OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fogars de la Selva

Fogars de la Selva és un municipi de la comarca de la Selva. El 1998 la Generalitat acceptà el canvi de nom del municipi de Fogars de Tordera per Fogars de la Selva.
Altres noms antics són: Fogás y Ramino (1842), Fogás de Tordera (1857-1980), Fogars de Tordera (1980-1998). El topònim deriva del plural de falgar, «lloc de falgueres», o de fogar, «llars». Està format per dues parròquies: Sant Cebrià de Fogars i Sant Andreu de Ramió.
De la mateixa manera que succeeix amb els termes d'Espinelves, Viladrau, Vidrà, Gósol o Mequinensa, aquest té també una particularitat administrativa: pertànyer a una província diferent de la de la majoria dels municipis de la seva comarca. Així, malgrat que Fogars forma part de la Selva, pertany a la província de Barcelona.

## Geografia

* Llista de topònims de Fogars de la Selva (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1497 | 1515 | 1553 | 1787 | 1887 | 1900 | 1920 | 1950 | 1970 | 2010 | 2024 |
| 27 | 29 | 16 | 315 | 497 | 485 | 456 | 443 | 244 | 1.513 | 1.680 |

## Galeria

* L'Església de Sant Cebrià des del vessant nord
* Cementiri antic de l'Església de Sant Cebrià, avui (2010) ja no està en ús
* El riu La Tordera a l'hivern al seu pas per l'Església de Sant Cebrià
* El carrer de la Mare de Déu de Montserrat

## Referències

* ↑ Bofarull i Terrades, Manuel. Origen dels noms geogràfics de Catalunya: Pobles, rius, muntanyes, etc.. Barcelona: Millà, 1991, p.102. ISBN 84-7304-186-0.

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
# L'Espinàs

L'Espinàs és una masia d'Espinelves (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta rectangular (8x20), coberta a dues vessants, amb el carener perpendicular a la façana, situada al nord. Consta de planta baixa, primer pis i golfes. La façana, per trobar-se la casa assentada al talús, dona accés al primer pis. La part esquerra del vessant és més prolongada i presenta dos portals d'arc rebaixat inscrits dins dovelles de pedra, el de sota el carener presenta unes escales d'accés, hi ha petites finestres, cal remarcar la de sota el carener. A ponent presenta dos portals rectangulars a la planta i dues finestres al primer pis. A migdia s'obren dues finestres i una galeria al primer pis. A llevant, donada la prolongació del vessant esquerre, el mur és gairebé inexistent. El voladís és normal i igual a tots els ràfecs. Cal remarcar, a ponent, una finestra motllurada i un contrafort. Al sector Nord-oest hi ha una cabana amb funcions agrícoles.

## Història

Masia situada a prop del turó de la Rovira, prop del veïnat de França.
Malgrat l'edifici sembla construït entre els segles XVII i XVIII, moment d'expansió del municipi, no tenim cap altra data ni documental ni constructiva que ens permeti ampliar la informació.
En els fogatges de la parròquia i terme d'SPINALBES de 1553 hi consta un tal PERE SPINAS, que ens deixa testimoni dels precedents si més no toponímics de la casa.

## Referències

* 1 2 3 4 «L'Espinàs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2017].
# Tàngara cara de foc

La tàngara cara de foc (Tangara parzudakii) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial, clars i vegetació secundària dels Andes, pel vessant del Pacífic de l'oest de Colòmbia i oest de l'Equador; Andes, centre i est de Colòmbia i sud-oest de Veneçuela, cap al sud, a través de l'oest i est de l'Equador fins l'est del Perú.

