OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Larvik Turn & Idrettsforening

El Larvik Turn & Idrettsforening és un club esportiu noruec de la ciutat de Larvik. Té seccions de futbol, handbol, atletisme, lluita, i gimnàstica.

## Història

El club va ser fundat l'any 1865, mentre que la secció de futbol començà el 1906. Aquesta secció destacà durant els anys cinquanta, en els quals guanyà tres lligues nacionals. També jugà una final de copa el 1956, perdent 2-1 davant Skeid. Jugà a primera divisió entre 1937-1948 i 1952-1962. També ho ha fet a segona, tercera i quarta categoria. Alguns futbolistes internacionals del club han estat Gunnar Thoresen, Hallvar Thoresen, Tom Sundby i Gunnar Halle.
En atletisme destacà Lars Martin Kaupang, qui ostentà el rècord noruec d'atletisme de 1500 metres entre el 30 de juny de 1976 i el 29 d'abril de 2012 amb un temps de 3:37.4 minuts.

## Palmarès

* Lliga noruega de futbol:
** 1953, 1955, 1956

## Referències

* ↑ «Tabell 3. divisjon, avdeling 5 2011» (en noruec). nifs.no. A-pressen.
* ↑ «Norway - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ Norwegian clubs' divisional movements RSSSF (anglès)

## Enllaços externs

* Web oficial (noruec)
# Afidoïdeus

Els afidoïdeus (Aphidoidea) són una superfamília d'insectes hemípters del subordre dels esternorrincs, que inclou els populars pugons. Són de mida peita i s'alimenten xuclant la saba de les plantes, perjudicant-les greument i essent vectors de virus de les plantes.
Són un grup amb un gran èxit biològic. Inclou 10 famílies i 4.400 espècies conegudes, 250 de les quals són plagues agrícoles i forestals. La seva mida varia entre d'un a deu mil·límetres.

## Reproducció

Algunes espècies d'afidoïdeus tenen complexes i poc corrents adaptacions reproductives entre les quals s'inclouen tenir a la vegada reproducció sexual i reproducció asexual.
Molts afidoïdeus tenen partenogènesi cíclica i viviparisme. A la primavera i l'estiu pràcticament només hi ha femelles, els ous passen l'hivern són de les anomenades femelles fundadores. A la tardor té lloc la reproducció sexual ovípara segurament causada pels canvis en el fotoperíode i la temperatura i la davallada en les fonts d'aliment.

## Enemics naturals

Entre els seus enemics naturals es troben coleòpters (marietes), dípters (sírfids), vespes paràsites (Aphidoletes aphidimyza), aranyes cranc (tomisoïdeus) neuròpters (crisòpids), i fongs entomopatògens com Lecanicillium lecanii i els Entomophthorales.

## Distribució

Cosmopolita però especialment en zones temperades. Poden migrar a grans distàncies principalment transportat pel vent. Per exemple el pugó de l'enciam (Nasonovia ribisnigri) es creu que ha passat de Nova Zelanda a Tasmània d'aquesta manera. Els pugons es dispersen també per transport humà de plantes infestades.

## Relació amb fil·loxera i adèlgids

Afidoïdeus, adèlgids i fil·loxèrids estan estretament relacionats i s'ubiquen ja sigui en la superfamília Aphidoidea (Blackman i Eastop, 1994) o en dos superfamílies (Phylloxeroidea i Aphidoidea).

## Referències

* ↑ (McGavin, George C. Bugs of the World. Facts on File, 1993, p. 86. )
* 1 2 Bugs of the World, George C. McGavin, Facts on File, 1993, ISBN 0816027374
* ↑ Piper, Ross. Extraordinary Animals: An Encyclopedia of Curious and Unusual Animals. Greenwood Press, 2007, p. 6–9. ISBN 978–0–313–33922–6.
* ↑ About 10% of aphid species produce generations that alternate between woody and herbaceous plants (page 87 of Bugs of the World, George C. McGavin, Facts on File, 1993).
* ↑ Photo de tomisoïdeu menjant Aphis asclepiadis, Anurag Agrawal, Phytophagy Laboratory, Department of Ecology and Evolutionary Biology and Department of Entomology at Cornell University.
* ↑ Courtney, Pip. «Scientist battles lettuce aphid». Landline, Australian Broadcasting Corporation, 30-10-2005. [Consulta: 1r gener 2007].
* ↑ Aphid Ecology - An optimization approach, Second Edition, A.F.G. Dixon, Springer; 2nd ed. edition (1997), ISBN 0412741806
* Monograph of the British Aphides, Volumes I-IV, George Bowdler Buckton, Ray Society, 1876-1883.
# Joan Redó (músic)

Joan Redó (Vinaròs, segle XIX - Vinaròs, 1931) va ser un compositor, cantor i escriptor valencià.

