OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Columna Jaume Graells

La Columna Jaume Graells era una unitat militar de l'exèrcit republicà durant la guerra civil espanyola, que deu el seu nom al militant comunista gracienc Santiago Graell Solà, mort a Barcelona el 17 de juliol de 1936 durant els aldarulls, assassinat per l'esquena segurament per un del germans Ascaso, militants anarquistes. El nom que va donar-se a la columna, en homenatge al militant comunista mort, va ser modificat per la directiva de les JSUC, canviant el "Santiago" (com sempre s'havia dit i com tothom el coneixia) substituït per "Jaume". També el cognom (Graell) apareix sovint incorrectament com a "Graells". En Santiago Graell era responsable de la secció d'Agitació i Propaganda i havia estat condecorat directamente des de Moscou per la seva activitat propagandística. Es tractava d'una agrupació de dues centúries que sortí de Barcelona el 15 de setembre de 1936 cap al Front d'Aragó.
L'organització de la columna de les Joventuts Socialistes Unificades fou al Maresme, i comptà amb 150 homes el novembre de 1936. Entre les primeres accions de la Columna durant la guerra civil espanyola està l'expedició a Mallorca on van patir greus baixes. Reorganitzada posteriorment, va ser comandada per l'italià Nino Nannetti i fou enviada al front de Madrid i Guadalajara, juntament amb altres columnes comunistes, integrant-se a la 35a brigada mixta.

## Referències

* ↑ Berger, Gonzalo. Les Milícies Antifeixistes de Catalunya. Voluntaris per la llibertat. Vic: Eumo, 2018, p. 196. ISBN 9788497666404.
* ↑ Amat i Teixidó, Jordi. República i guerra civil a Calella, p.128 i 215
* ↑ (castellà) Casterás Archidona, Ramón. Las JSUC, ante la guerra y la revolución (1936-1939), p.163
* ↑ Alberch i Fugueras, Ramon. Història contemporània de Catalunya. Columna, 1 Maig 1998. ISBN 9788483005507 [Consulta: 22 juny 2011]. , p.83
# Celúrids

Els celúrids (Coeluridae) constitueixen una família parafilètica de dinosaures carnívors generalment petits del Juràssic. Durant molts anys aquest grup era un calaix de sastre per als teràpods cretacis que no s'havien pogut ubicar en cap altre grup. Entre els que havien estat inclosos dins Coeluridae i ja no ho són, figuren: Stenonychosaurus i Microvenator Tampoc hi ha evidència que els coelosaures primitius com Ornitholestes, Proceratosaurus i Scipionyx formin un clade amb Coelurus. A més el gènere Coelurus no està completament investigat ni conegut.
El 2003, O.W.M. Rauhut, fent servir l'anàlisi cladística inclogué dins Coeluridae a Coelurus (Amèrica del Nord), Compsognathus (Europa), Sinosauropteryx (Àsia) i un gènere similar a Compsognathus anomenat Mirischia (Amèrica del Sud). Rauhut considera que els Coeluridae són un grup monofilètic de coelurosauria basals. Tanmateix altres autors no arriben al mateix resultat. Phil Senter va proposar el 2007 que Coelurus i Tanycolagreus eren els únics membres dels celúrids i que eren de fet tiranosauroïdeus.

## Referències

* ↑ Rauhut, Oliver W.M. «The interrelationships and evolution of basal theropod dinosaurs». Special Papers in Palaeontology, 69, 2003, pàg. 1–213.
* ↑ Holtz, Thomas R., Jr.; Molnar, Ralph E.; and Currie, Philip J.. Weishampel, David B.; Dodson, Peter; and Osmólska, Halszka (editors). The Dinosauria. 2a edició. Berkeley: University of California Press, 2004, p. 71–110. ISBN 0-520-24209-2.
* ↑ Rauhut, Oliver W.M.; and Xu, Xing «The small theropod dinosaurs Tugulusaurus and Phaedrolosaurus from the Early Cretaceous of Xinjiang, China». Journal of Vertebrate Paleontology, 25, 1, 2005, pàg. 107–118. DOI: 10.1671/0272-4634(2005)025[0107:TSTDTA]2.0.CO;2.
* 1 2 Senter, Phil «A new look at the phylogeny of Coelurosauria (Dinosauria, Theropoda)». Journal of Systematic Palaeontology, vol. 5, 4, 2007, pàg. 429–463. DOI: 10.1017/S1477201907002143.
# Card estelat

Els cards estelats (Ptilostemon) formen un gènere de plantes amb flor de la família Asteraceae. Hi ha unes 20 espècies del gènere Ptilostemon en tot el món. Quatre se'n troben al Marroc, dues a la zona meridional de la península Ibèrica i una a Itàlia. Els caps de la planta estan disposats geomètricament en forma d'estel. Les rosetes de les plantes joves també tenen forma estelada.