## Taxonomia

Alguns autors consideren la població del vessant occidental del Andes, una espècie de ple dret:
* Tangara lunigera (Sclater, PL, 1851) - tàngara caragroga

## Referències

* ↑ tàngara cara de foc«Tàngara cara de foc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ tàngara caragroga«Tàngara cara de foc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Tirà crestat de Nutting

El tirà crestat de Nutting (Myiarchus nuttingi) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita matolls àrids, matolls espinosos i bosc decidu des del nord-oest de Mèxic al centre de Sonora i sud-oest de Chihuahua, cap al sud a la llarga del vessant del Pacífic i zona interior de Mèxic, Morelos i Puebla i sud de San Luis Potosí i Hidalgo, i a les terres baixes del Pacífic i valls de Guatemala, El Salvador, Hondures, Nicaragua i nord-oest de Costa Rica.

## Referències

* ↑ «Tirà crestat de Nutting». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Torrent de Montpaó

El Torrent de Montpaó és un curs discontinu d'aigua que neix a la part alta del terme municipal de Calafell i desemboca a la seva platja. A la riba del torrent s'ha urbanitzat diverses parts del terme i al costat d'una de les urbanitzacions encara es conserva la Barraca del Fondo de Montpaó, declarada Bé Cultural d'Interès Local.
El naixement del torrent es considera en el Fondo de Comalleó, on hi arriben aigües del vessant oest de la Serra del Mig, molt urbanitzada. Baixa cap a la Plana de Montpaó, on rep aigües de la Muntanya del Gaspar. Travessa la gorja entre el Montpaó i la Muntanya del Borrell per continuar cap al migdia per la Plana de Cal Borrell. Després de passar per davall de l'autopista C-32, roman canalitzat pel Mas de l'Espasa, passant entre el Pujal i l'Escarnosa. Després de passar pel nord de la Torre d'en Viola, el torrent gira cap al sud fins a arribar a la platja en forma d'eixamplament anomenat l'Estany Llarg. La longitud total del curs del Torrent de Montpaó és de vora set mil metres.

## Referències

* ↑ «Información sobre parcelas» (en castellà). Govern del Regne d'Espanya. Cadastre Digital. [Consulta: 25 març 2020].
* ↑ «Barraca del Fondo de Montpaó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
* ↑ «Vissir 3». ICGC. [Consulta: 25 març 2020].
# Turpial alabarrat

El turpial alabarrat (Icterus maculialatus) és un ocell de la família dels ictèrids (Icteridae).

## Hàbitat i distribució

Habita al camp obert amb arbres dispersos i espesures de matolls dels turons del vessant del Pacific, des de Mèxic, a l'extrem sud-est d'Oaxaca i Chiapas, fins Guatemala i El Salvador.

## Referències

* ↑ «Turpial alabarrat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Turpial cuagroc

El turpial cuagroc (Icterus mesomelas) és un ocell de la família dels ictèrids (Icteridae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva i boscos de ribera de les terres baixes des de Mèxic, a Veracruz, nord d'Oaxaca, Tabasco, Chiapas i la península del Yucatán, cap al sud, a la llarga del vessant del Carib fins Panamà, i al vessant del Pacífic fins l'oest dePanamà, i des de l'oest i nord de Colòmbia i nord-oest de Veneçuela, cap al sud, a través de l'oest de l'Equador fins al Perú.

## Referències

* ↑ «Turpial cuagroc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Tirà crestat de capell fosc

El tirà crestat de capell fosc (Myiarchus tuberculifer) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita el bosc obert, clars i ciutats de les terres baixes i muntanyes des del nord de Sonora, sud-est d'Arizona, sud-oest de Nou Mèxic, Chihuahua, Coahuila, Nuevo León i centre de Tamaulipas cap al sud a la llarga d'ambdues vessants, incloent les illes Marías, Península de Yucatán, i l'illa Cozumel, fins Panamà, i des de Colòmbia, Veneçuela, Trinitat i Guaiana, cap al sud, per l'oest dels Andes, fins al sud de l'Equador i, fins al nord de Bolívia i sud-oest, centre i est del Brasil. Pel vessant occidental dels Andes, des del sud de l'Equador, cap al sud, a través del Perú i Bolívia fins al nord-oest de l'Argentina.

