OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Portal de Prades

El Portal de Prades és una obra de Prades (Baix Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La vila de Prades està situada a uns 950 m d'altitud. "Prades ha conservat sempre la capitalitat de la muntanya, per bé que el seu nom, després de l'Edat Mitjana, no sonés massa. Ha estat cremada dues vegades i ha sofert l'assot de les guerres, a causa de la seva situació preeminent dalt de la serra... L'antiga esglesiola romànica i els panys de muralla que resten són edificats en carreus d'arenisca roja i les cases actuals també hi són bastides. Això dona al petit poble un color de mare de vi que el caracteritza... Al costat de l'església parroquial, de gran nau, i estrebat a les seves parets hi ha un dels vells portals, el Portal per antonomàsia, de fines dovelles i amb lladroneres... El portal ara dona a una placeta produïda per l'avenç modern de la població, en la qual s'alça una creu de terme".

## Història

"Ramon Berenguer IV donà a Prades carta de població el 1159 i la vileta restà infeudada a la Corona. En 1324, Jaume II creà per al seu fill Ramon Berenguer el comtat de les Muntanyes de Prades, però aviat (1341) el titular el permutà amb el seu germà Pere, pel d'Empúries. El senyoriu d'aquest comtat va estendre's per tot el Priorat i part de la Conca de Barberà i del Camp de Tarragona... Baldament els comtes de Prades gairebé mai no usaren el títol amb el nom complet de Muntanyes de Prades- no habitessin la vila, la capital de llur feu tingué una certa importància. Estava emmurallada i els panys de defensa acabaven en fossats i se sortia del recinte per diversos portals. Encara n'hi resten d'aquests portals, així com basaments de torres i trossos de muralla." (Igl.-Sant.-Am.)

## Referències

* 1 2 «Portal de Prades». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Abd-al-Ghaní ibn Ismaïl an-Nabulussí

Abd-al-Ghaní ibn Ismaïl an-Nabulussí (àrab: عبد الغني بن إسماعيل بن عبد الغني بن إسماعيل ابن أحمد بن إبراهيم النابلسي) (Damasc, 19 de març de 1641 - Damasc, 5 de març de 1731) nom amb que es coneixia, Abd-al-Ghaní ibn Ismaïl ibn Abd-al-Ghaní an-Nabulussí ad-Dimaixqí al-Hanafí, fou un teòleg, poeta i escriptor sirià.
Fou la principal figura religiosa i literària de Síria del segle xvii i del segle xviii. Va deixar escrites nombroses obres sobre sufisme, poesia i viatges (a Turquia, Líban, Palestina, Egipte, Hijaz i Trípoli (Líbia). L'obra poètica principal és el Diwan al-dawawin.

## Referències

* ↑ «Abd al-Ghani». A: Encyclopædia Britannica. I: A-Ak - Bayes. 15th. Chicago, Illinois: Encyclopædia Britannica, Inc., 2010, p. 14. ISBN 978-1-59339-837-8.
# Farmàcia Vergés

La Farmàcia Vergés era una farmàcia al Carrer de la Rosa. de Tortosa (Baix Ebre) d'estil modernista inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Ocupava part de la planta del que fou el Palau Capmany. Constava de dues dependències: la botiga i, a la part posterior, el magatzem i laboratori. Se'n destacava la botiga, ja que fins al final va conservar la distribució i el mobiliari originals. Les seves mesures aproximades eren 6 m x 5 m. Tot el que eren murs estava ocupat per lleixes de fusta sostingudes i unides per muntants. Aquests tenien petites columnes adossades i decoratives, amb bases treballades amb talla de motius vegetals i geomètrics. La part superior era rematada per una petita cresteria calada. El nivell inferior era ocupat per armaris, amb portes igualment amb decoració tallada. L'aparador, al mig de la botiga i aïllat, constava d'un banc amb els dos laterals prolongats fent angle. Aquests servien com a taulell, mentre que el primer era tapat a la part central per un plafó de vidre opac. Com a complement, hi havia dues cadires butaca amb potes en forma de tisora. El seient i el respatller tenien un retrat tallat emmarcat per una garlanda de motius vegetals.
La façana de l'antiga farmàcia és, com la de tot el palau, de carreus encoixinats. S'hi obrien una porta i un finestral gran que feia d'aparador. Tots dos allindanats, amb dos plafons superiors d'alabastre amb relleus al·lusius a l'ofici. Al mig hi havia un fanal penjat amb vitralls laterals amb els mateixos temes.