## Taxonomia

* Ptilostemon abylensis
* Ptilostemon afer
* Ptilostemon appendiculatum
* Ptilostemon casabonae
* Ptilostemon chamaepeuce (L.) Less.
* Ptilostemon diacanthus
* Ptilostemon dyricola
* Ptilostemon echinocephalus
* Ptilostemon fruticosus
* Ptilostemon gnaphaloides
* Ptilostemon hispanicus o card estelat hispànic
* Ptilostemon leptophyllus
* Ptilostemon muticum
* Ptilostemon niveus
* Ptilostemon polycephalus
* Ptilostemon rhiphaeus
* Ptilostemon stellatus
* Ptilostemon strictus

## Referències

* ↑ Distribution, Ecology and Phytosociology of the N Moroccan Endemic Ptilostemon leptophyllus
* ↑ «Gen. Ptilostemon (Asteraceae) / Plants of Italy - Flora italiana». Arxivat de l'original el 2010-06-24. [Consulta: 14 juny 2010].

## Enllaços externs

* Pink, A.. Gardening for the Million. Project Gutenberg Literary Archive Foundation, 2004.
# Mecanisme de moviment alternant

El mecanisme de moviment alternatiu o de moviment alternant és un moviment repetitiu cap amunt i cap avall o cap endavant i cap enrere. Es troba en una àmplia gamma de mecanismes, incloent motors alternatius i bombes. Els dos moviments oposats que conformen un cicle alternant són anomenats temps del mecanisme. El Moviment alternatiu és clarament visible en les màquines de vapor primitives, (en particular les d'èmbol horitzontal), els motors estacionaris i les locomotores de vapor de cilindre exterior, ja que el cigonyal (en aquest cas - la mateixa roda) i la biela generalment són visibles. Matemàticament, el moviment alternatiu és aproximadament un moviment harmònic simple sinusoidal. Tècnicament, però, el moviment alternatiu produït per la rotació d'un mecanisme de biela-manovella surt una mica del moviment harmònic simple a causa del canvi d'angle de la biela durant el cicle.

## Conversió d'un moviment alternatiu en moviment circular i viceversa

Un mecanisme de moviment alternatiu es pot utilitzar per convertir un moviment alternatiu en moviment circular, o al revés, invertir-lo i convertir un moviment circular en moviment alternatiu.
* Mecanisme de biela-manovella (reversible)
* Mecanisme de jou escocès (reversible)
* Mecanisme d'Otto-Langen (només conversió a circular - no reversible).
* Mecanisme de White
* Mecanisme de Cartwright

## Vegeu també

* Oscil·lació

## Referències

* ↑ Mecanisme Cartwright. Pàg 4/6 i figura 37.(anglès)
* ↑ The Repertory of patent inventions: and other discoveries and improvements in arts, manufactures, and agriculture; being a continuation, on an enlarged plan, of the Repertory of arts & manufactures. Published for the proprietors by T. and G. Underwood, 1829, p. 358– [Consulta: 15 desembre 2010].
* ↑ Richard Dennis Hoblyn. A Manual of the Steam Engine. BiblioBazaar, LLC, 21 August 2008, p. 70–. ISBN 9781426424687. Imatge pàg.71.

## Enllaços externs

* Mecanisme alternatiu d'una serra de vogir elèctrica.
# Providencialisme

El providencialisme és la creença segons la qual la voluntat de Déu és evident en cada esdeveniment. Pot, a més a més, ser descrit com la convicció que el poder de Déu (o Divina providència), és tan completa que l'home no pot igualar la potència divina, ni comprendre la integritat del seu projecte. Un altre aspecte del providencialisme és la convicció que el pla de Déu sobrepassa tot control humà, i que, de vegades, allò es pot expressar per esdeveniments aparentment nefastos sobrevenint a bones persones. Pot igualment ser comprès com la convicció que, tot el que sobrevé, ho és per al més gran bé.
El providencialisme va ser objecte de nombroses discussions en els cercles europeus que intentaven justificar l'imperialisme, al segle xix, atès que els sofriments causats per la conquesta europea era justificat pels motius de la persecució del pla de Déu i de la difusió del cristianisme als països llunyans.

## Notes i referències

* ↑ Bover, pàg. 47
* ↑ Winship, Michael P. Seers of God: Puritan Providentialism in the Restoration and Early Enlightenment. Johns Hopkins University Press, 2000. ISBN 0801863767.
* ↑ Alexandra Walsham «"'The Fatall Vesper': Providentialism and Anti-Popery in Late Jacobean London"». Past and Present, 144, agost 1994.

## Bibliografia

* Luc-Pierre Riche-Gardon, Providentialisme: Science générale, révélation directe par les lois vives. Constitutives de tous les êtres: philosophie et christianisme rationnels, ou religion positive universelle, Paris: J. Cherbuliez 1854. OCLC 230766693(francès)
* Pascal Bouvier, Millénarisme, messianisme, fondamentalisme, permanence d'un imaginaire politique, Paris : Harmattan, 2008 (francès) ISBN 9782296049642
# Don McLean

Donald McLean, Jr. (nascut el 2 d'octubre de 1945 a New Rochelle, Nova York) és un cantautor estatunidenc. És conegut per l'àlbum del 1971 American Pie, que conté les cançons de renom "American Pie" i "Vincent".
L'avi i el pare de McLean també es deien Donald McLean. Els Buccis, la família per part de la mare de McLean, Elizabeth, venien d'Abruzzo, situat a Itàlia central. Van deixar Itàlia i es van instal·lar a Port Chester, Nova York a finals del segle xix. També té gran part de família a Los Angeles i Boston.

## Enllaços externs

* Web oficial de Don McLean i American Pie

## Referències

* ↑ Howard, Alan. The Don McLean Story: Killing Us Softly With His Songs. Lulu Press Inc., 2007, p. 420. ISBN 978-1430306825.
# Melissa borda

La melissa borda (Melittis melissophyllum; sinònims Melittis sylvestris, Melittis grandiflora Sm., Rehmannia chinensis Libosch. ex Fish. i Mey.) és una espècie de planta amb flors del gènere Melittis que té aquesta com a única espècie. El gènere pertany a la família Lamiàcia. És originària d'Europa, des del sud d'Anglaterra fins a Turquia. Les flors de la varietat silvestre són roses o blancs amb una taca rosa. Hi ha una cultivar ornamental de flor vermell fosc, el cultivar s'anomena "Royal Velvet Distinction." Al nord arriba a l'Europa Central. És una planta autòctona a la vegetació dels Països Catalans.

## Descripció

És una planta fortament aromàtica, perenne, herba erecta simple o poc ramificada, pilosa, rizomatosa, fa de 20 a 50 cm d'alçada; fulles oposades, totes caulinars amb pecíol de 0,5 a 3 cm i limbe oval dentat de 3 a 5 cm; 1 a 2 flors axil·lars; calze de 12 a 25 mm, campanulat;corol·la rosa, de 25 a 40 mm, bilabiada, floreix de maig a juliol.

## Hàbitat

Viu en llocs ombrívols en boscos de fulla caduca sobre sòl eutròfic moderadament humit. Quercion pubescenti petraeae (>Quercus fagetae). Estatge montà, descendeix molt rarament a les contrades mediterrànies humides (fins al domini del Quercetum illicis galloprovinciale) Als Països Catalans només es troba a la meitat nord de Catalunya arribant fins al nord del Bages, viu entre els 300 i els 1200 m d'altitud. Es considera una espècie submediterrània. La distribució general és atlàntica occidental.

## Referències

* ↑ Klein, Carol «How to grow: Melittis melissophyllum». , 28-05-2005. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-05-05. [Consulta: 12 juliol 2010].
* ↑ «Canadian Food Inspection Agency: Plant Breeders' Rights Office: "Royal Velvet Distinction"», 30-04-2007. [Consulta: 22 maig 2007].
* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans Barcelona 1990

## Bibliografia

* Pink, A.. Gardening for the Million. Project Gutenberg Literary Archive Foundation, 2004.

## Enllaços externs

* Melittis melissophyllum
* Melittis melissophyllum Arxivat 2006-09-24 a Wayback Machine.
* http://www.plantpress.com/wildlife/o620-bastardbalm.php Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
# Harald Sturm

Harald Sturm (Witzschdorf, 20 de gener de 1956) és un ex-pilot d'enduro alemany, guanyador de quatre Campionats d'Europa en la categoria de 250 cc 2T i membre de l'equip de la RDA que guanyà el Trofeu als ISDT de 1987.

## Trajectòria esportiva

Sturm va començar la seva carrera el 1974, assolint a la primera el campionat juvenil de la RDA en 250 cc. L'any següent el fitxà MZ i començà a participar amb aquesta motocicleta en curses europees. Aquell mateix 1975 va ser subcampió de la RDA i va debutar als ISDT com a competidor individual. A partir d'aleshores, Sturm va anar encadenant una tirallonga d'èxits que culminaren amb la victòria de l'equip de la RDA (del qual formava part) al Trofeu dels Sis Dies Internacionals d'Enduro de 1987, celebrats a Polònia.
El 1990 va deixar MZ i va entrar a l'equip oficial de KTM, marca amb la qual correria fins al 1995. A partir d'aleshores Harlad Sturm es va retirar i va passar a dedicar-se a la gestió dels seus negocis, relacionats amb el món de la motocicleta.

## Palmarès
### Campionat d'Europa i del Món

* Participació entre 1975 i 1990:
** 4 Campionats d'Europa d'enduro (1983 a 1986)
** 3 Subcampionats d'Europa (1979 a 1981)
** 1 vegada tercer classificat al Campionat d'Europa (1982)

### ISDT

* 17 Participacions:
** 1 Victòria al Trofeu (1987, Polònia)
** 2 vegades segon classificat (1977 i 1978)
** 1 vegada tercer classificat (1976)

### Campionat de la RDA

* 4 Campionats (1978, 1980, 1981, 1985)
* 5 Subcampionats
* 5 vegades tercer classificat

### Copa de la Pau i l'Amistat (fins al 1989)

* 4 vegades guanyador

## Referències

* Ottinger, Stefan. „Rund um Zschopau“ - Die Geschichte einer Motorradgeländefahrt (en alemany). Marienberg: Druck- und Verlagsgesellschaft Marienberg mbH, 2004. ISBN 3-931770-49-4.

## Enllaços externs

* Harald Sturm - Lloc web oficial (alemany)
* Pàgina dedicada a Harald Sturm (alemany)
* Imatge de Sturm amb la MZ 250 el 1976
# Arseni Corsellas i Perxés

Arseni Corsellas i Perxés (Campmany, 26 de març del 1904 – Figueres, 22 d'octubre del 1967) va ser músic, violinista, saxofonista i instrumentista de tenora, i professor de música.

## Biografia

Per bé que nascut a Campmany, de ben jove la seva família es traslladà a Figueres. Estudiant precoç, es formà en violí amb J.Serrano i Enric Sans, i completà estudis a Barcelona amb el distingit Eduard Toldrà. Durant un temps, visqué a Manresa. Als anys 30 formà part de la cobla "La Filharmònica", i l'any 1937, com a vocal representant la comarca de l'Alt Empordà, intervingué en la fundació de la "Federació de Sindicats Musicals de les Comarques Gironines". Tocà, i entre 1943-1947 dirigí, a la cobla-orquestra Mendoza; posteriorment fou instrumentista de les cobles "La Principal de Badalona" (1950, 1951) i "Antiga Pep" (1952) abans de col·laborar amb Carles Mauné i Alay en la fundació de l'"Orquestra Panamà" (1953-1960). Fou també intèrpret de la Cobla Orquestra "La Principal de Llagostera", any 1963.
Fixà definitivament la residència a Figueres, on ensenyà violí, i el 1958 hi guanyà per concurs el nomenament de professor de violí i música de l'Escola d'Arts i Oficis Clerch i Nicolau. Entre altres alumnes, tingué per deixebles el futur músic i compositor Jaume Cristau i en Pere Cortada i Carbonell (Castelló d'Empúries, 1940), futur instrumentista i director de l'"Escola Municipal de Música Antoni Agramont" de Castelló.