## Referències

* ↑ «Tirà crestat de capell fosc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Ophiocordyceps sinensis

Ophiocordyceps sinensis és un fong que parasita les larves dels lepidòpters del gènere Thitarodes que produeix un cos fructífer (esporocarp) valorat com remei herbal. És considerat com un zoòfit (animal-planta)
D'entre els fongs entomopatògens, és un dels usats des de fa com a mínim 2.000 anys per les seves reputades capacitats pel tractament de moltes malalties relacionades amb els pulmons, ronyó i la disfunció erèctil. No es cultiva comercialment. La sobrecollita i sobreexplotació ha portat a classificar O. sinensis com una espècie en perill a la Xina.
Es fa servir en la medicina xinesa tradicional i en la medicina tibetana tradicional.

## Referències

* ↑ «Ophiocordyceps sinensis (Berk.) G.H. Sung, J.M. Sung, Hywel-Jones & Spatafora 2007». MycoBank. International Mycological Association. [Consulta: 19 juliol 2011].
* ↑ Shrestha, B., Weimin, Z., Yongjie, Z., & Xingzhong, L. (2010). What is the Chinese caterpillar fungus Ophiocordyceps sinensis (Ophiocordycipitaceae)?. Mycology: An International Journal On Fungal Biology, 1(4), 228-236. doi:10.1080/21501203.2010.536791.
* ↑ Hsieh, C., et al., A Systematic Review of the Mysterious Caterpillar Fungus Ophiocordyceps sinensis in Dong-ChongXiaCao and Related Bioactive Ingredients. Vol. 3. 2013. 16-32.
* ↑ Zhu JS, Halpem GM, Jones K. 1998. The scientific rediscovery of an ancient Chinese herbal medicince: Cordyceps sinensis. I. J Alt Complem Med 4:289-303.
* ↑ Xiao-Liang, W., & Yi-Jian, Y. (2011). Host insect species of Ophiocordyceps sinensis: a review. Zookeys, 12743-59. doi:10.3897/zookeys.127.802
* ↑ Halpern, Miller. Medicinal Mushrooms. New York, New York: M. Evans and Company, Inc., 2002, p. 64–65. ISBN 0-87131-981-0.

## Enllaços externs

* Yartsa Gunbu (Cordyceps sinensis) in Tibet
* Cordyceps sinensis (Berk.) Sacc. Medicinal Plant Images Database (School of Chinese Medicine, Hong Kong Baptist University) (anglès) Plantilla:Zh-hant
# Lumen (anatomia)

En biologia, un lumen (del llatí lumen, que vol dir 'obertura'; plural lumina) és un terme general emprat per descriure l'espai interior d'una estructura tubular, com una artèria o un reticle endoplasmàtic llis. Per extensió, el terme lumen s'utilitza per descriure l'espai interior d'un component o estructura cel·lular. Alguns exemples són:
* L'interior d'un vas sanguini, com l'espai central d'una arteria o vena a través de la qual passa la sang.
* L'interior del tracte gastrointestinal
* Les vies dels bronquis als pulmons
* L'interior dels túbuls renals i dels conductes urinaris
* Les vies de l'aparell sexual femení, començant per una única via a la vagina, que es divideixen en dues lluminàries a l'úter, les quals continuen a través de les trompes de Fal·lopi
* Dins d'una cèl·lula, l'espai membrana interior d'un tilacoide, del reticle endoplasmàtic, de l'aparell de Golgi, dels lisosomes, dels mitocondris o dels microtúbuls.

