OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arbre de Nadal

L'arbre de Nadal és un objecte de decoració típica del Nadal. Sol ser una conífera de fulla perenne. Es decora amb elements nadalencs com a boles, llums de Nadal, figuretes i llaços.

## Història

Quan els primers cristians varen arribar al nord d'Europa, van descobrir que els bàrbars celebraven l'aniversari d'un dels seus déus, guarnint un arbre perenne, a una data propera al Nadal cristià. Aquest arbre simbolitzava l'arbre de l'Univers, anomenat Diví Yggdrasil, en la copa del qual es trobava el cel, Asgard i el Valhalla; i a les arrels més fondes estaven els inferns. Posteriorment amb l'evangelització d'aquests pobles, els cristians van agafar la idea de l'arbre canviant-li totalment el significat.
Bonifaci de Fulda, evangelitzador alemany, davant la mirada dels germans, agafà una destral i tallà l'arbre (el Diví Isdrasil); i en el seu lloc va plantar un pi, símbol de l'amor perenne de Déu, i l'adornà amb pomes i espelmes; les pomes simbolitzaven el pecat original i les temptacions, mentre que les espelmes representaven la llum de Jesucrist com la llum del món. A mesura que va passar el temps, les pomes i les llums, es varen transformar en esferes i altres adorns.

## Significat cristià

L'arbre mateix recorda l'arbre del Paradís, dels fruits del qual varen menjar Adam i Eva, i d'on va venir el pecat original; i, per tant, recorda que Jesucrist va venir a ser el Messies promès per la reconciliació. La forma triangular de l'arbre (per ser generalment una conífera), representa la Santíssima Trinitat. Els adorns simbolitzen les dondes de Déu als homes, mentre que l'estrella representa la de Betlem. Ja que l'arbre deu ser perenne, representa la vida eterna.

## A Catalunya

A Catalunya, se n'ha regulat la comercialització. Arreu de Catalunya se celebren diverses fires per adquirir els avets de Nadal. La més coneguda és la que se celebra a la localitat d'Espinelves, que es porta a terme des de 1981.

## Referències

* ↑ «Verd Nadalenc». web. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 20 de desembre 2014. [Consulta: 20 desembre 2014].
# Catedral de Łódź

La basílica catedral de Sant Estanislau Kostka o catedral de Łódź és un una catedral i basílica de l'Església Católica situada a la ciutat de Lodz, al voivodat de Łódź; a Polònia.
El comitè de construcció es va formar el 1895. La primera pedra va ser beneïda el 16 de juny de 1901, pel bisbe de Varsòvia Wincenty Teofil Popiel. L'edifici va ser aixecat en maó no enguixat, en l'estil arquitectònic Rohbau, pel qual l'església va ser construïda entre 1901 i 1912, seguint els plans de la constructora Wende i Zarske. La construcció de l'església va ser co-dirigida per Emil Berliner Zillmann, amb petites correccions fetes pels arquitectes: Józef Pius Dziekoński, i Slawomir Odrzywolski-Nałęcz de Cracòvia. La basílica es va fer agafant com a model la catedral d'Ulm, a Alemanya. La catedral a Lodz és l'edifici més alt de la ciutat, amb una alçada de 104,5 metres, i és una de les esglésies més altes a Polònia.

## Referències

* ↑ «Información sobre el sitio». [Consulta: 17 setembre 2016].
* ↑ Górny, Grzegorz; Rosikon. Trust: In Saint Faustina's Footsteps (en anglès). Ignatius Press, 21 d'octubre de 2014. ISBN 9781586178086.
* ↑ Porter, Stanley E.; Pearson Christian-Jewish Relations Through the Centuries (en anglès). A&C Black, 1 d'agost de 2000. ISBN 9781841270906.
* ↑ Pichaske, David R. Poland in transition: 1989-1991 (en anglès). Ellis Press, 1 de maig de 1994. ISBN 9780944024270.
# B-30 (autovia)