## Història

La farmàcia fou fundada el 1894 per Gerard Vergés i Zaragoza,
Els relleus d'alabastre de la façana, el fanal i el rètol eren posteriors.
El Palau Capmany pertanyia al segle xvii a la família dels Oliver. A mitjan segle xix passà a mans de la comtessa de Vallcabra, qui el cedí al seu fill, el marquès de Capmany. Deixà de ser dels marquesos a l'acabament del segle, i aviat s'hi van establir comerços i un cinema. El 1967 fou adquirit i reconstruït per Josep Celma, que en fou propietari.
La farmàcia va tancar les portes el 1994 i es va traslladar a un local al carrer de Ramon Vergés Paulí.

## Referències

* 1 2 3 4 «Farmàcia Vergés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
* 1 2 «La Farmàcia Vergés de Tortosa». Aixarop. Col·legi Oficial de Farmacèutics de la Província de Tarragona, 7, juny 2003, pàg. 7. Arxivat de l'original el 17 de novembre 2015 [Consulta: 10 setembre 2015].
* 1 2 «Tortosa, sota l'ombra de Vergés». Mapa literari català 2.0. Arxivat de l'original el 17 de novembre 2015. [Consulta: 9 setembre 2015].
# Torre de la Petja

La Torre de la Petja és una torre de defensa i vigilància de Tortosa (Baix Ebre) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Té planta quasi quadrada. Està situada al costat lateral dret del conjunt d'edificis del santuari de la Mare de Déu dels Àngels de la Petja. És una torre prismàtica amb teulada inclinada i adossada pel seu costat esquerre a la casa rectoral; té una alçada d'uns 9-11 metres (presenta un afegit modern pel seu costat dret). Pràcticament no representa cap element que recordi el seu passat, a excepció feta d'una finestra situada a la banda superior dreta de la façana lateral, emmarcada per tres carreus; sota d'aquesta, restes d'un rellotge de sol. L'aparell és bastant irregular i presenta evidents mostres de reforçaments realitzats. Tampoc presenta cap tipus d'ordenació plàstica a les cantonades, amb pedres carreus simples.
És adossada a edificis posteriors.

## Història

La torre situada en una de les dos rutes que pels antic portals de St. Joan del Camp i del Temple (a la ciutat de Tortosa), i a través de les hortes de St. Llàtzer i del temple, establien unes fonamentals línies de vigilància de la zona (junt amb les torres de Sòldevila, desapareguda, i St. Onofre, etc.) Ja existia abans que Guerau de Montbrú ordenés el centre d'un disseminat en zona d'hàbitat agrícola. Posteriorment, l'afectaren les destrosses de 1642 i 1648, a més que se la va incloure dins de l'ampliació de la casa rectoral, i va patir, novament, els efectes de les Guerres Napoleòniques.

## Referències

* 1 2 3 «Torre de la Petja». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Torre de la Petja». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Fàbrica la Jesusa

La fàbrica la Jesusa era un edifici del raval de Jesús, a Tortosa (Baix Ebre) inclòsa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Era una antiga fàbrica de farina, més coneguda per la Jesusa.
Els tres edificis principals tenien planta rectangular.
L'exterior: recinte situat al costat esquerre de la carretera nacional que des de Tortosa porta cap a Gandesa, abans d'arribar al pont que travessa el canal de la dreta de l'Ebre, o sigui abans d'arribar al raval del Jesús de Tortosa. Tres eren els edificis del recinte, dels quals en ressaltaven dos per la seva monumentalitat, car eren els més alts i de més grans proporcions i aquests eren els que dominaven el conjunt arquitectònic. Es tractava d'edificis prismàtics amb planta baixa, i tres pisos superiors amb teulada a dos vessants, sense cap element d'estructuració plàstica a destacar en el primer d'ells. El segon edifici presentava un interessant tractament del mur de la planta baixa amb carreus de pedra, mentre que els pis superior s'utilitzava per dividir, en franges horitzontals, els diferents nivells que el conformen. Aquest disposava de finestres rectangulars que, perfectament ordenades, presenten senzills emmarcaments, i damunt una cornisa de perfil complexa.

