a la Llista Khanu o Hanu. Com que la Llista dels reis no indica cap parentiu entre els 15 primers, s'ha pensat que potser eren els caps de tribus que després es van unir per fundar Assíria.

## Referències

* 1 2 Glassner, Jean-Jacques. Mesopotamian chronicles. Atlanta: Society of Biblical Literature, 2004, p. 137. ISBN 1589830903.
* ↑ Gènesi, XXV, 3

## Bibliografia

* Assyria, per Sebastian Münster, a Google Llibres
# Perles de Baily

Les perles de Baily són una cadena de punts brillants de llum que apareixen al voltant de la Lluna en els moments anteriors i posteriors a un eclipsi solar total. La causa és la llum solar que brilla a través de les muntanyes lunars.
S'anomena així en honor de Francis Baily, que va proveir una descripció acurada del fenomen per primera vegada el 1836.
El fenomen de les perles de Baily es pot veure durant la seqüència prèvia als capítols de la sèrie Herois.

## Referències

* ↑ Littmann, Mark; Willcox, Ken; Espenak, Fred. Totality - Eclipses of the Sun. Oxford University press, 1999, p. 65–66. ISBN 0195131797.
# 292
## Esdeveniments

* Alexandria (Egipte): En sufocar les revoltes del país, l'emperador romà Dioclecià ordena la crema de llibres de ciència.
* Roma: Constanci Clor es veu obligat a repudiar la seva dona, Helena de Constantinoble, per esdevenir cèsar.
* Pèrsia: Els nobles deposen Bahram III i coronen el seu oncle Narsès en el tron sassànida.
* Tikal (Guatemala): Es realitzen les primeres inscripcions amb calendari de compte llarg autènticament maies en el que avui es coneix com a l'Estela 29.

## Naixements

* Tebes (Egipte): Sant Pacomi de Tabenna, monjo fundador del monaquisme cenobitic. (m. 348)
# Rabat (Malta)

Rabat és un poble de Malta situat al centre de l'illa, al costat de Mdina. En el cens de 2005 tenia 11462 habitants i una superfície de 26,6. La ciutat és coneguda per haver estat lloc on va residir Sant Pau a qui, juntament amb Santa Àgata, estan dedicades les catacumbes que hi ha per sota la ciutat. La pel·lícula Múnic de Steven Spielberg va ser rodada pels carrers d'aquesta localitat.

## Catacumbes de Santa Àgata

Les catacumbes de Santa Àgata consisteixen, igual que les altres catacumbes, en llargs passadissos estrets amb tombes a cada costat. Algunes de les tombes estan decorades amb relleus i frescos. Té una extensió de 4.100 m² i daten del s. II i III dC. Hi ha més de mig miler de tombes de diversos tipus, la majoria dels nens. Hi ha seccions per pagans, jueus i cristians.
La major part de les tombes es van utilitzar per a enterrar dues persones, però n'hi ha que tenen enterrades fins a cinc persones.
A cada tomba hi ha una cavitat semicircular on es recolza el cap del mort. Aquestes cavitats indiquen quantes persones van ser enterrades en cada tomba.
Una altra característica interessant en les catacumbes de Malta és la Taula Àgape, probablement utilitzat com una taula per al menjar de comiat final. Aquesta és una taula rodona excavat a la roca viva uns 60 cm o més per sobre del nivell del sòl. La part superior plana està envoltada amb una vora d'uns 6 cm d'ample i 3 cm d'alt amb un petita secció tallada a la part davantera. Probablement això servia per netejar i rentar la taula quan el menjar s'havia acabat.
Molt sovint, es poden veure molts petits nínxols tallats en les parets laterals. Aquests s'utilitzaven contenir un llum d'oli per a il·luminar la zona. Molts nínxols encara tenen les marques de sutge.
Dues de les tombes de les Catacumbes de Santa Àgata estan decorades amb pintures murals. A la paret prop del cap d'una d'aquestes tombes, hi ha una inscripció en grec que diu "Abans de les calendes de setembre, Leonias va ser enterrat aquí". Aquesta inscripció s'ha deteriorat al llarg dels anys, i és difícil de llegir.
Una de les cambres sembla Sancta Sanctorum i té un radi de 2,75m. A un costat hi ha l'altar d'aquesta capella primitiva. Està decorat amb un fresc segle iii.

## Referències

* ↑ Fr. V. Camilleri. «St. Agatha's Crypt, Catacombs & Museum» (en anglès). The Missionary Society of St. Paul (MSSP).

## Enllaços externs

* www.rabatmalta.lc.gov.mt Arxivat 2017-03-18 a Wayback Machine.
# Difros

Difros (en grec Δίφρος) era, a l'Antiga Grècia, un tamboret sense respatller i amb quatre potes. Era fàcilment transportable i, per tant, d'ús comú.
Les primeres representacions de difros es troben a la ceràmica del període geomètric.
Els déus apareixen asseguts en difros en el fris oriental del Partenó. Les dones els usaven a la seva casa (oikos).
El difros plegable es denominava δίφρος ὀκλαδίας, diphros okladias, com el de la imatge.

