OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Zhina Modares Gorji

Zhina (o Jina) Modares Gorji és una venedora de llibres iraniana i podcaster feminista a la ciutat de Sine. Ha estat empresonada per sedició i és una cause célèbre pels drets humans. Va ser inclosa a les 100 dones inspiradores de la BBC el 2024.

## Biografia

Zhina Gorji és una dona balutxis que era venedora de llibres a la ciutat iraniana de Sine.
Va ser arrestada per primera vegada el setembre de 2022 i el juny de 2023 se li va informar que hi havia més canvis i se li va prohibir fer els exàmens universitaris de sociologia a la Universitat Islàmica Azad local.
El maig de 2024, Gorji va saber que havia estat condemnada pel Tribunal Revolucionari de Sine a vint-i-un anys de presó. Havia de complir deu anys per col·laboració amb un govern hostil; altres deu per formar grups i associacions amb la intenció de pertorbar la seguretat nacional i un any més per activitats de propaganda contra l'Estat. Aquesta pena es va reduir en apel·lació a 28 mesos.
El cas de Gorji va ser assumit per Mary Lawlor, que és la Relatora Especial de Drets Humans de les Nacions Unides. Lawlor creu que els càrrecs contra ella sorgeixen de les activitats legítimes de Gorji d'animar les noies a formar grups de llibres i escriure blocs. Ella i altres han escrit a les autoritats iranianes per expressar les seves preocupacions. El cas també va ser defensat pels grups de drets humans de Hengaw, la Coalition For Women In Journalism i Frontline Defenders i va ser inclosa a la llista de 100 dones inspiradores de la BBC el 2024 No va ser la primera dona balutxis a ser inclosa, ja que Karima Baloch havia estat inclosa a les 100 dones de la BBC el 2016 com a activista política en campanya per la independència de Balutxistan del Pakistan. Baloch va ser trobat més tard ofegada.

## Referències

* 1 2 «Women Activists from Balochistan and Kurdistan Nominated to BBC's 100 Influential Individuals» (en anglès britànic). Balochwarna. [Consulta: 13 desembre 2024].
* 1 2 «Iran: Jina Modares-Gorji Ordered to Prison Amid Continued Legal Harassment by Iranian Regime» (en anglès americà). Coalition For Women in Journalism. [Consulta: 13 desembre 2024].
* 1 2 «The journalist, Zhina Modaresgorji, faces more pressure while being held in prison» (en anglès). Hengaw (hengaw.net), 30-06-2023. [Consulta: 13 desembre 2024].
* 1 2 «Jina Modares Gorji started serving prison sentence» (en anglès). Front Line Defenders, 08-11-2024. [Consulta: 13 desembre 2024].
* ↑ Dussart, Jade. «Iran: lengthy prison sentences against HRDs from the Nozhin socio-cultural association & WHRD Jina Modares Gorji» (en anglès britànic). UN SR Human Rights Defenders, 13-11-2024. [Consulta: 13 desembre 2024].
* ↑ «BBC 100 WomEl 2024: Who is on the list this year? - BBC News» (en anglès britànic). News. [Consulta: 13 desembre 2024].
* ↑ «Karima Baloch: Pakistani rights activist found dead in Toronto». BBC, 22-12-2020. [Consulta: 13 desembre 2024].
* ↑ «Karima Baloch, Pakistani human rights activist, found dead in Canada». The Guardian, 22-12-2020. [Consulta: 13 desembre 2024].
# Cetraria

Cetraria és un gènere de líquens fruticosos associats amb algues verdes com fotobionts. La majoria de les espècies es troben en latituds altes, sobre la sorra o matolls. Les espècies tenen una forma que recorda a una corretja, amb vores lobulades espinoses.
Cetraria islandica, o liquen d'Islàndia és un dels pocs líquens amb usos culinaris i que es collia i es menjava al nord d'Europa en temps de fam. Altres espècies es fan servir a la gastronomia tradicional de l'Índia (en el garam masala).

## Galeria

* Cetraria arenaria
* Cetraria islandica
* Cetraria laevigata
* Projeccions marginals en C. laevigata

## Referències

* http://www.lichen.com/usetaxon.html Arxivat 2018-05-27 a Wayback Machine.
Brodo, Irwin, Sylvia Duran Sharnoff and Stephen Sharnoff. Lichens of North America. Yale University: 2001.