## Història

Aquesta fàbrica de farina fou inaugurada en 1867, essent la primera fàbrica d'aquest tipus en funcionar a tota la comarca. Aviat es va convertir en la més importants de la zona, i va funcionar sense interrupció -inclús durant la Guerra Civil- fins, aproximadament, l'any 1970, essent, també, l'última fàbrica d'aquestes característiques en tancar les portes. Cal recordar que funcionava amb unes turbines mogudes per la força de l'aigua del canal de la dreta de l'Ebre.

## Referències

* 1 2 3 «Fàbrica la Jesusa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Torre Simona

La Torre Simona és una torre al terme municipal de Mont-ras (Baix Empordà) declarada bé cultural d'interès nacional. La Torre Simona, actualment aïllada, formava anteriorment part d'una masia que darrerament fou enderrocada. L'element, que segurament té el seu origen en els segles XIV-XV, és un dels més interessants i millor conservats de la comarca. És una torre de defensa rectangular amb corsera, dels segles XIV-XV. Ara és exempta del mas que tenia adossat.
L'element està situat a la urbanització del mateix nom del terme de Mont-Ras, al sud-est del nucli. És una torre aïllada de planta rectangular i conserva la corsera de la part superior, que presenta tres arcs a les façanes nord i de migdia i quatre a llevant i ponent. Hi ha restes d'espitlleres i conserva algunes obertures d'interès, la més interessant de les quals, una porta enlairada d'arc de mig punt amb dovelles regulars de pedra, es troba a la banda de ponent. Cal esmentar la regularitat dels carreus de granit, disposats en filades horitzontals, amb què va ser construïda la torre.

## Notes

* 1 2 «La Torre Simona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Sant Joan de Riu

Sant Joan de Riu (o Sant Joan Baptista) és l'església parroquial, romànica, de Riu de Cerdanya (Cerdanya) i és inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una església d'una sola nau amb capelles laterals de planta quadrada i capçada per un absis semicircular. La planta és de creu llatina. La coberta és de llosa. A la nau, la coberta és a dues aigües i a l'absis és d'una sola vessant.
Els murs són de pedra de conglomerat vermellós sense treballar. A les arestes de l'immoble és l'únic lloc on hi ha carreus ben escairats.
S'accedeix a l'església a través d'una porta adovellada d'arc de mig punt. A la dovella central hi figura la data 1773, amb la creu de Sant Joan al centre. És el mateix tipus de gravat que presenten les làpides funeràries cerdanes d'aquest moment.
El retaule també porta la data 1773.
A la part superior de la porta, una petita fornícula acull la imatge de Sant Joan Baptista. Aquesta imatge fou col·locada l'any 2002, ja que l'antiga va desaparèixer.
La façana està coronada per un campanar d'espadanya de dos ulls. Al darrere del qual hi ha la caixa (segurament construïda posteriorment) que dona accés a les campanes.
Al damunt de la fornícula hi ha un rellotge mecànic, col·locat a l'ull de bou. Per sobre d'aquest, en trobem un de sol.
A la banda dreta de la porta hi ha una placa de pedra vermella a la qual es pot llegir amb dificultat: "PLAZA DE LA CONSTITUCIÓN 18 + 21", que fa referència a la Constitució de Cádiz de 1812 (que va estar vigent entre 1812-1814, 1820-1823 i el 1836-1837).
La nau presenta coberta de volta de canó, amb llunetes, sostinguda per uns pilars adossats a la paret. A l'exterior hi ha contraforts laterals.
Als peus de la nau trobem un petit cor de fusta al qual s'accedeix per unes escales. El primer tram de les quals és de pedra i seguidament de fusta.

## Història

Probablement aquesta església fou construïda a principis del segle xi i l'edifici original fou una església romànica, probablement de planta i estructura similar a l'actual. S'ha trobat un document de 1862 en el qual es demana permís al prior del monestir de Sant Miquel de Cuixà per seguir aprofitant pastures, privilegi que va ser ratificat. Aquest document confirma la dependència de l'església de Sant Joan del monestir de Cuixà.
L'església de Riu fou sufragània de la de Pedra fins al 1904. Anteriorment aquesta última era rectoria i la de la Riu era vicaria.
L'església de Sant Joan Batista es parroquial de Rius del Pendís i té tendència de la de Bellver de Cerdanya.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 «Sant Joan Baptista de Riu de Cerdanya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 febrer 2019].
# Plaça del Forn (Berga)

La plaça del Forn és una plaça de Berga inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Plaça de planta irregular de petites dimensions, penjada sota del convent de Sant Francesc i flanquejada per petits carrers. La plaça està tancada per alts edificis d'habitatges de tres o quatre pisos d'alçada. Majoritàriament estan construïts a finals del segle xix o principis del segle xx, respectant les construccions anteriors del segle xviii que encara flanquegen la plaça i els carrers veïns. El parament és de carreus de pedra.