La B-30 és una autovia de gran capacitat que circumval·la la ciutat de Barcelona. S'anomena B-30 atès que és la tercera de les rondes circumval·latòries de la ciutat, essent la primera la B-10 (Ronda del Litoral) i la segona la B-20 (Ronda de Dalt). Es va inaugurar el 1977
La B-30 és tècnicament un tram de l'autopista de peatge AP-7. Inicialment, l'autopista AP-7 era de peatge al llarg de tot el seu contingut. Concretament, n'hi havia un a Sant Cugat del Vallès. Es varen construir, doncs, dues pistes laterals amb característiques d'autovia (tot i que oficialment no són considerades com a tal perquè no compleixen tots els requisits en algun dels trams) per tal d'evitar el peatge de Sant Cugat del Vallès. D'aquesta manera, la B-30 designava en un principi únicament les pistes laterals de l'AP-7 a l'altura de Barcelona.
A partir de l'any 2001, el peatge de Sant Cugat va desaparèixer, i, per tant, el tram de l'AP-7 que circumval·la Barcelona va passar a ser gratuït. Des de llavors, la B-30 designa tot el tram de l'AP-7 des de Mollet del Vallès fins al seu enllaç amb la B-23: tant la pista central com les pistes laterals, sumant un total de cinc carrils per sentit.
La pista central, amb característiques d'autopista, es reserva pel trànsit de llarga distància que necessita vorejar o creuar l'àrea metropolitana de Barcelona sense penetrar-hi. D'altra banda, les pistes laterals condueixen el trànsit de curta distància que es trasllada d'un punt a un altre de la regió urbana.
La B-30 és un dels complexos viaris més transitats a Catalunya. Cada dia més de 100.000 vehicles l'utilitzen i el seu traçat creua una regió que conté el 50% de l'activitat industrial catalana. Són per tant habituals les congestions de trànsit en ajuntar-se els vehicles amb destinació a França amb el trànsit local. Per això, la Generalitat de Catalunya va impulsar al llarg de la dècada 2000-2010 l'anomenat Eix Transversal (C-25), finalitzat l'any 2013, que va permetre que tot el trànsit de persones i mercaderies que provenia del nord d'Espanya pogués circular a França sense creuar la regió urbana de Barcelona.
En un futur, es preveu reduir la congestió de trànsit mitjançant la construcció del Quart Cinturó (B-40), tot i que encara es troba en projecció a la majoria del seu traçat.
El 18/02/2022 es va aprovar el traspàs d'aquesta infraestructura a la Generalitat de Catalunya.

## Referències

* ↑ «1977 Nueva Autopista B-3 de Barcelona, Cinturón de Rondas». [Consulta: 10 agost 2021].
* ↑ «El peaje de Sant Cugat en la B-30 desaparecerá a medianoche Los tramos de Girona y Tarragona serán gratis para usuarios locales» (en castellà). El País, 09-01-2000. [Consulta: 23 agost 2015].
* ↑ «Fomento invierte 9.200 millones en reformar la B-30» (en castellà). El País, 04-11-1999. [Consulta: 23 agost 2015].
* ↑ Puente, Arturo. «Gobierno y Generalitat celebran una Bilateral con acuerdos discretos y roces por la mesa de diálogo» (en castellà), 18-02-2022. [Consulta: 19 febrer 2022].
# 55 aC
## Esdeveniments
### Bretanya

* 12 d'agost - Juli Cèsar comanda la primera invasió contra la Gran Bretanya.

### República Romana

* Gneu Pompeu Magne i Marc Licini Cras Dives I són cònsols.

## Necrològiques

* Quinto Metel Nepot, cònsol romà.
* Berenice IV, reina d'Egipte.
* Lucreci, filòsof romà.
* Tigranes II, emperador l'Armènia.
# 1438
## Esdeveniments
### Resta del món

* Albert II d'Hasburg esdevé rei d'Alemanya i Hongria.
* Pachacútec inicia l'expansió de l'Imperi Inca.
* Descobertes les Illes Salvatges.

## Naixements

Països Catalans
Resta del món
* A Vicenza, Itàlia, Gian Giorgio Trissino, escriptor, crític i gramàtic.
# Ross 619

Ross 619, designació del catàleg Ross, (Gliese 299 / GJ 299 / LHS 35) és un estel a la constel·lació del Cranc situat prop del límit amb el Ca Menor. S'hi troba a 22,3 anys llum de distància del sistema solar i té magnitud aparent +12,83 i, per tant, no és observable a ull nu.
Ross 619 figura classificada com a nana vermella de tipus espectral M4.0V o M4.5V. No obstant això, la seva espectroscòpia infraroja és més consistent amb la d'una subnana de tipus M; diverses característiques del seu espectre —entre unes altres el feble sobretò de CO a 2,29 μm— corroboren el seu estatus de subnana. Llueix amb una lluminositat equivalent al 0,03% de la lluminositat solar, i la seva lluminositat és comparable a la de Proxima Centauri o Ross 128. Té una temperatura efectiva de 3.300 K, amb una massa equivalent al 15% de la massa solar. La seva velocitat de rotació projectada és igual o inferior a 3 km/s. Ha estat catalogat com un estel d'halo, cosa per la qual pot tractar-se d'un estel que provinent de l'halo galàctic estiga travessant el disc de la galàxia, on se situa el sistema solar. Una dels estrelles d'halo més conegudes és l'estrella de Kapteyn.
Els estels més propers a Ross 619 són YZ Canis Minoris i GJ 1116, respectivament a 3,99 i 7,26 anys llum.