## Bibliografia

* Rolf Hurschmann: Diphros, en Pauly-Wissowa, imatge 3, 1978, p. 682
* Gisela M. A. Richter., A handbook of Greek art (1989). Phaidon Press Ltd. ISBN 9780714824963 (anglès)
* Hesperia by American School of Classical Studies at Athens (anglès)
* A. Whitham, Furniture of Ancient Greek (anglès)
# René Barande

René Barande (Illa 1892 - Perpinyà, 29 de març del 1976) va ser pedagog i, sobretot, un gravador sobre fusta d'anomenada.

## Biografia

Començà la seva carrera com a professor el 1920. Es dedicà al gravat xilogràfic, o gravat sobre fusta, que li donà un gran prestigi. Encara que fou autor de gran nombre d'il·lustracions per a revistes i llibres (entre els anys 1943 i 1971 tingué una llarga col·laboració com a il·lustrador de la revista nord-catalana La Tramontane), s'especialitzà en la realització d'exlibris, que li encomanaren bibliòfils d'arreu del món.

## Bibliografia

* Ex-libris de René Barande Braga: A Arte do Ex-libris, 1960 (extret de la revista del mateix títol 5 (7), p. 145-148)
* Maurice Iché Un Xylographe illois de réputation mondiale: René Barande, article a Cahiers des Amis du Vieil Ille 33 (1971)
* Charles Bauby Ex-libris roussillonnais, article a Tramontane 293 (1947)

## Enllaços externs

* Breus notes biogràfiques i comentari del seu dibuix dedicat al passeig dels Plàtans (Promenade des Platanes) de Perpinyà (francès)
** Gravat del passeig dels Plàtans
# Ricotta

Ricotta (en sicilià: ricotta) o Noratja Siciliana és un tipus de formatge originari de Sicília i tradicional de Basilicata, Sardenya, Campània, Pulla, Calàbria, Friül, Llombardia i Piemont fet del xerigot o sèrum de la llet d'ovelles, vaques i altres mamífers. La ricotta (aquesta paraula literalment significa recuit) fa servir el xerigot, que és un líquid límpid, amb poc greix, subproducte de la fabricació del formatge.
Quan es fa el formatge gran part de la proteïna de la llet es treu però en queda una part principalment en forma d'albúmina. Aquesta proteïna romanent es pot recollir si es fa que el xerigot sigui més àcid a través d'una fermentació addicional (deixant-lo de 12 a 24 hores a la temperatura normal ambient). Aleshores el xerigot fermentat és escalfat fins a quasi el punt d'ebullició. Així la proteïna precipita formant una fina massa quallada que una vegada refredada se separa passant-la per una tela fina. La quallada després del drenatge és la ricotta, un formatge de sèrum de llet.
La ricotta és un formatge de tipus fresc (oposat als formatges curats) granulós i cremós, de gust lleugerament dolç i amb un 13% de greix (varia del 8% en la de llet de vaca al 24% en la de llet ovina). Des del punt de vista energètic, varia entre les 130 i les 240 calories per 100 grams. En estat fresc és un producte altament moridor. A Itàlia no està classificat com un formatge sinó com un producte lacti.

## Usos culinaris

Com el formatge mascarpone la ricotta és molt popular en les postres italianes i en galetes. En els restaurants italians sovint se serveix la ricotta amb condiments, com sucre, canyella, aiguanaf i de vegades xocolata. La ricotta es fa servir molt en pasta, calzoni, pizza, manicotti, lasanya i raviolis. També pot substituir la maionesa.

## Variants

La ricotta tradicional es fa amb xerigot de la llet d'ovelles, vaques, cabres i búfales mentre que la d'Amèrica es fa gairebé sempre amb llet de vaca i té una textura diferent. Hi ha ricottes salades, cuites al forn i fumades.

## Notes

* ↑ Jenkins, Steven. Steven Jenkins Cheese Primer. Nova York: Workman Publishing Company, 1996, p. 214–215. ISBN 0-89480-762-5.
* ↑ Tyler Herbst, Sharon. The New Food Lover's Companion. Hauppauge, NY: Barron's Educational Series, 2001, p. 516. ISBN 0-7641-1258-9.