## Biografia

Joan Redó Guimerà va néixer a Vinaròs a finals del s. XIX i ben aviat va començar els estudis eclesiàstics al seminari de Tortosa, com a alumne del col·legi de Sant Josep. Allà també es va iniciar en el cant i la composició i va formar part de la capella de música de l'escola. A més, va fundar i dirigir diversos orfeons amb alumnes i companys seus.
Per tal de poder ampliar els seus coneixements musicals, Redó es va traslladar a València, on va formar part com a cantor de la capella del col·legi de Corpus Christi.
Quan va tornar a Tortosa va treballar com a salmista al cor de la catedral durant un breu període. Aquesta ocupació, però, va ser provisional, ja que havia opositat pel càrrec de sotsantre (càrrec episcopal que antigament dirigia el cor d'una catedral o col·legiata) a la Catedral de Zamora i l'any 1889 en va ser nomenat.
Tan sols dos anys més tard va tornar a opositar i el 1891 va passar a treballar de sotscabistol a la catedral de Toledo, càrrec que va ocupar fins al 10 de febrer de 1897, any en què va tornar a València.
Això no obstant, aviat va emprendre un altre viatge, aquest cop a Oviedo, on, a petició del bisbe Juan Bautista Luis y Pérez, que havia sol·licitat la seva companyia, va ser nomenat canonge de la catedral.
Durant tots aquests anys d'intensa activitat, Redó també va participar activament en qüestions polítiques i, a banda de desenvolupar una carrera de renom com a compositor i cantor, també va escriure prosa.

## Referències

* ↑ «Sotscabistol». [Consulta: 6 gener 2022].
* ↑ Ripollés Pérez, Vicente. Músicos Castellonenses. Castelló: Establecimiento Tipográfico de J. Armengol, 1935, p. 182-183.
# L'Ermità de Cabrenç

Emili Boix o Émile Théodore Boix dit L'Ermita (o ermità) de Cabrenys (o Cabrenç) (Illa, 1862 — Illa, 1922) fou un poeta nord-català i metge a París. Cosí de Jacques de Noëll. Se li concedí la medalla d'or de l'internat quan era intern de 4t any a Saint-Antoine i obtingué una beca i la possibilitat de cursar un cinquè any d'internat. S'establí un temps a París, on fundà el grup català Canigó. Membre fundador de la Société agricole, scientifique et littéraire des Pyrénées-Orientales i de la Société d'études catalanes (1906), col·laborà activament a la Revue Catalane, on publicà la major part dels seus poemes; en alguns prengué posicions xovinistes franceses contra Alemanya durant la Primera Guerra Mundial.

## Obra científica

* Aphasie motrice pure, avec lésion circonscrite, par MM. Gilbert Ballet et Émile Boix, 1893.
* De la paralysie faciale périphérique précoce dans la période secondaire de la syphilis, 1894.
* Le foie des dyspeptiques: et en particulier la cirrhose par auto-intoxication d'origine gastro-intestinale : étude clinique, anatomo-pathologique, pathologique et expérimentale par le Docteur Emile Boix, Asselin et Houzeau, París, 1895.
* Sur un cas de diplégie faciale totale d'origine artérielle, par le Dr Labadie-Lagrave, 1896.
* Nature et pathogénie de l'ictère grave..., París, Asselin et Houzeau, 1896.
* Maladies du coeur : médicaments cardiaques et vasculaires, hygiène du cardiaque, asystolie, endocardites, lésions valvulaires, myocardites, hypertrophie du coeur, dilatation du coeur, péricardites, papitations, tachycardies, bradycardies, syncope, París, J. Rueff, 1900.
* Maladies des vaisseaux : artérites, artérites aiguës, cardio-sclérose et artério-sclérose, angine de poitrine, París, J. Rueff, 1900.
* Les maladies du foie, París, imp. Piglet, 1899 i imp. Veuve Albouy, 1901.
Com a editor científic:
* Traité de médecine, Tome VI, [Maladies du nez et du larynx] / publ. sota la dir. de Bouchard..., Brissaud,... 2a edició, París, Masson, 1901.

