OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bleeding Kansas

Bleeding Kansas (Kansas sagnant), Bloody Kansas o la Guerra de fronteres van ser una sèrie d'enfrontaments civils violents als Estats Units entre 1854 i 1861, que van sorgir d'un debat polític i ideològic sobre la legalitat de l'esclavitud en l'estat proposat de Kansas. El conflicte es va caracteritzar per anys de frau electoral, raids, assalts i assassinats retributius realitzats per faccions rivals de "Free-Staters" anti-esclavitud i "Border Ruffians" pro-esclavitud al Territori de Kansas i al veí estat de Missouri.
Al cor del conflicte hi havia la qüestió de si el Territori de Kansas permetria o prohibiria l'esclavitud i, així, entrés a la Unió com a estat esclavista o estat lliure. La Llei de Kansas-Nebraska de 1854 demanava la "sobirania popular", que exigia que la decisió sobre l'esclavitud fos feta pels colons del territori (en lloc dels forasters) i decidida per un vot popular. Les tensions seccionals que envoltaven l'esclavitud ràpidament es van centrar a Kansas, amb l'element pro-esclavitud argumentant que cada colon tenia el dret de portar la seva propietat, inclosos els esclaus, al territori; els defensors de la "terra lliure" anti-esclavitud van argumentar no només que l'esclavitud no era ètica, sinó que permetre-la a Kansas permetria que els rics propietaris d'esclaus controlessin la terra amb l'exclusió dels no-propietaris d'eslaus. Missouri, estat esclavista des de 1821, estava poblat per un gran nombre de colons amb simpaties pel Sud i actituds pro-esclavistes, molts dels quals van intentar influir en la decisió a Kansas. El conflicte va ser combatut políticament i també entre civils, on finalment es degenerà en brutal violència de bandes i guerra de guerrilla paramilitar. El terme "Bleeding Kansas" va ser popularitzat pel New-York Tribune d'Horace Greeley.
Bleeding Kansas va ser demostratiu de la gravetat de les qüestions socials més urgents de l'època, des de l'esclavitud fins als conflictes de classe emergents a la frontera nord-americana. La seva gravetat va ocasionar titulars nacionals que van suggerir al poble estatunidenc que les disputes regionals no podien arribar a un compromís sense vessament de sang i, per tant, presagiava directament la Guerra Civil. Kansas va ser admesa a la Unió com a estat lliure el gener de 1861, però la violència partidista va continuar al llarg de la frontera entre Kansas i Missouri durant la major part de la guerra. L'episodi es commemora amb nombrosos monuments i llocs històrics designats.

## Referències

* ↑ «Bleeding Kansas» (en anglès). National History Education Clearinghouse. Arxivat de l'original el 9 novembre 2017. [Consulta: 12 febrer 2018].
* ↑ «Bleeding Kansas: From the Kansas-Nebraska Act to Harpers Ferry» (en anglès). The Kansas City Public Library. Arxivat de l'original el 22 juliol 2018. [Consulta: 21 juliol 2018].

## Vegeu també

* Esclavitud als Estats Units
* Abolicionisme als Estats Units d'Amèrica
* Llei de Kansas-Nebraska
* Massacre de Pottawatomie
* Saqueig de Lawrence
* John Brown (abolicionista)

## Enllaços externs

* Informe del Congrés sobre els Problemes a Kansas (1856)
* Article sobre "Bleeding Kansas" a PBS
# Gyula Polgár

Gyula Polgár (Kistelek, 8 de febrer de 1912 - Sydney, 18 de juny de 1992) fou un futbolista hongarès de les dècades de 1930 i 1940.
Fou internacional amb Hongria, amb qui participà en els Mundials de 1934 i 1938. En total jugà 26 partits amb la selecció en els quals marcà dos gols.
Pel que fa a clubs, destacà al Ferencváros i al MTK Budapest.
Un cop retirat començà una llarga carrera d'entrenador a Austràlia.

## Referències

* ↑ Soccerway stats
* 1 2 «FIFA stats». Arxivat de l'original el 2009-02-02. [Consulta: 2 febrer 2009].
* ↑ Millingstein's History of the World Cup Part Three: 1938 France Arxivat 2009-11-17 a Wayback Machine.
* ↑ «Vb-história: magyar vereség a világ legjobbjától» (en hungarian). Sport. inforadio.hu, 25-05-2010. Arxivat de l'original el 1 de juny 2010. [Consulta: 26 agost 2010].
* ↑ «Squad lists and players clubs - 1938 World Cup». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 maig 2017].
* ↑ Australian Player Database Ozfootball.net
# La defensa del dragón

La defensa del dragón és una pel·lícula colombiana de l'any 2017, escrita i dirigida per Natalia Santa i protagonitzada per Gonzalo de Sagarminaga, Hernán Mendez i Manuel Navarro. Es va estrenar en la Quinzena de Realitzadors del 70è Festival Internacional de Cinema de Canes. La seva estrena en Colòmbia va ser el 27 de juliol de 2017.

## Sinopsi

Samuel, Joaquín i Marcos són tres vells amics que passen els seus dies en el centre de Bogotà, entre el llegendari club d'escacs Lasker, el Casino Caribe, i el vetust cafè La Normanda.
Samuel (53) és un jugador d'escacs professional que va deixar de competir després d'haver perdut en el torneig més important de la seva carrera, torneig que va tenir lloc a Moscou a inicis del nou mil·lenni, quan encara era una figura reconeguda en aquest esport. El seu millor amic és Joaquín (65), un consagrat rellotger que està a punt de tancar el taller que va heretar del seu pare i en el qual treballa des que té memòria. Marcos (72), un homeòpata basc que es dedica a buscar la fórmula per a guanyar en el pòquer, completa el grup, més per costum que per una altra cosa. Els tres comparteixen el gust pels escacs, les caminades pel centre i la insistència en la solitud.

## Repartiment

* Gonzalo de Sagarminaga com Samuel.
* Hernan Mendez com Joaquín.
* Manuel Navarro com Marcos.
* Maia Landaburu com MATILDE.
* Martha Leal com Ingrid.
* Laura Osma com Julieta.
* Victoria Hernández com Josefina.

## Referències

* ↑ «Fortnight 2017: The 49th Directors' Fortnight Selection». Quinzaine des Réalisateurs. Arxivat de l'original el 19 abril 2017. [Consulta: 20 abril 2017].
* ↑ Elsa Keslassy. «Cannes: Juliette Binoche-Gerard Depardieu Drama to Kick Off Directors Fortnight». Variety, 19-04-2016. [Consulta: 20 abril 2017].
* ↑ «'The Dragon's Defense' ('La Defensa del dragon'): Film Review | Cannes 2017» (en anglès). The Hollywood Reporter, 29-05-2017 [Consulta: 14 juliol 2018].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Ananies (sacerdot jueu)

Ananies (48 fins a 58) Summe sacerdot esmentat en el Nou Testament, fill de Nebedeo (Zebedeu), i que va rebre el seu lloc d'Herodes Pòlio, rei de Calcis i germà d'Herodes Agripa I. Se'l va enviar a Roma l'any 52 per a ser jutjat en relació a certes dificultats que havien sorgit entre els jueus i els samaritans, però l'emperador Claudi I el va absoldre.
Mentre presidia el judici de Pau davant del Sanedrí que es va celebrar cap a l'any 56, Ananies va ordenar que es donés un cop a Pau a la cara. (Ac 23:2-5.)
Després del judici, Pau va ser portat a Cesarea a on va viatjar també Ananies acompanyat de certs ancians i un orador públic per a presentar els càrrecs davant el procurador Félix (Ac 24:1), i ja no se li torna a esmentar.
En la història extra bíblica se'l presenta com un home altiu i cruel, que es va distingir per la seva cobdícia, tant durant l'exercici de Summe Sacerdot com després. Cap al començament de la revolta jueva de 66-70, certs elements de la població de la secta jueva dels Zelotes van perseguir a Ananies per causa de la seva col·laboració amb les autoritats romanes. Encara que es va amagar en un aqüeducte, el van descobrir i el van matar en l'esclat de la Primera Revolta Jueva.

## Referències

* ↑ Antiguitats Judaiques, Flavi Josep, llibre XX, cap. V, sec. 2.
# Mas Jonquer (Vilanant)

El Mas Jonquer és una masia de Vilanant (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situat a uns tres quilòmetres a ponent del nucli urbà de la població de Vilanant, prop del rec de Cistella, al paratge del pla del mas Palau.

## Descripció

Masia aïllada de grans dimensions formada per diversos cossos adossats, que li proporcionen una planta rectangular. Presenta la coberta de teula de dos vessants i està distribuït en planta baixa i dos pisos. La façana principal, orientada al sud-est, presenta un portal d'accés de mig punt adovellat, amb els brancals bastits amb carreus de pedra ben desbastats. Al seu costat, integrades al parament de la façana, hi ha dues rodes de molí de pedra. La resta d'obertures són rectangulars, les del primer pis bastides amb carreus de pedra ben desbastats, les llindes planes i els ampits motllurats. Diverses llindes estan gravades amb inscripcions i motius decoratius de difícil lectura. Les finestres de la part de llevant del parament han estat restituïdes. Per contra, les finestres del segon pis estan bastides en maons o bé presenten els emmarcaments arrebossats. Hi ha una terrassa descoberta actualment restituïda. La façana sud-oest presenta les finestres de la planta baixa i del pis superior restituïdes, mentre que les del primer pis conserven els emmarcaments en pedra. La façana nord-est combina obertures allindades amb d'altres de restituïdes, amb els emmarcaments arrebossats. La part posterior de l'edifici ha estat completament transformada.
La construcció està bastida en pedra desbastada i sense treballar, lligada amb morter de calç. A les cantonades hi ha carreus de pedra ben escairats. Una bona part de la façana principal i la nord-est estan arrebossades i pintades.

## Història

Mas del segle xvii amb reformes i ampliacions posteriors. L'any 2006 fou restaurat i renovat i actualment funciona com a casa de turisme rural.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas Jonquer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 octubre 2017].
# Sèquia de Camps i Vinyacs

La séquia de Camps i Vinyacs (o séquia dels Camps) és una de les segles de rec de la Pobla de Segur.
Es nodreix d'aigua del riu Flamisell pel seu marge esquerre, des del que fou el molí d'Erinyà fins al torrent de Vallcarca i perllongada anys més tard fins al barranc de la Borda del Ros. Té una longitud aproximada de nou kilòmetres.Fou inaugurada el 1830.
Es regeix per les ordenances de la Comunitat de Regants aprovades l'any 1965.

## Referències

* 1 2 «Sèquia de Camps i Vinyacs». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* «Pla de regadius» (pdf). Generalitat de Catalunya – Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural, 2008-2020.
# (1713) Bancilhon

(1713) Bancilhon és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides i va ser descobert el 27 de setembre de 1951 per Louis Boyer des de l'observatori d'Alger-Bouzaréah, Algèria.
Inicialment va rebre la designació de 1951 SC. Més tard es va nomenar en honor de l'astrònoma francesa Odette Bancilhon.
Bancilhon orbita a una distància mitjana de 2,228 ua del Sol, podent acostar-se fins a 1,815 ua. La seva excentricitat és 0,1852 i la inclinació orbital 3,746°. Empra 1215 dies a completar una òrbita al voltant del Sol.

## Vegeu també

* Llista d'asteroides del (1701) al (1800)
* Cossos menors del Sistema Solar

## Referències

* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 30 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1713.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 28 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «(1713) Bancilhon» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 17 juny 2018].

## Enllaços externs

* «(1713) Bancilhon» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 16 juny 2018].
* «Diagrama orbital de (1713) Bancilhon» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 17 juny 2018].
# Rima Ariadaeus

La rima Ariadaeus és una rima i graben de la Lluna. Porta el nom del cràter Ariadaeus, que marca el seu extrem oriental. El seu nom procedeix del rei macedoni Filip III Arrideu.
Travessa bona part del terreny accidentat que hi ha entre la Mare Tranquillitatis a l'est, i la confluència de la Mare Vaporum i el Sinus Medii a l'oest.
Té 220 km de llarg, 4.500 m d'amplària i uns 500 m de profunditat, hom creu que és una fossa tectònica, és a dir, una depressió limitada en tots dos costats per falles paral·leles aixecades, entre les quals el terreny s'hauria enfonsat per efecte de forces internes. Prop del seu extrem oest enllaça amb la rima Hyginus.
La rima va ser descoberta el 1792 per l'astrònom alemany Johann Hieronymus Schröter.

## Vegeu també

* Lunar 100

## Referències

* ↑ North Gerald. Omega. Guía para observar la Luna, p. 175. ISBN 978-84-282-1484-1.
* ↑ Lacroux Jean, Legrand Christian. Larousse. Descubrir la Luna, 2004, p. 66. ISBN 84-8332-548-9.

## Enllaços externs

* "Rima Ariadaeus". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès). [Consulta: 25 juny 2018].
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès). [Consulta: 25 juny 2018].
# Patinoire de Méribel

La Patinoire de Méribel, anteriorment anomenat La Halle de Glace, és una pista de patinatge a l'estació d'esports d'hivern, Méribel, un llogaret del municipi de Les Allues a la Savoia francesa. Va ser construïda pel despatx d'arquitectes Chambre & Vibert.
Les obres van començar el 1989 en preparació del torneig olímpic d'hoquei sobre gel dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1992 fets a la ciutat d'Albertville. Amb una capacitat per a 8.000 espectadors per als Jocs Olímpcis de 1993 a 1997 se'n va modificàr l'estructura i se'n va reduir la capacitat fins a 2.400 espectadors. Una part de la tribuna va ser remodelada per a instal·lar-hi una piscina, un centre de lleure aquàtic amb sauna i bany turc, un restaurant i altres serveis destinats als turistes.

## Referències

* ↑ S.P. «Vivre le rêve olympique : la patinoire et la piste de descente de Méribel» (en francès). Le progrès, 03-03-2022.
* 1 2 «Patinoire Olympique de Méribel» (en francès). Chambre & Vibert. [Consulta: 8 gener 2025].
* 1 2 Beauvalet-Boutouyrie, Marie «L’Aventure olympique. Les architectures des Jeux d’hiver d’Albertville 1992 : des projets inaboutis ? [L'aventura olímpica. L'arquitectura dels Jocs d'hivern d'Albertville 1992: projectes inacabats?]». Cahiers de la recherche architecturale, urbaine et paysagère, 12, 2021. DOI: 10.4000/craup.8544. ISSN: 2606-7498.
* ↑ Lefebvre, Philippe. «3 vallées : le retour de l'esprit olympique» (en francès). France Inter, 18-02-2024. [Consulta: 8 gener 2025].

## Enllaços externs

* Espace Patinoire - Lloc web oficial (francès)
# Xa'alvim

Xa'alvim (en hebreu: שעלבים) és un quibuts religiós que està situat al districte central d'Israel, Xa'alvim és un dels dos únics kibutzim que estan afiliats amb el partit polític Poalei Agudat Yisrael (sent l'altre el kibutz Hafetz Haim). El poble està situat prop de la ciutat de Modiin-Maccabim-Reut, i està sota la jurisdicció del Consell Regional de Guézer. L'any 2016, el poble tenia una població de 1.769 habitants.