## Referències

* ↑ Lucianne Walkowicz «The Solar Neighborhood. VI. New Southern Nearby Stars Identified by Optical Spectroscopy» (en anglès). Astronomical Journal, 4, 4-2002, pàg. 2002–2009. DOI: 10.1086/339315.
* 1 2 3 4 5 6 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Afirmat a: Fourth USNO CCD Astrograph Catalog. Autor: Arne Henden. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: juliol 2012.
* 1 2 Pablo Mauas «Trumpeting M dwarfs with CONCH-SHELL: a catalogue of nearby cool host-stars for habitable exoplanets and life» (en anglès). Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 3, 9-2014, pàg. 2561-2578. DOI: 10.1093/MNRAS/STU1313.
* ↑ M. Lampón «The CARMENES search for exoplanets around M dwarfs. High-resolution optical and near-infrared spectroscopy of 324 survey stars» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 4-2018, pàg. 49–49. DOI: 10.1051/0004-6361/201732054.
* 1 2 «Ross 619» (en anglès). SIMBAD (Centre de Dades astronòmiques d'Estrasburg). [Consulta: 21 gener 2021].
* 1 2 The One Hundred Nearest Star Systems (RECONS)
* ↑ Rayner, John T.; Cushing, Michael C.; Vacca, William D. «The Infrared Telescope Facility (IRTF) Spectral Library: Cool Stars». The Astrophysical Journal Supplement, 185, 2, 2009. pp. 289-432.
* ↑ Reiners, A.; Basri, G. «The First Direct Measurements of Surface Magnetic Fields on Very Low Mass Stars». The Astrophysical Journal, 656, 2, 2007. pp. 1121-1135.
* ↑ Mohanty, Subhanjoy; Basri, Gibor «Rotation and Activity in Mid-M to L Field Dwarfs». The Astrophysical Journal, 583, 1, 2003. pp. 451-472.
* ↑ Stars within 15 light-years of Ross 619 (The Internet Stellar Database)
# Saïd ibn Ahmad

Saïd ibn Àhmad ibn Saïd (àrab: سعيد بن أحمد بن سعيد, Saʿīd b. Aḥmad b. Saʿīd) (Oman, segle xviii - Rustaq, 1811) va ser imam i sultà d'Oman, el segon de la dinastia Al Saïd. Va governar el país entre 1783 i 1786.

## Regnat

Saïd ibn Ahmad era fill de l'imam i del sultà Ahmad ibn Saïd al-BuSaïdi, i va ser elegit imam a la mort del seu pare el 1783. La successió no va ser impugnada, i Saïd va prendre possessió de la capital, Rustaq.
Els seus germans Saïf i Sultan ibn Ahmad van demanar al xeic Sakar del grup tribal Xemal que els ajudés a guanyar el tron. Xeikh Sakar va ocupar les ciutats de Hamra, Xargah, Rams i Khor Fakan. Saïd va intentar de recuperar aquestes ciutats envà.
Tanmateix, Saif i Sultan van creure que era massa perillós per a ells quedar-se a Oman. Saif va navegar cap a l'Àfrica oriental amb la intenció d'establir-s'hi com a governant. Va morir allà poc després. Sultan va escapar a Gwadar a la costa de la regió de Makran del Balutxistan.

## Deposició

L'imam era cada cop més impopular. Cap a finals de 1785 un grup de notables va escollir el seu germà, Qais ibn Ahmad, com a nou imam. Aquesta revolta aviat es va esfondrar.
Més tard, un dels fills de Saïd va ser fet presoner a Fort Al-Jalali pel governador de Masqat. Un altre fill, Hamad ibn Saïd, va anar a negociar amb el governador, i finalment Hamad i els seus seguidors van aconseguir el control dels forts al-Jalali i al-Mirani i, per tant, de la ciutat de Masqat.
Això va passar l'any 1786. Una per una les altres fortaleses d'Oman es van sotmetre a Hamad, fins que Saïd es va quedar sense cap poder temporal.
Saïd ibn Ahmad va renunciar al control personal sobre els afers administratius quotidians en favor del seu tercer fill, Hamad, governador de Masqat, que el 1789 va acabar assumint la regència i el títol de xeic. El 1792, a la mort del seu fill, va tornar a reprendre el control directe, però aviat es va retirar a una vida d'indolència i va permetre als seus fills supervivents i a d'altres funcionaris gairebé una total llibertat per governar com creguessin convenient. Va romandre a la capital tradicional, Rustaq, i va continuar mantenint el títol d'imam fins a la seva mort. Aquest títol d'imam, era un títol purament religiós, simbòlic, sense capacitat de poder. Va ser l'últim descendent de línia masculina d'Al-Bu Said en ocupar el càrrec.
Va morir al fort d'Al-Batinah de Rustaq el 1811.

## Referències

* ↑ Miles, 1919, p. 281.
* ↑ Miles, 1919, p. 282.
* ↑ Miles, 1919, p. 282-283.
* ↑ Peterson, 2007, p. 72.
* ↑ Miles, 1919, p. 283.
* ↑ Thomas, 2011, p. 224.

## Vegeu també

* Llista de governants d'Oman
* Dinastia Al-Bu Said

## Bibliografia

* Miles, Samuel Barrett. The Countries and Tribes of the Persian Gulf (en anglès). Garnet Pub, 1919. ISBN 978-1-873938-56-0.
* Peterson, John. Historical Muscat: An Illustrated Guide and Gazetteer (en anglès). Abingdon: BRILL, 2007. ISBN 978-90-04-15266-3.
* Thomas, Gavin. The Rough Guide to Oman (en anglès). Penguin, 2011. ISBN 978-1-4053-8935-8.
# Torre de la Torrassa

La Torre de la Torrassa, és una torre d'ús defensiu, d'origen musulmà. a La Vall d'Uixó, a la comarca de la Plana Baixa,. És al costat de la carretera de la Vall d´Uixó a Vilavella, en la partida de la Torrassa al costat de la rotonda que enllaça amb l'autovia A7 i la carretera cap a la Vilavella;
La torre està catalogada de forma genèrica com Bé d'Interès Cultural, i presenta, tant codi de la Generalitat Valenciana (12.06.126-010), com a anotació ministerial (R-I-51-0012142), amb data d'anotació 21 de juliol de 2008.
La torre situa es va construir al segle xii i en aquella època era situada enmig d'una de les petites alqueries (probablement Benadalmech o Haraturle) que s'estenien més enllà del nucli poblacional de la Vall d'Uixó.
La torre dista pocs metres de la carretera de Vall d'Uixó a la Vilavella, i es va construir per respondre a la necessitat de tenir punts de vigilància al llarg del citat i poder ser utilitzada com a refugi a la població de la alquería a la qual donava protecció.
La torre presenta planta rectangular. Té murs de tapial (tècnica molt comuna en aquesta zona) sobre una base de pedres de mitja grandària travades amb argamassa.
Actualment només queden dempeus dos parets i part de l'aljub que era en un dels seus costats, amb el qual proveïen d'aigua als habitants de la torre per mitjà d'una petita obertura que hi comunicava. De l'aljub poden contemplar-se restes de la volta de mig punt amb la qual era cobert.
Poden observar-se, a l'interior, tant de la torre com de l'aljub, gravats en la pedra, una sèrie de símbols en forma d'A amb una creu en l'àpex que poden considerar-se com a campanes, per la qual cosa es considera que es van gravar posteriorment a l'època de la construcció, en temps de la conquesta cristiana de la vall.
Des de fa uns anys l'Ajuntament de la Vall d'Uixó dona a conèixer el patrimoni històric del municipi amb rutes senderistes. La Ruta 14 arriba fins a la Torre de la Torrassa, "Senderisme per la Vall d'Uixó partida la Torrasa”.

## Referències

* 1 2 «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* 1 2 3 4 5 6 7 «Secció 1a. Béns d'interés cultural - Generalitat Valenciana». [Consulta: 6 setembre 2018].
* 1 2 3 «Torre de la Torrassa - CastillosNet» (en castellà). Arxivat de l'original el 2018-09-06. [Consulta: 6 setembre 2018].
* 1 2 «La Vall D'uixó | Turismo por la comunidad Valenciana» (en castellà). [Consulta: 6 setembre 2018].
* ↑ «La Vall d'Uixó conoce su patrimonio histórico con la marcha a la Torre de la Torrassa | Castellón Información» (en castellà). [Consulta: 6 setembre 2018].
* ↑ «La Vall recuerda la historia de la ciudad – Actualitat Digital» (en castellà). Arxivat de l'original el 2018-09-06. [Consulta: 6 setembre 2018].
* ↑ Mediterráneo, El Periódico. «La Vall reivindica su patrimonio con una ruta a sus cuatro torres». El Periódico Mediterráneo (en castellà). Consultat el 2018-09-06.Mediterráneo, El Periódico «La Vall reivindica su patrimonio con una ruta a sus cuatro torres» (en castellà). [Consulta: 6 setembre 2018].
# Serè de Tolosa

Serè de Tolosa fou un suposat duc d'Aquitània on hauria succeït a Austrobald de Tolosa el 589. És esmentat en l'apòcrifa carta d'Alaó com a dux Aquitanae.
Segons la carta estava casat amb Amància (Amantia) i se'l suposa el pare d'Amand de Gascunya (que podrià ser el mateix personatge que Aichinà o que Aighí, duc/s de Gascunya. Aquesta suposició està basada en el fet que la filla d'Amand, Gisela (que consta com a hereva universal de Serè, i fou la suposada esposa del rei d'Aquitània Caribert II establert com a rei d'Aquitània el 628), tenia un avi de nom Serè; però no és segur que Amand fos el fill, ja que la seva dona es deia Amància i, per tant, Serè i Amància podrien ser els pares d'Amància esposa d'Amand, els pares de Gisela. En el següent quadre es mostren les dues possibilitats, i en ambdues Serè és avi de Gisela (patern o matern):
Si va existir Serè hauria perdut el càrrec a la mort del rei Guntram de Borgonya el 592 i no se li coneix successor però s'especula que durant aquests anys els vascons van aprofitar un cert buit de poder per ocupar la Novempopulània. El 607 els vascons foren derrotats i fou establert com a duc dels vascons (no abans del 602) un noble anomenat Genial (Genialis) a la mort del qual el 627, l'hauria succeït Aichinà. Per les diverses teories vegeu Amand de Gascunya.

## Referències

Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
# Sinnamir

Sinnamir (o Sin-Namir) fou un rei d'Assíria del confós període històric que va de vers el 1730/1720 aC a 1710/1700 aC, en què set personatges d'origen desconegut es disputaren el poder a Assur. A les llistes reials apareixen amb l'explicació de "fill de ningú" el que equival a dir que no eren de cap família reial i, per tant, usurpador.

## Referències

* Mesopotamian chronicles, per Jean-Jacques Glassner i Benjamin Read Foster, a
# Suposició

Una suposició o un supòsit és la realització, basada en indicis o analogies en casos similars, d'un conjunt de conjectures sobre un fet, les causes que l'han originat o altres coses. Una suposició prèvia a un raonament és una premissa i, si és tal en la qual es basa tota una ciència aleshores és un axioma.
Una suposició es caracteritza pel fet que no cal cap mena d'investigació per arribar a ella sino que està basada en opinions i especulacions, aporta dades reals que es consideren sempre segures i d'aquestes dades deriven conseqüències que només tenen validesa si no hi ha impediments.
Malgrat que pot ser confosa amb una hipòtesi, tècnicament, en epistemologia, són diferents, sent la hipòtesi una conclusió provisional obtinguda a conseqüència de l'observació i precedent a l'experimentació, al mètode científic i, per tant, un pas posterior a la suposició.

## Bibliografia

* Izquierdo, Pedro A.; García Clarencio (1988). Castellano y Literatura Noveno Grado. Caracas:Librería Editorial Salesiana.
* Díaz, María Casanova y Ventura, Celia Pérez (1995). Castellano y Literatura Noveno año Educación Básica. Caracas: Editorial Larense.
# Síndrome gripal

Una síndrome gripal (SG) o símptomes com de grip, són uns símptomes que poden ser deguts a la grip o a altres malalties que també els provoquen. Aquests inclouen febre, calfreds, malestar, tos seca, pèrdua de gana, dolors per tot el cos i nàusees, típicament en relació amb una aparició sobtada de la malaltia. En la majoria dels casos, els símptomes són causats per citocines alliberades per l'activació del sistema immunitari i, per tant, són relativament inespecífics.
Entre les causes més freqüents de SG hi ha el refredat comú i la grip. Les causes menys freqüents inclouen efectes secundaris de molts medicaments i manifestacions de moltes altres malalties.

## Referències

* ↑ «Case definitions». European Influenza Surveillance Scheme, 12-12-2005. Arxivat de l'original el 12 de novembre 2009. [Consulta: 15 juliol 2009].
# Takhir Khan (Khivà)

Takhir Khan fou kan de Khivà nomenat per Nadir Shah. Era cosí d'Abu l-Faiz Muhammad Khan de Bukharà i, per tant, un djànida o astrakhànida, però no s'assenyala la seva ascendència i només es diu que fou fidel a Nadir Shah que el va nomenar kan en recompensa. No hi ha notícies del seu regnat que va durar un any.
Mentre Nadir Shah estava ocupat al Daguestan l'agost de 1741, un grup d'uzbeks i d'aralians van demanar ajut a Nurali, el fill d'Abu l-Khayr Khan dels kazakhs, que va ocupar Khivà, va matar Tagir i altres caps i va ocupar el kanat. El líder dels rebels, Ertuk Inak, va proclamar kan a Nurali. Uns mesos després (1742) al saber que Nadir Shah marxava a Khivà amb un exèrcit, va abandonar el kanat. Ertuk Inak va exercir llavors el poder únic però no es va arribar a proclamar Khan.

## Referències

Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Chasse gardée

Chasse gardée és una pel·lícula de comèdia francobelga del 2023 dirigida per Antonin Fourlon i Frédéric Forestier, estrenada el 2023. Aborda el tema del xoc cultural, viscut per una parella de París que es trasllada a un poble amb una forta comunitat de caçadors. S'ha doblat i subtitulat al català.
Segons els crèdits cinematogràfics, el film es va rodar a Compiègne i als voltants, a Vieux-Moulin i a Pierrefonds, al departament de l'Oise. Algunes escenes es van rodar a Aisne.
El febrer de 2024, al final del seu setè cap de setmana d'estrena, es va convertir en la sisena pel·lícula francesa a entrar al top 20 de la taquilla de pel·lícules estrenadas el 2023 a França. Va superar les 1.778.000 entrades.

## Referències

* ↑ «[Critique Chasse gardée, se rentrer dans le lard]» (en francès). SeriesDeFilms, 08-11-2023. Arxivat de l'original el 2024-06-22. [Consulta: 22 juny 2024].
* ↑ «Open Season (Chasse gardée)» (en anglès). Cineuropa - the best of european cinema. Arxivat de l'original el 2024-06-20. [Consulta: 20 juny 2024].
* ↑ «"Chasse gardée", une comédie avec Didier Bourdon en chasseur qui a mis de l’eau dans son vin» (en francès). www.telerama.fr, 21-12-2023. Arxivat de l'original el 2024-06-20. [Consulta: 20 juny 2024].
* ↑ «Chasse Gardée». Goita què fan, ara!. [Consulta: 21 setembre 2024].
* ↑ «Le film " Chasse gardée " tourné en Picardie sort sa bande-annonce» (en francès). Courrier picard, 25-10-2023. Arxivat de l'original el 2024-06-20. [Consulta: 20 juny 2024].
* ↑ «VIDÉO. Sur le tournage de Chasse gardée, une comédie avec Didier Bourdon qui se moque gentiment des chasseurs» (en francès). France 3 Hauts-de-France, 10-08-2022. Arxivat de l'original el 2024-09-17. [Consulta: 22 juny 2024].
* ↑ Baudouin. «Chasse Gardée avec Didier Bourdon: le réalisateur est un chasseur!» (en francès). Chassons.com, 25-09-2022. Arxivat de l'original el 2024-06-22. [Consulta: 22 juny 2024].
* ↑ Colon, Tanguy. «Chasse gardée, la belle (sur)prise d’UGC - Boxoffice Pro» (en francès). www.boxofficepro.fr, 30-01-2024. [Consulta: 20 juny 2024].
* ↑ F.D. «Cinéma : " Chasse gardée " dépasse le million d’entrées dont 40 000 en Picardie, terre de chasseurs» (en francès). Courrier picard, 16-01-2024. Arxivat de l'original el 2024-06-20. [Consulta: 20 juny 2024].
* ↑ «Chasse gardée, premier film français à dépasser le million d’entrées en 2024» (en francès). Le Figaro, 08-01-2024. Arxivat de l'original el 2024-06-25. [Consulta: 22 juny 2024].