## Història

És un dels nuclis més antics de la població, ja esmentat en documentació medieval i que conservà la seva estructura en època moderna. Està situada en un lloc estratègic, entre el carrer Major i l'antic convent de Sant Francesc. Fou durant l'edat mitjana i moderna el nucli principal d'activitats comercials, d'aquí el nom de plaça del Forn, i de trànsit. Els capbreus dels segles xvii i XVIII de les possessions que tenia Sant Pere de Madrona i l'orde militar de Sant Joan de Jerusalem a Berga, esmenten repetidament la plaça i els seus carrers limítrofs, així com les possessions dels senyorius.

## Referències

* 1 2 «Plaça del Forn». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Molí d'en Daina

El Molí d'en Daina, Can Daina o Molí d'en Conill és un antic molí fariner del municipi d'Olot que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un antic molí fariner situat a la riba dreta del riu Fluvià. Va ser bastit amb pedra volcànica i carreus escairats a obertures i cantoners. És de planta rectangular i teulat a dues aigües sostingut per bigues de fusta. Molts afegits recents desfiguren totalment la planta rectangular. Disposa de baixos, planta d'habitatge i golfes. Durant l'aiguat de l'any 1940 aquest petit molí va restar molt malt menat i quasi no s'utilitzà més. L'any 1941-1942, es va col·locar a la sala del molí una complicada turbina per subministrar electricitat que a finals del segle XX encara estava en funcionament.

## Història

L'única data que se'n coneix és que l'any 1801, el propietari n'era Joan Conill. De la família Conill, establerta en aquesta vall, trobem com a membre més antic el Pere Conill l'any 1396.

## Referències

* 1 2 «Molí d'en Daina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Sandra Dee

Sandra Dee (Bayonne, 23 d'abril de 1942 - Thousand Oaks, 20 de febrer de 2005), nascuda Alexandra Zuck, va ser una actriu i model estatunidenca.
Va iniciar la seva carrera com a model infantil, treballant primer en anuncis publicitaris i després en pel·lícules en la seva adolescència. Molt reconeguda per les seves interpretacions de noies ingènues, Dee va obtenir un Globus d'Or com a actriu revelació per la seva interpretació a Until They Sail de Robert Wise (1958) i es va convertir en una estrella adolescent per a les seves posteriors actuacions a Imitació de la vida i Gidget (totes dues el 1959).
A finals dels anys seixanta, la seva carrera professional va començar a declinar, i va ser més popular pel seu sonat matrimoni amb el cantant Bobby Darin el 1960 i el seu divorci al cap de 7 anys. Les seves actuacions a partir d'aquest moment van ser molt poc freqüents i els seus últims anys va tenir una salut feble. Va morir el 2005 a l'edat de 62 anys de complicacions derivades d'una malaltia renal, provocada per una anorèxia nerviosa que arrossegava durant anys.

## Referències

* ↑ «Sandra Dee» (en anglès). [Consulta: 27 juny 2019].
# Pou de la Verge del Remei (Alcanar)

El Pou de la Verge del Remei és una obra d'Alcanar inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És el primer dels pous fet a Alcanar a cel obert i conserva tota la maquinària original, -malgrat trobar-se en desús-, així com la majoria d'eines llavors utilitzades per al manteniment, reparacions, etc.
El pou -l'orifici- té unes dimensions d'1 x 4m. a la superfície; per un dels seus costats baixa el tub que pujava l'aigua. Per dins, les parets es revesteixen amb carreus de pedra. Avui es troba tapat a uns 2 metres de profunditat, perquè l'extracció de l'aigua funciona per altres sistemes.
En essència, la maquinària original consta d'un motor Otto de gasoil, amb una roda d'inèrcia, tot de ferro. L'edifici que l'aixopluga és com un magatzem, al qual sembla que s'hi pugui arribar mitjançant una escala de cargol, d'obra o de pedra. De planta quadrada, la teulada és a la catalana i de doble vessant; els murs, de maçoneria arrebossada i pintada.
A l'exterior d'aquest, sobre una fornícula amb la Verge, fet amb manisa hi ha una inscripció que diu "Sociedad agrícola Virgen del Remedio- año 1924".
Els pous a cel obert rebien aquest nom pel fet d'estar al descobert, és a dir, amb comunicació amb l'exterior. Als pous actuals, la perforació es redueix al perímetre del tub que puja l'aigua i el procés d'extracció és elèctric, amb comptadors d'aigua particulars per a cada soci. Abans, hi havia un home -regador- que distribuïa l'aigua entre les diferents propietats.