## Obra literària

* Així sigui (1910), poema sobre el costumari català
* Visca Rosselló! (1910), cantata en honor del monument "Muntanyes regalades" de Raimon Sudre, a Perpinyà, el de 5 juny de 1910, musicada pels rossellonesos Simon Siné i Gabriel Parés, i executada per les Sociétés Chorales de Perpinyà i la Musique de la Garde Républicaine
* L'àvia (1910), poema sus la tradició catalana en avinentesa de la inauguració de l'estàtua de Gustave Violet a la sala dels casaments de la Casa de la Vila de Perpinyà
* Pirineu d'Orient (vers 1911), poema en ocasió d'un parlament al senyor ministre Juli Pams en una dinada de rossellonesos de París
* L'àliga blanca (1915), poema al·legòric contra l'imperi Alemany
* Els goigs dels ous (191?)
* Vent perdut (1933, octubre), in Suplemento literario de „El autonomista“, pàg. 46
* Parlament an el general Jofre (1914), amb motiu d'enhorabona i alabança al company i amic el general Joffre, en una dinada de rossellonesos de París, l'any 1912

## Referències

* ↑ «L'Ermità de Cabrenç». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Couëron

Couëron (en bretó Koeron) és un municipi francès, situat a la regió de país del Loira, al departament de Loira Atlàntic, que històricament ha format part de la Bretanya. L'any 2006 tenia 18.657 habitants. Limita amb els municipis de Saint-Étienne-de-Montluc, Sautron, Saint-Herblain, Indre, Saint-Jean-de-Boiseau i Le Pellerin.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 11.641 | 12.276 | 13.273 | 14.113 | 16.319 | 17.808 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes ||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1790-1791 | Charles Leray | |
| 1791-1793 | Jean Rouaud | |
| 1793-1797 | Charles Leray | |
| 1795-1797 | Jean-César Martin-Daviais (agent municipal) | |
| 1797-1797 | Louis Charles (agent municipal) | |
| 1797-1799 | François Babin (agent municipal) | |
| 1799-1800 | Gabriel Loyen du Puigaudeau (agent municipal) | |
| 1800-1800 | François Babin (maire provisoire) | |
| 1800-1800 | Germain Vallin | |
| 1806-1816 | Jean-César Martin-Daviais | |
| 1816-1817 | François Martin Rivière de L'Artusière | |
| 1817-1822 | Auguste-Domitite Palis | |
| 1822-1830 | Pierre Pailler | |
| 1830-1833 | André Loyen du Puigaudeau | |
| 1834-1834 | Jacques Ollivier (interí) | |
| 1834-1836 | Donatien Poisson | |
| 1836-1838 | Jean-Germain Bignon | |
| 1839-[] | Athys Pouponneau | Republicà |
| 1848-1848 | Athys Pouponneau (rebutjat pel prefecte) | Republicà |
| 1848-1865 | François Olivier | |
| 1865-1870 | Jean-Marie Ricordel | |
| 1871-1874 | Athys Pouponneau | Republicà |
| 1874-1881 | Charles Balézy | |
| 1881-1888 | Gaston Trolley des Longchamps | |
| 1888-1898 | Marcel Esnoult de la Provôté | |
| 1898-1904 | Julien Cholet | Republicà |
| 1904-1908 | Emile Cormier | Conservador |
| 1908-1931 | Alexandre Olivier | Republicà |
| 1931-1934 | Henri Normand | SFIO |
| 1934-1935 | Jean-Baptiste Gautreau | |
| 1935-1940 | Jules Perrin | |
| 1940-1944 | André Montpied (nommé par le préfet) | |
| 1944-1945 | Fernand Doceuil | SFIO |
| 1945-1964 | Henri Normand | SFIO |
| 1964-1971 | Cyr Grave | SFIO després PS |
| 1971-1977 | Claude Gilardin | PS |
| 1977-1983 | Jean-René Morandeau | PS |
| 1983-1993 | Robert Morin | PS |
| 1993-1995 | Serge Ricordeau | DVD |
| 1995-2014 | Jean-Pierre Fougerat | PS |