## Notes

* ↑ Probable familiar seu, però fill de Joan Corsellas, seria Arseni Corsellas i Serra (Figueres, 17 de setembre del 1933 - Madrid, 16 de novembre de 2019), locutor, actor i doblador de cinema. Va ser veu habitual de Sean Connery (en 21 pel·lícules); Rock Hudson (19 pel·lícules); Nick Nolte (17 pel·lícules); Burt Lancaster (17 pel·lícules); Christopher Plummer (17 pel·lícules); Burt Reynolds (14 pel·lícules); Charlton Heston (14 pel·lícules); Marcello Mastroianni (13 pel·lícules).( Arseni Corsellas a Internet Movie Database (anglès))

## Referències

* ↑ Padrosa, Inés. Diccionari biogràfic de l'Alt Empordà. Girona: Diputació de Girona, 2009.
* ↑ Brugués i Agustí, Lluís. La música a la ciutat de Girona (1888-1985) [tesi doctoral]. Girona: Universitat de Girona, 1998. ISBN 9788469291603.
* ↑ «Història de l'orquestrina Panamà, al web de Josep Loredo». [Consulta: 1r maig 2014].
* ↑ Frigols «Fallecimiento del músico Corsellas Perxés [article necrològic]». La Vanguardia Española, 25-10-1967, pàg. 24.
* ↑ «3a Trobada d'Escoles d'Educació Musical a la Catedral». VilaWeb, 17-05-2002.
# Mas Safont (Vilanant)

El Mas Safont és una masia de Vilanant (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia situada als afores del nucli de Taravaus. Construcció de planta rectangular amb coberta de teula a dues vessants. Consta de planta baixa, pis i golfes. A les façanes s'observa l'aparell de pedruscall usat en la construcció, amb grans carreus de pedra ben escairada emmarcant les obertrues, que són allindades. A aquest cos principal del mas s'han anat afegint altres edificis.

## Referències

* ↑ «Mas Safont». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 octubre 2017].
# Brosteig

El brosteig és una forma d'alimentació dels animals herbívors que mengen fulles, brots o fruites de vegetació alta, generalment plantes llenyoses com ara arbustos. El brosteig es distingeix del pasturatge, normalment associat als herbívors que mengen herbes o vegetació baixa. Aquesta dicotomia en els remugants es pot trobar en les cabres que brostegen i les ovelles que pasturen.
En el sentit més estricte, el brosteig és propi dels herbívors folívors. En el sentit més ample, el brosteig inclou el pasturatge.
# La Moleta (Terrassa)

La Moleta és una muntanya de 764 metres que es troba al municipi de Terrassa, a la comarca del Vallès Occidental.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Construccions de pedra seca II (la Floresta)

Les Construccions de pedra seca II és una barraca de pedra seca de la Floresta (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una cabana de vinya encarada cap a l'est, al costat d'un gran pi, com era costum d'ubicar-les en l'època. Està feta a base de carreus de pedra sense desbastar, la peculiartitat d'aquesta construcció és que ja no és pedra seca sinó que totes les pedres han estat unides amb ciment. Té una entrada lleugerament desplaçada cap a la dreta. Al seu interior, del que era la cabana original, només hi trobem la llar de foc.
Aquesta construcció de pedra seca destaca per la seva bona conservació. El seu propietari n'ha reformat el seu interior per a poder-la utilitzar com a habitatge ocasional o bé petites estades.