## Història

Perforat el 1924, fou el primer d'Alcanar que adoptà el sistema de comunitat de propietaris; seguit el 1927 pel pou de Sant Pere, amb un motor elèctric amb subministrament d'energia de la Canadenca.
Aquest sistema de comunitat de propietaris ha permès la transformació en regadiu de zones de secà que estaven pràcticament abandonades o infrautilitzades, i s'ha generalitzat dels anys 20 ençà. El sistema tradicional era a base de petites parcel·les regades amb aigua de les sínies.
Abans del 1924, hi havia a Alcanar dos pous més de motor a vapor, més petits i de propietat particular, un al Pla i l'altre al Molí del Marquès.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Pou de la Verge del Remei». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Jennifer Tisdale

Jennifer Kelly Tisdale (30 de novembre de 1981, Neptune City, Nova Jersey, Estats Units) coneguda també com a Jen, és actriu i model. És la germana de l'actriu i cantant Ashley Tisdale filla de Mike Tisdale i Lisa Morris.

## Carrera

* 2007, High school musical 2 dance-along
* 2006, Dark ride
* 2006, High school musical dance-along
* 2004, Clubhouse
* 2004, The hillside stranger
* 2002, Ted Bundy
* 2002, Mr. Deeds
* 2002, Raising Dad
* 2001, Undressed
* 2001, Boston public

## Referències

* ↑ Norwich, Grace. Zac Attack (en anglès). Penguin Group, 2006. ISBN 9780843126679.
* ↑ «Jennifer Tisdale | Girls' Life | Find Articles», 31-05-2012. [Consulta: 29 desembre 2024].
# Castell de Bellmunt

Castell de Bellmunt és una construcció del poble de Bellmunt, al municipi de Talavera (Segarra) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Adossat a la part oriental d'un casal prop de l'església hi ha un mur atalussat i restes d'un parament corbat fet amb petits carreus lligats amb morter. Gran casal situat al centre de la vila, vora l'església, i que ha sofert notables reformes. L'edifici de planta quadrangular, estructurat en planta baixa, primer pis i golfes, i les seves façanes estan arrebossades, presentant pedra picada a les cantonades. Destaquem el fet que té, en la part de la porta d'accés d'aquesta casa, un mur atalussat i restes d'un paredat fet amb petits carreus lligats amb morter que podria correspondre a parts de la muralla de l'antiga fortificació. La coberta de la casa és a doble vessant.

## Història

Les primeres referències documentals de l'indret daten del segle XII; l'any 1193 Berenguer de Clariana tenia alguns drets sobre la vila i el castell de Bellmunt, que era de la senyoria de Santa Coloma de Queralt. A partir del segle xiv, va ser el monestir de Montserrat qui tingué els seus drets fins al segle xix amb la desamortització.
L'any 1256 Ramon de Verdú vengué el castell i la vila de Bellmunt al prior de Santa Maria de Montserrat; el monestir degué tenir-ho com a feu del rei, ja que l'any 1322 l'infant Joan vengué la jurisdicció d'aquest lloc, la de Rocamora i la de Carbasí al prior de Montserrat. Al fogatge de 1365-70 consta que el lloc de Bellmunt era del prior de Montserrat. El domini es mantingué dins a l'abolició dels senyorius jurisdiccionals a inicis del segle xix.

## Referències

* 1 2 3 «Castell de Bellmunt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Ratpenat pilós d'Etiòpia

El ratpenat pilós d'Etiòpia (Kerivoula eriophora) és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids que només es troba a Etiòpia.

## Referències

* ↑ Fahr, J. Kerivoula eriophora. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 23 setembre 2016.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :