OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Sastregener

Can Sastregener és un edifici de Ventalló (Alt Empordà) protegit com a bé cultural d'interès local. Està situat dins del nucli urbà de la població de Ventalló, a la part nord-oest del terme, amb la façana principal orientada al carrer de l'Església i adossada a l'església parroquial de Sant Miquel de Ventalló.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres, de grans dimensions i planta més o menys rectangular, format per diversos cossos adossats. Presenta les cobertes de teula a un i dos vessants, disposades a diferent nivell, i està distribuït en planta baixa i pis. La façana principal presenta un gran portal d'accés a la planta baixa, d'arc de mig punt bastit amb grans dovelles de pedra. La resta d'obertures són rectangulars i estan emmarcades amb carreus de pedra. A la planta baixa, tres petites finestres acompanyen el portal. Les del primer pis tenen els ampits treballats i les dues centrals, guardapols motllurat. Són de tipologia renaixentista. Aquestes obertures presenten inscripcions datades: a la finestra del cos més proper a l'església es pot llegir "IOAN IANER ME FECTI 1664". Al seu costat, una altra obertura situada més a l'esquerra diu "SALVADOR SASTRAIENER ME FECIT" i, sota seu l'any 1721. A l'extrem sud de la façana, en una de les petites finestres de la planta baixa, hi ha la data incisa del 1720. La façana posterior està orientada al carrer Reravalls i, al pis, presenta una galeria de set arcs de mig punt bastits amb maons i sostinguts per fines columnes de secció lobulada. A la planta baixa hi ha un portal rectangular emmarcat amb pedra, amb l'any 1731 gravat a la llinda. Destaca un altre cos adossat a la banda nord del conjunt, orientat a la plaça de la Font, més restaurat que la resta.
La construcció és bastida amb còdols de pedra lligats amb morter, amb carreus regulars a les cantonades.

## Història

Sembla que l'actual edifici de Can Sastregener és el resultat de la unificació de diverses construccions que tenen el seu origen en el segle xvi. Les inscripcions que apareixen a les diverses obertures informen de successius moments d'intervenció entre els segles xvi i xvii.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Sastregener». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Can Ribes (Ventalló)

Can Ribes és un edifici de Ventalló (Alt Empordà) protegit com a bé cultural d'interès local. Està situat dins del petit nucli de Valveralla, al nord del municipi de Ventalló al qual pertany. L'edifici es troba al costat de l'església de Sant Vicenç, formant cantonada amb el passatge que condueix a la plaça que hi ha davant del temple.

## Descripció

Edifici de planta més o menys quadrada, format per dues crugies paral·leles a la façana principal. La part davantera està distribuïda en planta baixa i pis, mentre que la posterior té un pis més d'alçada, de recent construcció. La façana principal presenta un gran portal d'accés adovellat, amb la clau decorada amb escut en relleu. A llevant, un gran contrafort protegeix el parament fins a la cantonada nord-est. La resta d'obertures estan emmarcades amb pedra, tot i que probablement han estat restituïdes. Destaca la finestra lobulada probablement de cronologia gòtica. Les obertures de la façana lateral també es troben emmarcades amb pedra, destacant el portal rectangular, amb la llinda gravada amb la data 1590 i una inscripció amb el nom de Vicenç. Una de les finestres del pis també presenta la llinda gravada, tot i que força malmesa. A l'interior de l'edifici, les dues crugies estan comunicades per un gran arc.
L'aparell és de pedres sense treballar, amb les cantonades bastides amb carreus ben escairats. Les refeccions efectuades a la façana són bastides amb còdols.

## Història

És una casa bastida en origen vers el segle xvi, com ho testimonia la data inscrita a un obertura amb l'any 1590. Actualment està en procés de restauració.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Ribas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Ferran Casas-Mercader

Ferran Casas-Mercader (Valls, Alt Camp, 1908-1988) fou un advocat, poeta i escriptor català. L'autor començà explorant estils simbolistes en els seus primers reculls poètics, per després apropar-se a temàtiques més realistes en obres posteriors, mentre també dedicà esforços a la literatura tècnica amb un estudi sobre les parceres.