## Història

El kibutz va ser fundat el 13 d'agost de 1951, per un grup de voluntaris del Nahal pertanyents al moviment juvenil Ezra, en terres del despoblat llogaret palestí de Salbit, amb el nom d'un lloc bíblic esmentat al Llibre de Josuè, al Llibre dels Jutges, i al Primer llibre dels Reis. El turó ubicat entre el kibutz i la població de Nof Ayalon és comunament coneguda com a Tel Xa'alvim. Fins a la Guerra dels Sis Dies, el kibutz va ser blanc de nombrosos atacs procedents de Cisjordània, degut a la seva proximitat a la Línia Verda. Segons un document capturat pertanyent a la legió àrab jordana, la legió planejava atacar el llogaret i massacrar a tots els seus residents. En 1961 una ieixivà, anomenada Ieixivà Xa'alvim, va ser fundada al poble de Xa'alvim, i més tard va esdevenir un gran centre regional d'educació religiosa.

## Referències

* ↑ Khalidi, Walid. Institute for Palestine Studies. All That Remains: The Palestinian Villages Occupied and Depopulated by Israel in 1948, 1992, p. 410. ISBN 0-88728-224-5.
* ↑ Llibre de Josuè 19:42.
* ↑ «Llibre dels Jutges 1:35».
* ↑ «Primer llibre dels Reis 4:9».
* ↑ HaReuveni, Immanuel. Miskal - Yedioth Ahronoth Books and Chemed Books. Lexicon of the Land of Israel (en hebreu), 1999, p. 922. ISBN 965-448-413-7.
# Dolmen de Moragues

El Dolmen de Moragues, o del Cortal d'en Vilar, és un dolmen situat a la comuna rossellonesa de Bula d'Amunt, a la subcomarca dels Aspres, al límit amb el terme de Glorianes, de la comarca del Conflent, tots dos de la Catalunya del Nord.
Està situat en la carena a la zona central del terme, a prop a ponent del Cortal d'en Vilar i, més a prop, de Can Rauc, en el contrafort que davalla del Pic d'en Serradell cap a llevant.
És un dolmen que fou citat en primer lloc l'any 2002 per Richard Iund, tot i que Carreras i Tarrús afirmen haver-lo visitat el 1999.

## Vegeu també

* Llista de monuments megalítics de la Catalunya del Nord

## Bibliografia

* Abélanet, Jean. Itinéraires mégalithiques: dolmens et rites funéraires en Roussillon et Pyrénées nord-catalanes. Canet: Trabucaire, 2011. ISBN 9782849741245.
* Carreras Vigorós, Enric; Tarrús Galter, Josep «181 anys de recerca megalítica a la Catalunya Nord (1832-2013)». Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, vol. LIV, 2013, pàg. 86, 169.
* Hoskins, M; Iund, R «Dolmen de Moragues (Moragas) o del Cortal d'En Vilar». Orientations of Dolmens North in the Eastern Pyrenees. Archaeoastronomy, 27, 2002, pàg. 27.

## Referències

* ↑ Carreras Vigorós i Tarrús Galter, 2013.
* ↑ [ El Dolmen de Moragues en els ortofotomapes de l'IGN]
* ↑ Carreras i Tarrús, 2013.
# Montes Taurus

Els Montes Taurus són una abrupta i accidentada regió muntanyenca de la Lluna. Estan localitzats a l'est de la Mare Serenitatis, en el quadrant nord-oriental de la cara visible de la Lluna. Les coordenades del seu centre són 27° 19′ N, 40° 20′ E﻿ / ﻿27.32°N,40.34°E﻿ / 27.32; 40.34﻿ (Montes Taurus), i la seva extensió és d'aproximadament 170 km.
Els Montes Taurus no són massa impressionants si es comparen amb altres sistemes de muntanya lunars. Es distribueixen en una àmplia regió d'elevacions sense uns límits clarament definits. Aquestes muntanyes aconsegueixen la seva altura màxima entre els cràters Kirchhoff i Newcomb (4,9 km per sobre del nivell de la Mare Serenitatis i 2,1 km per sobre de nivell mitjà de la superfície lunar).
Un considerable nombre d'impactes posteriors han omplert de cràters el perfil d'aquesta zona muntanyenca. En el seu costat sud-oest se situa el cràter Römer, amb Newcomb localitzat en la secció nord-oriental. Diversos cràters satèl·lit també es troben a l'interior dels Montes Taurus. El sector al sud-oest d'aquesta regió allotja la vall Taurus-Littrow, lloc d'allunatge de la missió tripulada Apol·lo 17.