## Agermanaments

* Wexford
* Fleurus

## Galeria d'imatges

* La Torre de Plom
* L'alcaldia
* Església Saint-Symphorien (centreg)
* Església polonesa Notre-Dame-de-Miséricorde
# Mario D'Acquisto

Mario D'Acquisto (Palerm, 12 de gener de 1931) és un polític, advocat i periodista sicilià. Llicenciat en jurisprudència, fou secretari de la Democràcia Cristiana Italiana a la província de Palerm i fou elegit diputat a l'Assemblea Regional Siciliana a les eleccions regionals de Sicília de 1963, 1967, 1971, 1976 i 1981. El 1970 i el 1972-1974 fou nomenat assessor de treball, el 1971 d'obres públiques i el 1978-1980 de pressupostos. Després de l'assassinat per la màfia de Piersanti Matarella el 1980 fou nomenat president regional, càrrec que ocupà fins al 1982. Durant el seu mandat fou assassinat el prefecte Carlo Alberto Dalla Chiesa.
A les eleccions legislatives italianes de 1983, 1987 i 1992 fou elegit diputat; formà part de la comissió de pressupostos; el 1987 fou nomenat sotsecretari de pressupostos del govern Goria, i sotsecretari de defensa del govern Ciriaco De Mita (abril 1988-juliol 1989). De 1989 a 1990 fou president de la Comissió de Pressupostos i de la de Finances, i el 1990 vicepresident de la Cambra dels Diputats. El 1993 abandonà la DCI i ingressà al grup del Centre Cristià Democràtic, però decidí no presentar-se a les eleccions de 1994. Durant el segon govern de Silvio Berlusconi fou nomenat president d'Italia Lavoro a Sicília, càrrec que ocupà fins al 2009.
| Precedit per: Piersanti Mattarella | Presidents de Sicília 1980 - 1982 | Succeït per: Calogero Lo Giudice |
# Echinocorys

Echinocorys és un gènere extint d'Echinoidea o eriçons de mar que van viure entre el Cretaci superior i el Paleocè. El gènere pertany a la família Holasteridae. S'han trobat restes a Àsia, Europa i Amèrica del Nord. A Espanya, és molt freqüent i a Catalunya apareix en abundància a la Zona de Prats de Carreu, on és recol·lectat i venut il·legalment per l'empresa barcelonina Natura Kucera, en la seva propia botiga i en fires internacionals com p.e. Expominer.

## Referències

* ↑ Moore, R.C. (ed.). 1966-1978. Treatise on invertebrate paleontology. Parts S-U. Echinodermata. 2 Volumes. Geological Society of America and Univer-sity of Kansas, Kansas.

## Enllaços externs

* Fitxa de Echinocorys Arxivat 2012-03-28 a Wayback Machine. a la Paleobiology Database
# Cafè Colón

L'antic Cafè Colón, també conegut com el Cafè Colom, és un edifici del centre de Terrassa (Vallès Occidental), protegit com a bé cultural d'interès local. És situat a la plaça Vella, a la cantonada amb el carrer Cremat.

## Descripció

És un edifici cantoner de grans proporcions, de planta baixa i dos pisos i entre mitgeres. La façana principal és de composició simètrica i plana, amb un ritme d'obertura de cinc arcs carpanells a la planta baixa, que es repeteixen al primer pis i donen accés a una balconada. A la planta segona, i seguint el mateix ritme vertical, s'obren finestres geminades en arc de mig punt. A la part superior hi ha respiralls de forma ovalada i una cornisa amb dentellons.

## Història

Aquest edifici és situat a l'illa de cases on hi havia el Castell de Terrassa, del qual es conserva la torre de l'homenatge, coneguda com la torre del Palau. Les cases del Castell, tal com es coneixien, foren enderrocades el 1891 i el 1893 s'hi va construir el Cafè Colón, de planta baixa i amb una gran portalada neoclàssica, i al costat esquerre, fins a arribar al carrer Cremat, el 1894 s'hi van aixecar cinc barraques o quioscos de fusta per a ús comercial. Abans, en aquest mateix lloc hi va haver un cafè anomenat Español, que l'any 1893 va ser remodelat per Lluís Muncunill per encàrrec de Jaume Casamada i Josep Fatjó i va canviar el nom pel de Cafè Colón, un petit cafè d'estil eclèctic al qual s'accedia per un gran arc de mig punt.
El projecte de Muncunill del primer Cafè Colón data de l'11 de setembre de 1893. Aquest mateix arquitecte en realitzà l'any 1926 l'ampliació fins a la cantonada del carrer Cremat, substituint les botiguetes, que també havia construït ell, i la reforma del cafè, que va ser enderrocat i substituït per l'edifici actual, el qual és el que ha arribat fins als nostres dies. L'edifici és d'estètica noucentista, de tradició clàssica. Ha sofert algunes modificacions, tot i que conserva bastant fidelment el seu aspecte original, amb una característica balconada amb balustres.
El cafè funcionava com un casino, i a les dependències superiors hi havia les diferents seccions de socis, amb els billars i una sala de cinema. L'edifici fou adquirit per instal·lar-hi la Ferreteria Puigmartí, que n'ocupa la major part; la cantonada amb el carrer Cremat allotja un bar.

## Notes i referències

* 1 2 3 «Cafè Colón». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2014].
* 1 2 «El cafè Colón». Records de Terrassa, 28-08-2008. [Consulta: 25 octubre 2014].
* ↑ Vegeu aquí una postal antiga amb l'edifici originari del cafè i, al costat esquerre, les barraques.

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Sportsklubben Freidig

L'Sportsklubben Freidig és un club esportiu noruec de la ciutat de Trondheim.

## Història

El club va ser fundat el 1903, amb seccions de futbol, handbol, orientació i esquí nòrdic. En futbol guanyà la lliga la temporada 1947-48, i en handbol la lliga femenina els anys 1971 i 1985. També ha guanyat diverses medalles en atletisme, orientació i esquí.

## Palmarès

* Lliga noruega de futbol:
** 1947-48

## Esportistes destacats

* Olav Lian, esquí camp a través
* Gunnar Dahlen, futbolista internacional amb Noruega
* Gunnar Dybwad, futbolista internacional amb Noruega
* Arne Legernes, futbolista internacional amb Noruega
* Thor Moxnes, futbolista internacional amb Noruega
* Jann Sørdahl, futbolista internacional amb Noruega

## Referències

* ↑ «Norway - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ «Sportsklubben Freidig». A: Henriksen, Petter. Store norske leksikon (en noruec). Oslo: Kunnskapsforlaget, 2007 [Consulta: 1r gener 2011].
* 1 2 3 4 5 «Landslaget» (en noruec). home.no. Arxivat de l'original el 12 de desembre 2013. [Consulta: 5 juny 2012].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Vincenzo Leanza

Vincenzo Leanza (Cesarò, 3 de desembre de 1932 – Palerm, 6 d'abril de 2004) fou un polític italià. Llicenciat en jurisprudència, fou advocat i professor d'universitat. Inicialment milità a la Democràcia Cristiana Italiana i després a Forza Italia. Fou vicesecretari provincial de la DCI a Messina i alcalde de San Teodoro.
Fou elegit diputat per la DCI a l'Assemblea Regional Siciliana a les eleccions regionals de Sicília de 1976, 1981, 1986 i 1991, per Cristians Democràtics Units a les de 1996 i per Forza Italia a les de 2001. Durant aquests anys fou assessor de treball el 1985-1989 i d'agricultura el 1989-1991, i president regional el 1991-1992 i el 2000-2001. Quan va morir era president de la Comissió Regional per a la reforma de l'estatut regional.
| Precedit per: Rosario Nicolosi | Presidents de Sicília 1991 - 1992 | Succeït per: Giuseppe Campione |
| Precedit per: Angelo Capodicasa | Presidents de Sicília 2000 - 2001 | Succeït per: Salvatore Cuffaro |
# Meng Zhixiang

    En aquest nom xinès, el cognom és Meng.
Meng Zhixiang (孟知祥) (874–934) va ser un general militar xinès i el posterior fundador del regne de Shu posteriors, un dels Deu Regnes del període de les Cinc Dinasties i Deu Regnes en el 934.