## Referències

* ↑ «Ferran Casas-Mercader | enciclopedia.cat». [Consulta: 5 gener 2025].
# Mas de Torre Mirona

El Mas de Torre Mirona és una masia, amb torre de defensa, es troba a tocar del camí que mena a la platja de Castell al terme municipal de Palamós (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Sembla que el primer propietari fou el bisbat de Girona (S.XVI-XVII). Posteriorment l'adquirí per una família que l'ha conservat al llarg del temps fins a arribar a les tres últimes propietàries: Jacoba Maristany, Amparo de Ciurana i Maristany i Carme Adroher de Ciurana. La data més antiga que hi ha a les llindes és la d'una finestra de la façana principal amb l'any 1572. D'aquest mateix segle són la de la porta de l'escala (1576), d'una finestra de la façana i una porta del primer pis (1577). Segurament no es feren reformes importants fins a finals del segle xviii, ja que hi ha dues llindes amb data 1791.
La façana principal està orientada a ponent. Actualment està arrebossada i té dos contraforts. El portal d'entrada és adovellat i a la clau hi ha l'escut de la casa. A l'interior apareix l'estructura bàsica tradicional (tres crugies paral·leles), un xic encoberta pels múltiples cossos afegits. Es manté, però, la sala central amb una gran arcada de carreus escairats. La sala de la dreta, l'antic estable, està coberta d'embigat de fusta a dues vessants. El paviment de la planta baixa és fet de còdols i argamassa i el del primer pis de rajoles de terra cuita, tant un com l'altre són els originals.

## Notes

* 1 2 «Mas de Torre Mirona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Can Flaqué

Can Flaqué és una obra de Cànoves i Samalús (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici aïllat d'estructura basilical. Consta de tres crugies paral·leles. Té planta baixa, pis i golfes a la crugia central. A la planta baixa hi ha la porta allindada i finestres, al primer pis finestres emmarcades per carreus i a les golfes tres finestres d'arc de mig punt. La finestra central del primer pis porta la data de 1830. A la banda dreta s'han afegit les antigues corts i a l'esquerra té adossat una petita casa de planta quadrada amb les obertures d'arc rodó rebaixat fetes de maó vist i coronades per un frontó ornamentat.
El 1912 es va decidir unir la casa amb el jardí, però del projecte només es va fer el portal i la terrassa. El portal té un arc de mig punt rebaixat i al damunt un frontó decorat amb motius florals i la inscripció "CASA FLAQUER".
La terrassa està situada davant de la casa i aprofita el desnivell per funcionar a dos nivells. La zona superior està envoltada per una balustrada. Hi ha dobles columnes a dues bandes que estan connectades per mitjà de bigues de ferro que fan corbes sinuoses i sustenten un entaulament amb decoracions florals i gerros. Entre les columnes de la mateixa banda hi ha una sanefa horitzontal amb calats entre les flors. La zona inferior està coberta per trams de volta rebaixada, té una cara oberta, amb balustrada i pilars dobles quadrats, fets de maó vist que formen entre ells una mena d'arcs.

## Història

El primer document on apareix esmentada la família Flaqué és de l'any 1357. A partir de 1527 es pot establir l'arbre genealògic sense interrupcions fins als nostres dies. La construcció de la casa té uns orígens imprecisos, a la façana hi ha la data de 1830 que ens indica alguna reforma. Conserva les parets mestres antigues malgrat les transformacions de la façana i a l'interior. El 1912 es va projectar unir la casa amb el jardí, projecte que no es va realitzar totalment, només es va construir la terrassa i el portal sota la direcció de l'arquitecte Manuel Raspall; aquesta obra, tot i que té elements modernistes, també incorpora elements propis del neoclassicisme, segurament fruit de les exigències del propietari.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Flaqué». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Hostal El Celler

Hostal El Celler és una obra de la Llacuna (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Conserva com a únic element interessants de façana el portal, de mig punt, adovellat, ja que la resta de la façana ha estat totalment reformada el nostre segle. A l'interior, però, conserva una sala, amb llar de foc, coberta amb embigats de fusta i tres arcs apuntats, fets amb carreus de pedra. Arcs del mateix tipus són visibles al pis superior (on s'han trobat amagats diferents tresorers de monedes antigues).

## Història

Donada la tipologia dels elements més antics conservats i degut al fet que aquesta casa està adossada ja a una altra que forma part de la plaça porticada i que aquesta era ja feta en època medieval, cal datar-la als segles XV-XVI a tot tardar.