## Procediments transluminals

Els procediments transluminals són procediments que tenen lloc a través del lumen, com són:
* Cirurgia endoscòpica transluminal a través d'orificis naturals en el lumen de l'estómac, la vagina, la bufeta urinària o el còlon
* Angioplàstia en el lumen de vasos sanguinis

## Referències

* ↑ Stedman, Thomas L. Stedman's Medical Dictionary (en anglès). Edició 28. Filadèlfia: Lippincott Williams & Wilkins, 06-12-2005, p. 2169. ISBN 9780781733908.
* ↑ Adds, John; Erica Larkcom; Ruth Miller. Exchange and transport, energy and ecosystems (en anglès). Nelson Advanced science (Nelson Thornes web site), p. 16. ISBN 0-7487-7487-4.
# Pic de Vallhiverna

El pic de Vallhiverna o pic de Vallibierna és una muntanya de 3.067 metres que es troba a la Ribagorça, al massís de la Maladeta, província d'Osca (Aragó).
Una de les rutes d'ascensió es fa des de la presa de Llauset, a 2.135 m. Es tracta d'una excursió fàcil a l'estiu, fins al coll de Llauset. Des d'ací se supera una cresta fins a coronar la Tuca de Culebres de 3.062 m. Passant l'aresta que uneix els dos cims, coneguda com el Pas del Cavall i que requereix passar amb molta precaució.
Una altra opció d'accés és des del Refugi Cap de Llauset, pel camí que puja directe fins als estanys de Coma Arnau, ruta normal per a pujar al Vallibierna

## Referències

* ↑ «Pic de Vallhiverna». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Acosta Arias, Enrique. Estudio geomorfológico y estimación de la susceptibilidad a flujos de derrubios y desprendimientos de rocas en el Valle de Benasque (Pirineo aragonés) (tesi) (en castellà). Saragossa: Universitat de Saragossa, p. 363.
* ↑ Pep, Anna i. «Vallibierna i Culebras per Llauset». [Consulta: 6 desembre 2016].
# 10 de 7

El 10 de 7 és un castell de set pisos, amb deu castellers a cada pis. És un castell poc habitual.

## Història

Els Castellers de Vilafranca el van descarregar per primer cop el 19 d'abril de 2015 a la Diada del Graller; els Capgrossos de Mataró el van descarregar el 29 de maig de 2016 i els Castellers de Sants ho van fer el 13 de maig de 2017. Els Castellers de Vilafranca el van tornar a repetir al llarg de la temporada 2019, sovintejant-lo en el viatge que van fer a San Francisco a l'octubre, i finalment van descarregar el 10 de 8 el 27 d'octubre del 2019. La colla castellera universitària Arreplegats de la Zona Universitària també va descarregar-lo l'any 2024.

## Estadística

* Resultat
* Descarregat (D)
* Carregat (C)
* Intent (I)
* Intent desmuntat (ID)
    Actualitzat a 31 de desembre de 2024

### Nombre de vegades

Fins a l'actualitat, i en l'era moderna, 4 colles diferents han fet temptatives d'aquest castell. A continuació hi ha les seves dades estadístiques.

#### Llegenda

    Ass.: assolit (descarregat + carregat)
    No ass.: no assolit (intent + intent desmuntat)
    Caig.: caigudes (carregat + intent)
| Colla | Resultats globals | Resultats globals | Resultats globals | Resultats globals | Total | Resultats parcials | Resultats parcials | Resultats parcials |
| Colla | D | C | I | ID | Total | Ass. | No ass. | Caig. |
| Castellers de Vilafranca | 7 | 0 | 0 | 0 | 7 | 7 | 0 | 0 |
| Capgrossos de Mataró | 1 | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 | 0 | 0 |
| Castellers de Sants | 1 | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 | 0 | 0 |
| Arreplegats de la Zona Universitària | 1 | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 | 0 | 0 |
| Total | 10 | 0 | 0 | 0 | 10 | 10 | 0 | 0 |