## Referències

* 1 2 «Construccions de pedra seca II». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 setembre 2016].
# Casa al carrer de l'Església, 6 (Saus)

La casa al carrer de l'Església, 6 és un edifici de Saus, al municipi de Saus, Camallera i Llampaies (Alt Empordà), inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És situat dins del nucli urbà de la població de Saus, a la banda nord del nucli, formant cantonada entre el carrer de l'Església i el de les Eres. És un edifici de planta rectangular, format per diverses crugies, amb la coberta de dues vessants de teula i distribuït en planta baixa i dos pisos. La façana principal presenta un gran portal de mig punt adovellat situat a l'extrem oest del parament. Damunt seu, una finestra rectangular emmarcada amb pedra presenta la llinda plana gravada amb la inscripció: "ANTONI : RAVA 1574". La resta d'obertures de l'edifici són rectangulars, la major part restituïdes i d'altres reformades en pedra. A la façana lateral hi ha un portal rectangular a l'extrem sud del parament i una finestra emmarcada amb carreus, a la planta baixa. La construcció és bastida amb pedra de diverses mides i còdols, lligat amb morter i amb carreus a les cantonades.
A una finestra del primer pis s'aprecia la inscripció: "AN·TONI: RA · VA· 1·5·7·4". Segurament fa referència a la data del bastiment de l'edifici.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Carrer de l'Església». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Casa al carrer de la Terrica i carrer de l'Església (Riudaura)

La Casa al carrer de la Terrica i carrer de l'Església és una obra de Riudaura (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa situada al final del Carrer de La Terrica, xamfrà amb el Carrer de l'Església. És de planta rectangular i teulat a dues aigües amb els ràfecs bellament ornats amb sanefes de terracuita pintada de colors blanc i vermell.
Disposa de baixos (amb gran porta central feta amb carreus molt ben tallats), pis-habitatge amb dos grans balcons al mig dels quals hi ha una vella fornícula per acollir-hi la imatge d'un sant; aquesta avui no hi és, restant únicament una base amb data 1800. El pis superior era destinat a golfes i talment com la resta de la casa estan del tot deshabitades.

## Història

Riudaura és un petit nucli urbà que va néixer a l'ombra del monestir de Santa Maria. L'estructura d'alguns dels seus carrers és plenament medieval, però la majoria corresponen al segle xviii, moment en què es bastiren i remodelaren part dels habitatges que estructuren la plaça del Gambeto; durant la centúria següent es remodelaren i aixecaren de nova planta algunes de les construccions situades en els carrers que desemboquen a l'esmentada plaça.

## Referències

* 1 2 3 «Casa al carrer de la Terrica i carrer de l'Església». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Can Serra d'Escobòs

Can Serra d'Escobòs és una obra de Sant Joan les Fonts (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un casal de planta rectangular i bastit damunt un desnivell, té teulat a dues aigües i els vessants vers les façanes laterals. S'utilitzaren carreus ben escairats a les obertures i angles. Disposa de baixos, amb voltes d'arestes, planta noble i golfes. Cal destacar la construcció del forn, situat a la façana nord, enganxat a la casa per un pas cobert que, segurament, guardava el pas de l'antiga via romana que de Batet s'unia amb la via Annia. Actualment està en procés de restauració. La llinda de la façana principal: "17 [±] 63"

## Història

D'aquest mas s'han trobat notícies des de l'any 1323. L'any 1395, l'hereu de la casa era Bernat d'"Scobòs". Al capbrevar Beneta "Scobòs" a favor del prior fra Francesc de Corts, el 19 de maig de 1561, confessa tenir pel priorat de Sant Joan les Fonts la peça de terra anomenada "Malagelada" i altres terres per les quals paga censos. Prop d'aquest mas hi ha la casa de Cossey de la qual tenim dades històriques des de l'any 1338; va tributar als senyors jurisdiccionals de Castellfollit, al Monestir de Vilabertran, als senyors del castell del Coll i a la família Rovira de cortals. Aquest mas actualment no conserva res de la seva fàbrica primitiva.

## Referències

* 1 2 «Can Serra d'Escobòs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Can Violella

Can Violella és una casa de Sant Joan les Fonts (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La petita casa de Violella conserva una interessant llinda a la porta principal a on diu: "ENLO ANY1792/ME FECIT PERE BADOSA".
Avui, al pla de Sant Joan les Fonts, quasi no existeix cap més casa que hagi conservat les llindes amb inscripcions degut a les moltes reformes que s'hi han fet. La resta de l'edifici no conserva res de remarcable; és de planta rectangular, teulat a dues aigües i disposa de planta baixa i pis. Va ser bastida amb pedra volcànica, emprant carreus per fer els cantoners i els marcs de les obertures.

## Referències

* 1 2 «Can Violella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].