## Enllaços externs

* Index Fungorum
# Casa Cortada (Vic)

La Casa Cortada és una obra amb elements barrocs i eclèctics de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de planta rectangular. És un edifici entre mitgeres que consta de planta baixa i dos pisos i coberta a diverses vessants amb teulada àrab. La façana principal orientada al nord segueix el traçat del Castell de la Ciutat en direcció al Castell de Sant Miquel. A la planta baixa hi ha diversos portals. El principal emmarcat en un rectangle de pedra, amb motllures als brancals, l'arc escarser i amb guarda rodes a la part baixa. La planta baixa, presenta una unitat marcant carreus a l'arrebossat. Tot l'edifici manté eixos de composició verticals rectangulars, llosanes de pedra i baranes de forja. Al segon pis s'hi obren finestres rectangulars, petites, amb els ampits motllurats. Adossats a la façana, damunt un balcó i seguint l'eix del portal principal hi ha un escut de pedra amb una corona reial al damunt. El ràfec, format per llates i bigues de fusta, es recolza damunt unes decoracions en pedra que formen una cornisa i uns daus. L'entrada presenta un pati de llums i migdies s'hi obre una porxada. També cal remarcar el jardí el safareig.

## Història

Casa senyorial situada davant de la casa de la Vila. L'edifici es va construir en el solar que havien ocupat tres cases que s'arrenglaven des de la plaça de Sant Felip fins al carrer Sant Hipòlit avui conegut pel carrer de Sant Miquel. La casa sembla que es va començar al segle xvi i al segle xvii es va reformar i ampliar. La seva tipologia recorda l'estil del llinatge dels Moretó. La casa fou propietat dels comtes de la vall de Merles i el segle xviii era de la família Cortada Oriola. S'hi va hostatjar el general Suchet, durant la invasió Napoleònica. També s'hi varen instal·lar els infants Alfons i Blanca i més tard la infanta Isabel que va venir a la ciutat per a presidir els actes del centenari del naixement de Jaume Balmes. La casa conté sales profusament decorades, amb escenes de Telèmac i de Sant Maurici pintades pel pintor Francesc Pla "el Vigatà" i el seu cunyat Lluís Romero ("el Vigatà" fou qui decorar les parets del Palau Moja de Barcelona, d'etil barroc tardà). La casa ha estat restaurada, però, no s'han conservat les antigues decoracions del c/de la Ciutat.

## Referències

* 1 2 «Casa Cortada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 octubre 2017].
# Juan Bautista Bellido Tirado

Juan Bautista Bellido Tirado (Castelló de la Plana, 20 d'agost de 1878 - 19 de maig de 1953) va ser un destacat metge i polític valencià, víctima de la repressió durant la dictadura franquista.
Llicenciat en Medicina per la Universitat de València el 1901, aviat va establir consulta mèdica a la ciutat i va aconseguir una posició acomodada. El 1904 va entrar a treballar com a metge interí a l'Hospital Provincial de Castelló. Va guanyar les oposicions a metge de sala el 1924 al mateix hospital, posant-se al capdavant del servei de Medicina. El 1930 va ser Degà de l'hospital fins a 1938 amb l'entrada dels revoltats a la ciutat durant la Guerra Civil. En el terreny polític va militar en el Partit Republicà Radical, que va abandonar per l'escàndol de l'estraperlo, i en la Unió Republicana de Diego Martínez Barrio. Va ser candidat a alcalde de la ciutat pel Front Popular, però fou derrotat per Vicent Tirado Gimeno, i compromissari per a l'elecció del president de la República.
Declarat el conflicte bèl·lic al juliol de 1936, Juan Bellido va estar al capdavant de la Junta de Sanitat Provincial atenent les seves obligacions com a metge durant tota la guerra. La ciutat va ser presa el 14 de juny de 1938 i Bellido va ser detingut l'endemà passat, ingressant a la presó. Se li va obrir expedient de depuració política de manera gairebé immediata i va ser destituït per "ser manifestament desafecte al Gloriós Moviment Nacional". Se li va obrir un procés que va concloure en un consell de guerra sumaríssim que el va condemnar a cadena perpètua, inhabilitació i al pagament d'indemnitzacions que es van cobrar via confiscació de béns, sent traslladat a la presó de Torrero a Saragossa. Va ser posat en llibertat condicional el 1940 després de successives commutacions de pena. El 1946 va rebre l'indult per la pena de presó pel delicte de rebel·lió, però no per les accessòries. A pesar que va sol·licitar el retorn com a metge a la institució provincial, li fou denegat diverses vegades, no podent exercir a la ciutat de Castelló per un temps, i per això va obrir consulta a Almassora fins que va poder tornar a la seva ciutat natal.