## Referències

* 1 2 3 «Hostal El Celler». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Can Nató

Can Nató és un edifici gòtic del segle xv, al poble de Rupià (el Baix Empordà) protegit com a bé cultural d'interès local. interessant pel fet de presentar les característiques tipològiques de les residències senyorials catalanes d'aquell període. A principis de la dècada del 2010 l'edifici es troba en estat d'abandó.És una de les cases que hi ha adossades a la muralla juntament amb can Pastor, can Valls i can Carbó.
Can Nató és un casal a la placeta de la Cúria, adossat per la seva part posterior a l'antiga muralla. Consta de planta, pis principal i golfes, i té coberta de teula. L'interior s'organitza a l'entorn d'un pati amb escala que condueix a la planta noble. La porta d'accés, centrada a la façana, és d'arc de mig punt amb grans dovelles d pedra. A la part superior hi ha, a la dreta, una finestra geminada emmarcada per carreus regulars de pedra dipositats de manera simètrica i amb decoració floral a les impostes i capitell. A les golfes hi ha una galeria de cinc obertures d'arc escarser fet de maó. Corona l'edifici un ràfec de teula sostingut per una estructura de fusta recent.

## Notes

* 1 2 3 4 «Can Nató». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Can Julià (Vallirana)

Can Julià és un edifici aïllat de planta rectangular al municipi de Vallirana (Baix Llobregat) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Els propietaris de Can Julià conserven documentació, de finals del segle xvii, en què es fa referència a la finca i a la casa pairal en ella construïda. És una edificació que ha sofert moltes modificacions, tant a l'interior com a l'exterior. La façana nord i l'interior d'aquesta zona són originals, igual que la paret sud-oest i dues obertures amb reixa que hi ha.
Consta de planta baixa, pis i golfes. La porta d'accés, a nord-oest, és d'arc carpanell rebaixat, les obertures estan allindades i emmarcades per dovelles de pedra picada. La façana sud-oest, de paredat comú, té les dues obertures originals i les arestes, ornades per carreus de pedra. La cornisa presenta imbricacions i coberta a dos vessants de teula àrab. Hi ha una galeria mutilada que havia estat cantonera i coberta per balustrada de balustres.

## Notes

* 1 2 3 4 5 «Can Julià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Sant Cosme i Sant Damià d'Amorós

Sant Cosme i Sant Damià és una capella inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Està situada dins del nucli urbà del poble d'Amorós (Segarra) i està adossada als murs de les seves cases al nucli. El poble d'Amorós va ser “reconquerit” i repoblat a mitjans del segle xi i l'any 1064 ja hi ha notícia documental segons la qual va pertànyer a Ramon Castellar. En aquest moment de formació i estructuració de la vila cal situar la construcció de la capella, sufragània de l'església parroquial de Sant Pere de Sant Domí. L'any 1120 el castell i la capella foren donats a la canònica de Sant Vicenç de Cardona.
L'edifici actual no conserva cap element del seu passat medieval. Es tracta d'un edifici de planta rectangular, d'una sola nau i coberta a un vessant. L'interior de la capella està coberta amb volta estrellada sense cap decoració motllurada a les claus de volta. A la seva façana principal hi ha la porta d'accés, d'estructura allindada i al mig de la llinda un relleu molt erosionat amb la data incisa "1626". Un campanar d'espadanya d'un ull corona aquesta façana principal. L'obra presenta un parament obrat amb carreus de pedra del país.

## Notes

* ↑ «CAPELLA DE SANT COSME I SANT DAMIÀ D'AMORÓS». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 octubre 2015].
# Sant Cristòfol de la Rabassa

Sant Cristòfol de la Rabassa és una església del poble de la Rabassa, al municipi de Sant Guim de Freixenet (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una església situada a l'entrada del poble, aïllada de qualsevol edificació i fora del clos primitiu. Es tracta d'un edifici d'una sola nau, de planta rectangular, capçalera plana, dues capelles bastides al mur de tramuntana i coberta exterior a doble vessant. L'interior de l'església presenta una coberta amb volta de canó i, per ambdues capelles, voltes estrellades amb claus de voltes motllurades amb motius vegetals. Al mur de llevant de l'edifici s'obre la porta d'accés, d'estructura allindada, amb un treball motllurat d'estil renaixentista sobre el qual es disposa, un fris format per mètopes i tríglifs i un frontó triangular rematat per tres pinacles.
També s'adossa a cada un dels brancals d'aquesta porta, una pilastra motllurada. Per sobre d'aquesta estructura hi ha un petit òcul i corona la façana principal un campanar d'espadanya de dos ulls, al mig dels quals hi ha una finestra d'arc de mig punt. El campanar d'espadanya està rematat per una cornisa que ressegueix el seu perímetre. L'obra presenta un parament paredat així com carreus pedra del país a l'estructura decorativa de la porta d'accés a l'edifici.