## Servei sota el Tang posteriors

Meng Zhixiang va ser un comandant d'exèrcit sota la Dinastia Tang posteriors (923–936), que controlava el nord de la Xina. Va comandar les forces que enderrocaren el regne de Shu en 925, incorporant el regne al Tang posteriors. Meng va romandre a Chengdu com el governador militar, tot el temps tramant l'enderrocament o revolta contra l'autoritat del Tang posteriors per nomenar-se a si mateix emperador.

## Fundador del Shu posteriors

Meng Zhixiang tingué la seua oportunitat per realitzar les seves ambicions quan la Dinastia Tang posteriors estava passant per un període de decadència a mitjans dels anys 930. Les relacions del Tang posteriors amb els Khitan s'havia deteriorat i, en general, el govern nacional dins de la dinastia havia disminuït. En el 934, Meng es nomenà a si mateix emperador, restaurant el Regne Shu que va ajudar a enderrocar una dècada abans.

## Llegat

Així i tot Meng Zhixiang no va regnar com a emperador, ja que va morir l'any següent, el seu fill, Meng Chang va regnar molt hàbilment durant tres dècades fins que la Dinastia Song va incorporar o annexionar el Shu posteriors dins del seu domini durant el procés de reunificació del regne de la Xina. Chengdu es convertí en un centre d'art i cultura, especialment l'Antologia d'Enmig de les Flors i la seva importància en el desenvolupament del ci (poesia lírica).

## Referències

* ↑ Xiong, 2009, p. 287.

## Bibliografia

* Xiong, Victor Cunrui. Historical Dictionary of Medieval China (en anglès). Rowman & Littlefield, 2009. ISBN 9780810860537.
* Mote, F.W.. Imperial China (900-1800). Harvard University Press, 1999, p. 11–15. ISBN 0-674-01212-7.
| Precedit per: Cap (fundador del regne) | Emperador del Shu posteriors 934 | Succeït per: Meng Chang (孟昶) |
# Echium nervosum

L'espècie Echium nervosum és una planta de la família de les Boraginàcies. Com nombroses espècies del gènere Echium, és endèmica d'un arxipèlag de la Macaronèsia. El gènere Echium és un dels més diversificats de la zona macaronèsica. Es troba a l'arxipèlag de Madeira, restringit a una franja altitudinal de 0 a 300 metres sobre el nivell del mar. Està present a les principals illes de l'arxipèlag: Madeira, Porto Santo i Desertas.

## Referències

* ↑ «Echium nervosum a EOL» (en anglès). [Consulta: 4 març 2015].
* ↑ «Echium nervosum a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 4 març 2015].
* http://www.rjb.csic.es/jardinbotanico/ficheros/documentos/pdf/anales/2010/Anales_67_2_87-96.pdf
# Resurrection

«Resurrection» té aquests significats:
* Resurrection (anglès) o Resurrecció (pel·lícula) (català), pel·lícula estatunidenca de Russell Mulcahy estrenada l'any 1999
* Resurrection (pel·lícula de 1909), pel·lícula muda de la Biograph dirigida per D. W. Griffith i protagonitzada per Arthur V. Johnson i Florence Lawrence
* Resurrection (pel·lícula de 1927), pel·lícula muda dirigida per Edwin Carewe i protagonitzada per Dolores del Río i Rod La Rocque
* Resurrection Bay, fiord a la península de Kenai a Alaska, Estats Units
* Resurrection Fest, festival anual de música que té lloc a la localitat de Viveiro, a Galícia
* Chapelle de la Résurrection, església catòlica amb vocació ecumènica al cor del barri de les institucions europees de Brussel·les
# TSV St. Omar-St. Gallen

El TSV St. Omar-St. Gallen és una entitat esportiva suïssa fundada el 1924 a la ciutat de Sankt Gallen. L'equip d'handbol, el que més renom ha aconseguit de l'entitat, es fundà el 1934. Ha guanyat set Lligues suïsses (1971, 1973, 1974, 1981, 1982, 1986 i 2001); i quatre Copes de Suïssa (1980, 1981, 2000 i 2001). El període més destacat d'aquest equip fou la final de la Copa d'Europa d'handbol de 1982 en la qual l'equip suís caigué derrotat enfront del SC Honvéd Budapest.

## Enllaços externs

* TSV St. Omar-St. Gallen - Lloc web oficial
* TSV St. Otmar St. Gallen EHF