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine., a www.memoriacastello.cat
# Conjunt perfecte

En topologia, un conjunt perfecte és un subconjunt tancat tal que tots els seus punts són punts d'acumulació (és a dir, el conjunt manca de punts aïllats).

## Caracterització

Siga S un conjunt i S′ el conjunt dels seus punts d'acumulació. Note's que un conjunt S d'un espai topològic és tancat quan $S'\subseteq S$, és a dir, quan $S$ conté tots els seus punts d'acumulació. Dos conjunts S i T estan separats quan són disjunts i quan els conjunts derivats, formats pels seus punts d'acumulació, també són disjunts. En aquestes condicions, el conjunt S és un conjunt perfecte si S = S′. Això equival a la definició original, un conjunt és perfecte si és un conjunt tancat sense punts aïllats.

## Propietats

* Els conjunts perfectes són importants en les aplicacions del teorema de categories de Baire.
* Un conjunt perfecte d'$\mathbb {R} ^{n}$ és necessàriament no numerable.
* El conjunt X$^º$ dels punts de condensació d'X és un conjunt perfecte, i.e. tancat i dens.

## Exemples

* En $\mathbb {R}$, qualsevol unió finita d'intervals tancats de la forma $[a_{i},b_{i}]\subset R$ és un conjunt perfecte.
* El conjunt de Cantor és un conjunt perfecte i, per tant, no numerable.

## Referències

* ↑ Ayala-Domínguez-Quintero. Addison-Wesley Iberoamericana España, S.A. Elementos de topología general. ISBN 978-84-7829-006-2.

## Bibliografia

* Kechris, A. S.. Classical Descriptive Set Theory. Springer-Verlag, 1995. ISBN 978-0-387-94374-9.
# Quo Vadis

«Quo Vadis» té aquests significats:
* Quo vadis?, novel·la de l'autor polonès Henryk Sienkiewicz de 1896
* Quo_Vadis_(pel·lícula_de_1951), film del 1951 basada en la novel·la homònima d'Henryk Sienkiewicz.
* Quo vadis, Domine?, frase llatina que significa "On vas, Senyor?" »
# Golderic

Golderic, potser Golderic d'Urgell, (? — 883/885) fou un religiós que ostentà el títol de bisbe d'Urgell, entre l'any 872 i l'any 883/885.
No se sap quan fou escollit bisbe però fou als voltants de l'any 872 que és quan és menciona per darrera vegada al darrer bisbe; Guisad I. No se sap quan morí i, per tant, no se sap quan deixa de ser bisbe, però fou entre 883 i 885, ja que l'any 883 és la darrera data on és mencionat i l'any 885 és la data on és menciona el següent bisbe, Ingobert.

## Mencions

És mencionat en el següent escrit:
| « | La parroquia castellerà de Castelltort, el centre militar, politic i administratiu de la Vali de Lord, la tingué primer Telemundus Nigrus, en temps de l'intrus Esclua, al qual succeí el sacerdot Gotiscle en servei del bisbe Golderic. Mes Gotiscle degué morir a Artesa, probablement en combat seguint l'host episcopal, i el succeí, per decisió del bisbe Esclua, un sacerdot procèdent d'Estamariu, a l'Alt Urgell, anomenat Argeric. Un altre sacerdot del qual coneixem la procedencia forànea es Wilgera, el primer rector de nom conegut de la parroquia de Tantallatge, procèdent de Montallà, localitat del comtat de Cerdanya. En total el document de vers 948 ens esmenta, per un période de prop de cent anys, cine bisbes i uns 34 sacerdots i clergues, dels quais figura com arxiprest tan sols Rami, successor de Bo a la parroquia principal de Castelltort, i com ardiaques el primer rector de Sisquer, que ho fou per consens de Galderic i Esclua, i el primer rector de La Mora, al servei de Nantigis | » |