### Sepulcre

Realitzat en pedra i situat en una capella lateral, encastat a un dels murs. La caixa es troba assentada sobre dues mènsules amb caps d'animals esculpits. Presenta a la seva part frontal dos escuts amb una inscripció il·legible. La tapa és totalment esculpida: un cos jacent, hieràtic, molt primitiu. No se sap qui fou enterrat dins aquest sepulcre.

### Piques beneitera i baptismal

Situada a l'entrada, a mà dreta. Realitzada amb pedra de marès, es troba en bon estat de conservació, encara que sembla mancar-li el peu. Actualment és encastada a un dels murs. L'interior i la part inferior són lobulades i a més hi ha una sèrie de sanefes geomètriques alternades amb cordons llisos.
La pica baptismal, de grans proporcions, té l'interior llis i l'exterior gravat en lòbuls i sanefes. El peu és llis i sembla no pertànyer originalment a aquest element.

## Història

La primitiva església del poble es construí al segle x, moment de formació i desenvolupament de l'antic nucli medieval. En un primer moment fou l'església parroquial, tal com s'indica a documents del bisbat de Vic als segles xi i xii, bisbat al qual està vinculada fins al 1957, moment en què passa a formar part del de Solsona. Amb el temps perdé aquesta categoria i passà a ser sufragània de Santa Maria de Freixenet, tal com s'indica a la documentació de la visita pastoral d'Antoni Pasqual el 1685.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Sant Cristòfol de la Rabassa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Santa Magdalena de l'Espelt

Santa Magdalena de l'Espelt és una obra situada a l'Espelt, al municipi d'Òdena (Anoia) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Església d'una sola nau i de planta rectangular. L'actual construcció és fruit d'una sèrie de transformacions practicades des del segle xvii fins als nostres dies. A la façana de ponent hi ha la porta adovellada d'entrada, i un campanar de cadireta amb quatre ulls en dos pisos de construcció moderna (1903). Al costat nord de l'edifici hi ha la sagristia. Des del segle xviii té fonts baptismals i cementiri propi. Exteriorment els murs són arrebossats amb ciment i estan construïts a base de pedra amb morter, les cantonades tenen carreus tallats en forma de paral·lelepípedes rectangulars. L'altar major està orientat vers a sol ixent i té dues capelles laterals. Interiorment està enguixada i pintada. L'any 1977 va sofrir obres de reforma.

## Història

La primera església consta com Santa Maria (any 1472), advocació que fou canviada el segle xvi a Santa Magdalena i era sufragània de Sant Pere d'Òdena. El nucli de l'Espelt, força allunyat del poble d'Òdena, està documentat des del segle x. Des de 1322 va ser domini de la família Cardona. L'edifici és del segle xvii, amb moltes transformacions posteriors. El campanar va ser afegit l'any 1903.
El 1977 en què fou erigida parròquia de l'Espelt aquest veïnat tenia 18 cases i també se li assignà a més del poble de l'Espelt 17 cases de pagesia.

## Referències

* 1 2 3 «Santa Magdalena de l'Espelt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
* ↑ «SANTA MAGDALENA DE L'ESPELT (Òdena - Anoia)». Pobles de Catalunya. [Consulta: 5 setembre 2015].
# Espitlles (Santa Margarida i els Monjos)

Les Espitlles és un conjunt de cases de Santa Margarida i els Monjos (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La caseria d'Espitlles és formada per un agrupament de quatre cases, anomenades El Castell, Can Rito, Can Trinquet i Can Brugal. Hi sobresurt una masia amb notables dependències agrícoles, així com un magatzem amb coberta a dues vessants i galeria annexa de grans dimensions formada per arcades de mig punt. El conjunt es completa amb un pati amb tanca de grans carreus de pedra picada.

## Història

El lloc d'Espitlles apareix documentat el 974 com a possessió del monestir de Sant Pere de Rodes. La casa més moderna del conjunt és anomenada El Castell i, d'acord amb els veïns, va substituir un edifici anterior, fortificat. La construcció d'aquest edifici va realitzar-se l'any 1859, i compta amb uns notables cellers i magatzems.