## Referències

* 1 2 Ardila, Josep. «Cap de setmana d'estrenes castelleres». Diari de Tarragona, 19-04-2015. [Consulta: 11 novembre 2018].
* ↑ Graupera, Laia. «Els Capgrossos alcen 20 castells per celebrar el seu vintè aniversari». Ara, 30-05-2016. [Consulta: 11 novembre 2018].
* ↑ «Els Borinots celebren els 24 anys amb la millor actuació de l'any». LíniaSants, 24-05-2017. Arxivat de l'original el 11 de novembre 2018. [Consulta: 11 novembre 2018].
* ↑ «Primeres actuacions dels Castellers de Vilafranca a Califòrnia». Món Casteller, 09-10-2019. [Consulta: 10 octubre 2019].
* ↑ «Base de Dades de la Coordinadora de Colles Castelleres de Catalunya – Colla Jove Xiquets de Tarragona». Coordinadora de Colles Castelleres de Catalunya, Colla Jove Xiquets de Tarragona. [Consulta: 13 maig 2024].
Construccions castelleres :
Castells de la gamma de nou i deu :
Castells de la gamma de vuit :
Castells de la gamma de set :
Castells de la gamma de sis :
Els pilars, malgrat no tenir igual nombre de pisos que els castells de la mateixa gamma, sí que comparteixen un nivell de dificultat semblant als castells de la gamma corresponent. *: La cursiva indica castells mai assolits. :
# DBP

DBP té els següents significats:
* Dolors Bramon i Planes, filòloga catalana
* Dien Bien Phu, ciutat del Vietnam
* Dewan Bahasa dan Pustaka, institució encarregada de l'ordenació de la llengua malaia a Malàisia
* Deutscher Buchpreis, premi anual de novel·la en llengua alemanya
* Partit Demòcrata de les Regions (del seu nom en turc Demokratik Bölgeler Partisi), partit polític kurd de Turquia
* Partit dels Pagesos Alemanys (del seu nom en alemany Deutsche BauernPartei), partit polític històric d'Alemanya
* Deutsche Bundespost, servei de correus d'Alemanya
* Development Bank of the Philippines, entitat financera pública de les Filipines
* Patent alemanya federal (del seu nom en alemany Deutsches BundesPatent), patent concedida a Alemanya
* Journal of Developmental and Behavioral Pediatrics, revista científica especialitzada en pediatria del desenvolupament
* Doberman Pinscher, raça de gos de la família dels Pinschers
* Pressió arterial diastòlica (del seu nom en anglès Diastolic Blood Pressure), pressió sanguínia a les artèries en el moment de la diàstole
* Displàsia broncopulmonar, malaltia crònica dels pulmons
* Subproducte de desinfecció (del seu nom en anglès Disinfection By-Product), residu provinent de les reaccions químiques dels procesos de desinfecció de l'aigua
* DBP (gen) (de l'acrònim en anglès de D site Binding Protein), factor de transcripció que intervé en la codificació de l'insulina
* Proteïna d'unió a la vitamina D (del seu nom en anglès vitamin D-Binding Protein), proteïna de la família de l'albúmina
* Proteïna D-bifuncional (del seu nom en anglès D-Bifunctional Protein), proteïna involucrada en l'oxidació β dels àcids grassos
* Ftalat de dibutil (del seu nom en anglès DiButyl Phthalate), compost orgànic usat per millorar la flexibilitat dels plàstics
* Tipus espectral DBp (de l'acrònim de Degenerat B Peculiar), tipus espectral aplicat a estrelles nanes blanques
# Batalla de Savenay