## Referències

* 1 2 «Església i poder comtal al territori d'Urgell». Treball d'investigació de la Universitat de Barcelona. [Consulta: 16 desembre 2018].
# Perla (heràldica)

En heràldica, una perla és una peça ordinària en forma de Y que resulta de la unió d'un xebró revessat i la meitat inferior del pal. Quan es representa a l'inrevés s'anomena perla revessada.
* D'argent, una perla de gules
* D'atzur, una perla revessada d'argent
Els perfils de la perla es poden trobar modificats, i llavors tenim una perla agusada, una perla bretessada, una perla engrelada, una perla ondada, etc.
* D'argent, una perla agusada de sable
* D'or, una perla revessada bretessada de sable
* D'atzur, una perla engrelada d'argent
* Escut de Ripoll, de sinople, amb una perla ondada d'argent
S'anomenen en perla les figures allargades que estan col·locades en la direcció pròpia de la perla i, per tant, també poden estar en perla revessada.
* Escut d'atzur, tres caps de peix afrontats en perla
* Escut d'Alàs i Cerc, amb un trifoli de roure en perla
* Escut d'argent, tres corns de caça de sable en perla
* Escut d'atzur, tres creixents adossats d'argent en perla revessada
Un escut pot estar també tercejat en perla (o tercejat en perla revessada) quan està dividit en tres parts mitjançant tres línies que formen una perla.
* Escut tercejat en perla de gules, or i argent
* Escut tercejat en perla revessada de gules, argent i sable
Viccionari
# Quo vadis, Domine?

Quo vadis, Domine? o simplement Quo vadis? és una frase llatina que significa «A on vas, Senyor?».
La frase està vinculada a una llegenda cristiana entorn de l'apòstol Pere. Segons els Fets de Pere, l'Emperador Neró l'any 64 va començar una persecució contra els cristians. Temorós que quelcom dolent li pogués passar, Pere escapa de Roma per la Via Àpia, però en el camí es troba amb Jesucrist que anava carregant una creu.
Pere, en veure'l, li pregunta: «Quo vadis, Domine?» (A on vas, Senyor?) i Jesucrist contesta: «Romam vado iterum crucifigi» («A Roma vaig, per ésser-hi novament crucificat»).
Pedro, avergonyit de la seva actitud, torna a Roma a continuar el seu ministeri, sent posteriorment martiritzat i crucificat cap a baix. En el lloc del seu martiri s'aixeca avui dia, segons la tradició, la Basílica de Sant Pere de la Ciutat del Vaticà, a la cripta de la qual reposen les seves restes. D’ençà del s XII existeix una capella, amb aquest nom, a la via Àpia de Roma.
La frase fou popularitzada per la novel·la homònima d’Henryk Sienkiewicz (1894) i les nombroses adaptacions cinematogràfiques, que mostren una visió romàntica del cristianisme naixent i perseguit —representat pel mateix Pere, Lícia i l’esclau Ursus— enfront del paganisme de Neró i de Petroni.

## Referències

* 1 2 «quo vadis? | enciclopedia.cat». [Consulta: 8 gener 2025].
# Hipàl·lage

La hipàl·lage (del grec clàssic υπαλλαγή, 'substitució') és una figura retòrica que consisteix a desplaçar del lloc propi un adjectiu, de manera que el poeta el situa al costat d'un altre substantiu present en el context immediat. És un recurs usat a la poesia per causar estranyesa i remarcar que es tracta d'un registre literari.