## Nomenclatura

Els Montes Taurus reben el seu nom de les muntanyes Taure, una serralada situada en el sud de Turquia. Aquest nom va aparèixer per primera vegada en el mapa lunar realitzat per Johannes Hevelius, qui va utilitzar referències terrestres per denominar accidents geogràfics lunars. No obstant això, va assignar aquest nom (en la forma Mons Taurus) a un altre element completament diferent: un dels raigs brillants del cràter Tycho. L'element al que fa referència aquest article va ser designat inicialment com Taurica Chersonnesus, perquè Hevelius va intentar establir una correspondència entre aquesta zona del relleu lunar amb llocs propers a la mar Mediterrània, i en el seu mapa aquesta regió lunar es corresponia amb Crimea (històricament coneguda com a Tauris o Tauric Chersonese). Selenógrafs posteriors van començar a denominar-los Montes Taurus, i en 1935 aquest nom va ser adoptat oficialment per la Unió Astronòmica Internacional.

## Vegeu també

* Selenografia

## Referències

* 1 2 "Montes Taurus".
* ↑ Error: hi ha arxiuurl o arxiudata, però calen tots dos paràmetres.Chuck Wood. «Hardly Mountains». Lunar picture of the day, 30-10-2006. [Consulta: 15 febrer 2015].
* ↑ Altimetric data by Lunar Reconnaissance Orbiter, obtained via JMARS
* ↑ Hevelius J.. Hünefeld. , 1647, p. 226–227, 235. DOI 10.3931/e-rara-238. (Mons Taurus and Taurica Chersonnesus are mentioned in a name list on p. 235)
* ↑ Whitaker E. A.. Cambridge University Press. Mapping and Naming the Moon: A History of Lunar Cartography and Nomenclature, 2003, p. 208, 209. ISBN 9780521544146.

## Enllaços externs

* "Montes Taurus". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* «Digital Lunar Orbiter Photographic Atles of the Moon» (en anglès). [Consulta: 18 octubre 2018].
* «LROC :: QuickMap - Targeting Mapa LROC» (en anglès). [Consulta: 18 octubre 2018].
# Chrysomus

Chrysomus és un dels gèneres d'ocells, de la família dels ictèrids (Icteridae).

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024), aquest gènere conté dues espècies:
* Chrysomus icterocephalus - federal de caputxa groga
* Chrysomus ruficapillus - federal de capell castany

## Referències

* ↑ «Chrysomus Swainson, 1837» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 8 gener 2025].
* ↑ «Chrysomus (Chrysomus sp.) - Avibase». [Consulta: 8 gener 2025].
* ↑ «Oropendolas, orioles, blackbirds – IOC World Bird List». [Consulta: 8 gener 2025].
# (1723) Klemola

(1723) Klemola és un asteroide que pertany al cinturó d'asteroides descobert el 18 de març de 1936 per Yrjö Väisälä des de l'Observatori d'Iso-Heikkilä, Finlàndia.
Inicialment va ser designat com 1936 FX. Més tard es va nomenar en honor de l'escriptor finès Irja Klemola (1898-1995).
Klemola orbita a una distància mitjana del Sol de 3,013 ua, i pot acostar-s'hi fins a 2,883 ua. Té una inclinació orbital de 10,94° i una excentricitat de 0,04298. Empra 1910 dies a completar una òrbita al voltant del Sol.

## Vegeu també

* Llista d'asteroides del (1701) al (1800)
* Cos menor del Sistema Solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 30 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1723.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 27 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «(1723) Klemola» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 25 octubre 2018].

## Enllaços externs

* «(1723) Klemola» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 12 agost 2015].