## Enllaços externs

* Com fer ricotta - Il·lustrat pas per pas. Arxivat 2010-03-14 a Wayback Machine.
* Ingredients, informació nutricional. Arxivat 2010-03-16 a Wayback Machine.
* Fent ricotta a casa, il·lustrada. Arxivat 2011-05-10 a Wayback Machine.
* Receptes amb ricotta - about.com Arxivat 2008-04-29 a Wayback Machine..
# 249
## Esdeveniments

* Mèsia: Dèci és proclamat emperador romà per les seves tropes.
* Verona (Itàlia): Les legions de Dèci i Felip l'Àrab s'enfronten en batalla amb el resultat de la victòria del primer i la mort del segon.
* Roma: El Senat confirma Dèci com a emperador.
* Osroene (Mesopotàmia): Els romans culminen la seva annexió a l'Imperi, convertint el regne en província.

## Necrològiques

* Verona (Itàlia): Felip l'Àrab, emperador romà, en la batalla per rebutjar Dèci.
* Roma: Marc Juli Filip, fill de Felip l'Àrab, assassinat pels pretorians en conèixer-se la mort del seu pare.
* Alexandria (Egipte): Santa Apol·lònia, màrtir.
# L'Óssol

L'Óssol (o Òssol, acceptable segons l'IEC) és una masia de Granera (Moianès). Com d'altres topònims catalans, s'ha escrit, tradicionalment, de manera prenormativa: Ossul (també Óssul i Òssul) o Osul, principalment. Està documentada des del segle XV (concretament, des de l'any 1497) i és una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

Està situada a 742,4 metres d'altitud, dalt d'un turonet, al sud-est del Barri del Castell, en un rodal format per les masies de Coronell (oest), la Païssa i el Clapers (sud-est), la Riera (nord) i Tantinyà (nord-est). S'hi accedeix des de la masia de la Riera, des de la qual surt cap al sud una pista rural en bon estat que en quasi 650 metres mena a la masia de l'Óssol. El primer tram d'aquest camí, fins a prop de l'Óssol, discorre pel marge esquerre del torrent de la Riera.

## Descripció

De composició asimètrica, el parament és treballat amb grans carreus de pedra disposada irregularment a un costat de l'edifici, mentre que la resta està feta de maçoneria. L'accés a la casa es realitza a través de dues rampes, el portal, reconstruït, conserva les pedres laterals. Al costat dret sembla haver existit una torre de defensa, ja que conserva 8 espitlleres disposades simètricament. A la part davantera del mas i al costat esquerre també es poden veure espitlleres. La part posterior té uns petits annexos que fan alhora de contraforts. Es conserven dues finestres, una amb llinda plana i l'altre amb llinda d'una sola peça en arc de mig punt. A la part posterior hi ha una petita era. Degut a aquestes característiques podríem parlar d'una masia fortificada, ja que es troba en un lloc privilegiat. Es poden veure Tantinyà, Puigdomènech, Salomó i el poble de Granera.

## Galeria d'imatges

* Cartell de l'Óssol
* Fita de l'Óssol
* L'Óssol, respecte del terme de Granera

## Bibliografia

* Garcia-Pey, Enric. Granera: recull toponomàstic. Barcelona: Institut Cartogràfic de Catalunya - Societat d'Onomàstica, 2004 (Col·lecció "Monografies", 26). ISBN 978-84-393-6526-8.
* Rodríguez Lara, José Luis. «Granera». A: Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009 (Col·lecció "Camí Ral", 30). ISBN 978-84-232-0735-0.

## Referències

* ↑ «L'Óssol». Mapes de Patrimoni Cultural. Oficina de Patrimoni Cultural de la Diputació de Barcelona. [Consulta: 3 novembre 2020].
* 1 2 3 «L'Óssol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
# Vezzano Ligure

Vezzano Ligure (en lígur: Vessan, localment: V'zan) és un comune (municipi) de la província de La Spezia, a la regió italiana de la Ligúria, situat uns 80 km al sud-est de Gènova i uns 7 km al nord-est de La Spezia.
Vezzano Ligure limita amb els següents municipis: Arcola, Bolano, Follo, La Spezia, Santo Stefano di Magra i Sarzana.

## Llocs d'interès

* Església de Nostra Signora del Soccorso (segle xviii)
* Església romànica de Santa Maria Assunta (segle xii)
* Església parroquial de San Sebastiano i Santa Maria Assunta (segle XVII)
* Torre pentagonal (segle xiii)
* Restes del castell de Vezzano Superiore

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució de Vezzano Ligure entre 1861 i 2001
* Font: ISTAT - elaboració gràfica de Viquipèdia

## Economia

L'agricultura és de secà: s'hi produeix vi i oli d'oliva. També hi ha turisme i companyies de serveis que treballen per al port intermodal de La Spezia.

## Transport

Vezzano Ligure té una estació de tren de les línies Gènova-Roma i Parma-La Spezia, que es troba fora del nucli antic.
L'autopista més propera és l'A15, amb una sortida en direcció oest i una entrada en direcció est entre Santo Stefano i La Spezia.

## Enllaços externs

* Web oficial del comune (italià)