## Exemples

Reconeix que té el cor popular, no per qui balli rodonament davant la catedral sota el migdia gòtic del diumenge.
Blai Bonet

## Exemples en altres llengües

| « | Les habitants de l'orgueilleuse Rome | » |
| — Jean Racine (francès) |||
| « | Δίνης πτερωτὸς φθόγγος | » |
| — Aristòfanes, Els ocells (obra de teatre) 1198 (grec antic) |||
| « | Ibant obscuri sola sub nocte per umbram | » |
| — Virgili, Eneida VI, 268 (llatí) |||

## Vegeu també

* Metonímia
# Departament d'Oberá

Oberá és un dels disset departaments en els quals es divideix la província de Misiones, a l'Argentina. Situat al sud-est, limita amb el departament San Ignacio, el departament Cainguás, el departament 25 de Mayo, el departament San Javier, el departament Leandro N. Alem, el departament Candelaria i amb la República Federativa del Brasil, separada pel riu Uruguai. El departament té 1564 km²: el 5,2 % del total de la província.

## Origen del nom

Yerbal Viejo, primer assentament poblacional, va canviar el seu nom en memòria del famós cacic guaraní “Oberá” (el que brilla), personatge que segons la tradició, brillava pel seu coratge indòmit. La creació del Departament, el 26 de desembre de 1956, va prendre el nom d'Oberá perquè era el de lloc amb major nombre d'habitants.

## Orografia

El relleu presenta les seves elevacions en la Sierra del Imán o Itacuará, que serveix de divisòria als rierols afluents del Yabebiry i dels quals es dirigeixen als rierols Chico Alférez i Once Vueltas. Al nord es destaca la major altura en els anomenats cerros Chapá de 401 msnm., on s'inicia la Serra de Misiones. L'altura disminueix cap al riu Uruguai, per exemple la localitat de Panambí (en guaraní, papallona) està a 90 msnm.

## Clima

Les condicions meteorològiques reflecteixen aquestes diferències d'altures en el Departament. Panambí registra una temperatura mitjana de 25,7 °C al gener i de 15,2 °C al juliol, amb una precipitació mitjana anual de 1.520 mm. Mentre que la ciutat d'Oberá a 340 msnmar, registra al gener una temperatura mitjana de 24 °C i al juliol de 14 °C, amb una precipitació mitjana anual de 1800 mm.

## Hidrografia

Entre els rierols que neixen o recorren el territori del departamental estan els que es dirigeixen cap al riu Paraná, per exemple el rierol Yabebiry (s'origina en la proximitat de la ciutat d'Oberá) i els subafluentes del seu marge dret: els rierols Grande, Soberbio y Chapá; entre els subafluentes del marge esquerre es troba el rierol Salto que a 10 km de la ciutat d'Oberá, forma una atractiva caiguda d'aigua a l'anomenat Salto Berrondo que compta amb serveis i infraestructura turística per al visitant.

## Riqueses naturals

Fitogeogràficament el Departament queda comprès en la formació de la Selva Misionera, la línia de la qual arriba a Oberá, des d'on es dirigeix cap al riu Uruguai, i en la zona de transició amb la formació de la “Zona de Camp”.

## Població

La seva població va rebre l'aportació massiva d'immigrants, en la seva gran majoria europeus, seguits per brasilers (principalment d'origen europeu i japonès), paraguaians, àrabs, japonesos, bolivians i altres. Per aquesta característica la ciutat d'Oberá, va ser declarada Capital Nacional de l'Immigrant, `s'hi celebra el mes de setembre de cada any, la ja tradicional Festa Nacional de l'Immigrant, on les col·lectivitats mostren els seus costums ancestrals mitjançant usos socials, vestimentes, músiques, balls, menjars i begudes típiques.
La seva població és de 95.667 hab. (cens 2001 INDEC).

## Referències

* ↑ «Censo Nacional de Población, Hogares y Viviendas 2022. Provincia de Misiones». [Consulta: 14 març 2024].
# Controvèrsia entre el creacionisme i l'evolucionisme

La controvèrsia entre el creacionisme i l'evolucionisme és una disputa política sobre l'origen de la Terra, de la humanitat, de la vida i de l'univers. Aquesta controvèrsia és entre els que defineixen la validesa d'una creença religiosa particular (és a dir, creacionista) i els que donen suport a les teories científiques, particularment en el camp de la biologia evolutiva, però també en geologia, paleontologia, termodinàmica, física nuclear i cosmologia.
Aquest debat és principalment prevalent en algunes regions dels Estats Units d'Amèrica i ha assolit la màxima rellevància quant al currículum educatiu: mentre que uns defensen que s'ha d'ensenyar la biologia més acceptada, amb suport de l'acadèmia i exempta de creences religioses (que pertanyen a l'àmbit privat), d'altres afirmen que cal permetre la llibertat de càtedra dels docents, fomentar que diversos punts de vista convisquin a les aules i ensenyar que l'evolució és una teoria, depenent d'un paradigma i, per tant, refutable o susceptible de crítica i alternatives com el creacionisme. El debat s'ha portat en diverses ocasions als tribunals, amb sentències favorables a les dues bandes.