## Referències

* 1 2 «Espitlles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Torrota d'en Pasteres

Torrota d'en Pasteres és una obra de Subirats (Alt Penedès) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Torre de paredat i tapia situada al peu del castell de Subirats, damunt de la plana de Sant Sadurní d'Anoia, per sobre de la torre Ramona. És un edifici de planta quadrada, els primers 5 metres són de paredat o maçoneria i la resta és de tàpia.
La porta està orientada cap al nord però no se situa a la base del mur sinó uns pams més amunt; els seus muntants són fets amb carreus o pedres i la coberta d'aquesta obertura és una gran llosa plana. A la façana sud hi ha, al mateix nivell de la porta, una finestreta delimitada per llosetes; també hi ha finestres semblants als costat est i oest.
Hi ha algunes cel·les per a coloms, especialment als murs de l'est, sud i oest. La funció de colomar no deuria ser, però, la principal en un moment inicial; probablement hi degué ésser introduïda més tard, potser al final de l'edat mitjana, a causa de la facilitat que representava treballar el fang i potser per la proximitat del castell de Subirats.

## Història

No s'ha localitzat cap notícia documental que pugui fer referència a aquesta torre identificada erròniament com a columbari romà. Per les seves característiques constructives sembla que es tracta en origen d'una torre defensiva de difícil datació; és possible que fos bastida, en els segles XIII o XIV, pel senyor del lloc, en el mateix moment en què a Gelida es feien reformes i s'estaven construint grans murs de tàpia però tampoc es pot descartar totalment que fos construïda en època islàmica, cap al 800. Vers la darreria de l'edat mitjana també fou usada com a colomar.

## Referències

* 1 2 3 4 «Torrota d'en Pasteres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
# Mare de Déu del Portal

La Mare de Déu del Portal és una església a la vila dels Prats de Rei (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'actual edifici està situat al lloc que ocupà el Portal Major, de la vila dels Prats de Rei, sobre el qual, quan es van reedificar les muralles, entre els anys 1375 i 1377, s'hi obrí una capella mural on s'hi col·locà la imatge de la Mare de Déu del Portal. La primitiva església fou construïda ja en aquest mateix lloc al segle xvi i fou enderrocada per a aixecar l'edifici actual, l'any 1700. Fou acabada l'any 1787 "Reig Nani Cardo III".
Edifici barroc-neoclassicista de planta rectangular d'estil corinti, construït entre els anys 1756 i 1787. Té 16m de llargada per 12m d'amplada, amb una gran cúpula central, ornada amb escultures dels Sants Doctors de l'església. Els angles són reforçats amb carreus més grans. El portal, barroc, amb façana rematada per motllures. Dues columnes corínties emmarcant la porta.
La imatge de la Mare de Déu del Portal representa la Verge asseguda amb el Nen dret sobre el genoll esquerre mesura 69 cm d'alçada i és esculpida en pedra de sauló. La policromia actual no és l'original. Li foren mutilades les corones primitives per a posar-n'hi unes de postisses. La verge té la cabellera rossa i una cinta daurada. El nen porta un ocellet que li menja de la mà. La figura de la verge presenta una certa naturalitat però la del nen encara conserva el hieratisme del romànic. És de les poques imatges amb el nen dret. El nom li ve del seu emplaçament inicial, en una capella mural feta sobre el Portal Major de la vila dels Prats de Rei. En aquest lloc es construí una primera capella al segle xvi i, al segle xviii es bastí l'actual.

## Notes

* 1 2 3 «Mare de Déu del Portal dels Prats de Rei». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
# Can Cabra

Can Cabra és un edifici al poble de la Batllòria (Vallès Oriental) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Aquest edifici està situat en el carrer Major de la vila, on hi ha també l'església parroquial. Aquest és el centre urbà i més característic de la vila. Aquí estan situades les cases més antigues.
És un edifici amb tres façanes i una mitgera que consta de planta baixa i dues plantes. La coberta és a tres vessants. Té un portal d'entrada que és de pedra amb un arc de mig punt dovellat que està tapiat i el buit ha quedat reduït a una porta i una finestra. Hi ha finestres d'arc conopial lobulades. Les cantonades estan fetes amb carreus.

## Referències

* 1 2 «Can Cabra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].