La batalla de Savenay, marca el final de la fase operativa de la Gir de galerna de la primera Revolta de La Vendée durant la Revolució Francesa. El 22 de desembre de 1793 els vendeans perderen aquesta batalla.
Uns 7.000 reialistes que s'havien salvat del desastre de Mans, en la seva fugida arribaren a Savenay seguint el riu Loira, el corrent del qual intentaren travessar. Els acabdillava Fleuriot de la Fleuryaie, el qual va veure fracassar el seu propòsit en comprovar que tots els ponts restaven tallats i quedava tancat amb la seva host entre el Loira, el Vilaine i la mar, triangle en el qual no tenia més recursos que vèncer o morir.
La població de Savenay, situada en un turó, podia defensar-se, i els vendeans no ometeren cap recurs per organitzar la resistència. Així que havien acabat aquests treballs, quan es presentaren Westermann i Kléber al front de l'avantguarda republicana i prengueren les seves disposicions. Lyrot, que acabdillava l'avantguarda reialista, trencava el foc, però es formà una espessa boira, junt amb la foscor de la nit, obligà els dos bàndols a esperar l'endemà.
En apuntar l'alba, Marceau, que capitanejava els republicans, ordenà tocar generala i desenvolupà els seus formidables efectius: a un senyal donada, es posaren en moviment totes les columnes. Els vendeans es formaren en batalla sobre una sola línia, comptant terroritzar l'enemic amb la extensió d'aquell desenvolupament de forces; però la divisió de Tilly carregà contra ells a la baioneta, mentre Westermann i Kléber, escalant les altures darrera de Savenay, tallaven la retirada dels vendeans, els quals no tingueren més remei que obrir-se pas per entre les columnes dels republicans, arribant als boscos veïns amb una part de les seves tropes, mentre la resta, no pogueren seguir-los, es refugiaren a Savenay, en el mateix moment en pel canto contrari entrava l'enemic. Lyrot, que anava al front dels refugiats, sucumbí dels primers; els altres moriren quasi tots dintre la població.
Dels que havien aconseguit escapar, la majoria penetraren en el bosc de Gâvre i en nombre de 200 marxaren sobre Ancenis, amb la intenció de travessar el Loira, però foren envoltats per la cavalleria republicana i conduïts a Angers. La jornada de Savenoy fou decisiva, doncs a partir d'aquell moment els reialistes ja no pogueren portar a fi seriosament la campanya.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 54, pàg. 791. (ISBN-84-239-4554-5)
# Can Pepis

Can Pepis és una obra historicista de Banyoles (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular, amb planta baixa i dos pisos. Els sostres estan suportats per cairats de fusta. Construït a finals del segle xix s'inclou dins dels paràmetres del corrent historicista. Així tota la decoració manté un cert regust classicitzant. Als grans finestrals dels balcons hi trobem pilastres amb motllures i frontons amb un motiu circular centrant el seu timpà. Les baranes són de ferro forjat. El perfil de l'obra s'ha decorat amb unes llargues filades que contenen uns motius de forma romboïdal. L'edifici s'ha rematat amb un ràfec força marcat i amb un fris de motllures dividit entres trams, un per crugia. La planta baixa, molt austera, li manquen elements ornamentals.

## Referències

* ↑ «Can Pepis». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].
# Era Mòla de Naut (Vilac)

Era Mòla de Naut és un antic molí de Vilac al municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Era Mòla se situa damunt del pont de Salient, en el marge dret d'aquest riu.L'edifici se situa en posició obliqua envers el riu, de manera que la façana principal dona a migjorn,amb portal i finestres de fusta. Per la banda del corrent el mur fou reforçat amb contraforts. La coberta és de doble vessant, amb el crestall del fons resolt amb graons, fou bastida amb encavallades de fusta i teulada de licorella. La canalització li passa pel davant, de manera que hem de pensar que aquest canal d'obra té a veure amb el Ressèc que s'hi afegí.

## Història

Un Guillem Fabri jurà fidelitat al rei Jaume II l'any 1313. El molí de Vilac és documentat en el Cadastre de 1717, en el qüestionari de Francisco de Zamora amb un ressèc (1789) i en el Diccionario de Pascual Madoz (1850). De fet, Vilac era el terme que produïa més cereals de la Val, i més el seu molí donava servei també als veïns nuclis de Mont, Montcorbau i Betlan. Compareixen Jaume Busquets del Molie (1730) i Francesc Cau moliner de Vilac (1760). Posteriorment fou substituït per la Mòla naua o de Baisch.

## Referències

* 1 2 «Era Mòla de Naut». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 desembre 2016].