## Referències

* ↑ «Battle on Teaching Evolution Sharpens» (en anglès). The Washington Post, 14∕3∕2005. [Consulta: 10∕9∕2011].
# Dipòsit Digital de Documents de la Universitat Autònoma de Barcelona

El Dipòsit Digital de Documents de la UAB és el repositori institucional de la Universitat Autònoma de Barcelona. La seua col·lecció es forma pel mandat que obliga a tot personal de la UAB que hi publique tots els seus treballs. Per tant, permet el compliment de la Política institucional d'accés obert.
Les principals col·leccions són: articles i informes, articles científics, documents gràfics, fons personals i institucionals, jornades i congressos, llibres, materials docents, objectes multimèdia i publicacions periòdiques. També hi ha manuscrits. Conté publicacions periòdiques dels segles XIX, XX i XXI. Rebiun l'avaluà el 2016 i va concloure que complia 22 de 25 criteris. Als rànquings de repositoris digitals quedà el 1er a Espanya i el 16è al món el 2013.
Els documents estan descrits en MARC21 però és poden consultar i exportar en diversos formats estàndards (Dublin Core, XML, Marcxml, cvs…). També es segueix el protocol d'interoperabilitat OAI-PMH (Open Archives Initiative Protocol for Metadata Harvesting), aquest protocol permet incrementar la consulta i visibilitat afavorint la recol·lecció per part d'altres portals internacionals com OpenAIRE, BASE, Europeana. El DDD utilitza el programari Invenio del Consell Europeu per a la Recerca Nuclear. Permet allotjar en una única instal·lació diferents tipus de materials amb interfície multilingüe, i gran flexibilitat a l'hora d'ordenar el material en col·leccions segons diferents criteris.

## Referències

* ↑ Melero, Remedios «El paisatge dels dipòsits institucionals d'accés obert a Espanya». BiD: textos universitaris de biblioteconomia i documentació, 20, 2008, pàg. 4. Arxivat de l'original el 2017-06-11 [Consulta: 26 juliol 2017].
* ↑ Capdevila Torres, Marta. Projecte de creació d'un repositori institucional per a la gestió de la producció acadèmica : El cas de TSI-Turisme Sant Ignasi (Treball de fi de grau), 2014, p. 12-14.
* ↑ «Política institucional d'accés obert de la Universitat Autònoma de Barcelona - Dipòsit Digital de Documents de la UAB». [Consulta: 15 maig 2017].
* ↑ Catálogo de iniciativas de digitalización de patrim onio bibliográfico en bibliotecas universitarias y científicas.. REBIUN, 2014, p. 12-13.
* ↑ «Dipòsit Digital de Documents de la UAB – Servei de Biblioteques: Publicacions periòdiques». Periodicomanía. Biblioteca Nacional d'Espanya. [Consulta: 27 juliol 2017].
* ↑ «Formulario de evaluación de repositorios - Dipòsit Digital de Documents de la UAB (DDD)». Red de Bibliotecas Rebiun. Rebiun, 2016. [Consulta: 26 juliol 2017].
* ↑ Terméns Graells, Miquel «Las auditorías, una metodología para planificar la preservación digital. Experiencias en España». Ciência da Informação, 41, 1, 2014. DOI: 10.18225/ci.inf..v41i1.1359.
* ↑ «Recol·lectors | Dipòsit Digital de Documents de la UAB». Arxivat de l'original el 2017-09-11. [Consulta: 15 maig 2017].
* ↑ Kaplun, Samuele. «Invenio: A Modern Digital Library System». A: The 5th International Conference on Open Repositories (OR2010), 2010, p. 2. DOI 10.2390/biecoll-OR2010-10.