OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Pujal

Can Pujal és un edifici al municipi de Santa Eulàlia de Ronçana (Vallès Oriental) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Antigament era una gran masia i actualment està dividida en tres cases, només aquesta conserva trets primitius. Arran d'una reforma actual es va canviar la teulada a dues vessants per una terrassa horitzontal. De l'antiga masia conserva el gran portal dovellat i dues finestres de tipus gòtic, formades per grossos carreus ben engaltats i un ampit de poc voladís. Una d'elles està protegida per un trencaaigües motllurat i acabat en una mena de cul de llàntia. L'altra és d'arc conopial amb unes decoracions que formen una mena de calats típicament gòtics. Estan en molt bon estat de conservació. Aquesta casa formava part de la finca de Can Bassa, que actualment s'anomena grup casa gran i està integrada per Can Fluvià, Can Magret i Can Pujal. Apareix documentat a Antoni Bassa en un censal mort de l'any 1466 i torna a aparèixer en el fogatge de 1497 i en el de 1553. Per la tipologia hom ha postulat que l'edificació que es conserva és del segle xvi, malgrat es documenti la família amb anterioritat.

## Referències

* 1 2 3 «Can Pujal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Sant Miquel de Garrigàs

Sant Miquel de Garrigàs és l'església parroquial de Garrigàs (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església de Sant Miquel es troba en una zona a mig quilòmetre al nucli de Garrigàs al veïnat de l'església. És un temple d'una sola nau, amb absis semicircular. La porta d'accés d'arc de mig punt, és situada al mur de migdia de la nau. En aquest mateix parament es troben dues finestres, també d'arc de mig punt. Una obertura de la mateixa tipologia apareix al centre de l'absis. A la capçalera de la nau hi ha un ull de bou. Sobre el mur frontal s'alça el campanar de cadireta romànic, de tres pilars, que fou transformat en torre els segles XVII-XVIII. La volta de la nau és apuntada, i la coberta del presbiteri és ametllada. El conjunt de la construcció és fet de carreus regulars de pedra, amb la utilització de paredat i maó en el campanar.

## Història

El temple és d'època romànica, segurament dels segles XII-XIII. Els anys 1279 i 1280 apareix esmentat documentalment per primera vegada" l'ecclesia de Garriganis". En etapes posteriors van efectuar-s'hi algunes modificacions, així el campanar de cadireta va ser transformat en torre durant els segles XVI o XVII. Fa pocs anys es va aixecar un pis en l'edifici annex de la rectoria vella, que amaga bona part del frontis. En l'actualitat l'església no s'utilitza per al culte i, a causa de la seva distància del poble, s'ha habilitat dintre del nucli un oratori a la planta baixa de la casa rectoral.

## Referències

* 1 2 «Sant Miquel de Garrigàs». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Sic semper tyrannis

Sic semper tyrannis és una frase llatina, atribuïda a Marc Juni Brut, que significa "sempre així per als tirans". De vegades es tradueix incorrectament com a "mort als tirans". És una versió abreujada de la cita completa «Sic sempre evello mortem Tyrannis», que significa "Així és com la mort arriba sempre als tirans" (literalment : «Així porto sempre la mort als tirans»). Aquest lema va ser el clam d'unió dels republicans romans.
Posteriorment, l'expressió ha estat adoptada al llarg dels segles pels "patriotes" que volien enderrocar un poder que consideraven injust. Així, és el lema de l'estat de Virgínia.

## Història

Aquesta frase s'atribueix històricament a Marc Juni Brut, la figura central de l'assassinat de Juli Cèsar el 15 de març de 44 aC. J. -C.
A la història dels Estats Units, a causa d'aquesta associació amb l'assassinat de Cèsar, John Wilkes Booth va cridar aquesta frase després d'assassinar el president Abraham Lincoln el 14 d'abril de 1865. El terrorista Timothy McVeigh portava una samarreta amb aquesta frase impresa sota una fotografia de Lincoln quan va ser arrestat el 19 d'abril de 1995, després de l'atemptat d'Oklahoma City.

## Lema

George Mason va suggerir aquest lema el 1776 durant la Convenció de Virgínia, com a part del segell estatal. Aquest últim representa la virtut, l'espasa a la mà, el peu col·locat sobre el tirà a terra, la corona del qual reposa no gaire lluny. El segell va ser dissenyat per George Wythe, professor de dret de Thomas Jefferson, i un dels signants de la declaració d'Independència dels Estats Units d'Amèrica. Aquesta frase també és el lema del submarí USS Virginia de la United States Navy i de la ciutat d'Allentown (Pennsilvània). També forma part de l'himne oficial de l'estat de Maryland.

## Referències

* ↑ (anglès) « President Lincoln Shot By An Assassin », New York Times, 15 avril 1865.
* ↑ (anglès) John Wilkes Booth, Last Diary Entry of John Wilkes Booth.
* ↑ Lou Kilzer et Kevin Flynn «Did McVeigh Plan to get Caught, or was he Sloppy?» (en anglès). Denver Rocky Mountain News, 19 décembre 1997..
* ↑ Mason Rowland, Kate. The Life of George Mason, 1725-1792 (en anglais). G.P. Putnam's Sons, 1892, p. 264-265. .
# Mas Mir

El Mas Mir és una masia dins del nucli urbà de la població de Llers (Alt Empordà), a l'extrem nord-oest del veïnat del Poble Nou, al final del carrer de l'Església amb la carretera GIV-5105.
És una masia catalogada a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya aïllada i urbana de planta en forma de L, formada per quatre grans cossos adossats. La construcció, tot i que bastida en pedra sense treballar lligada amb morter, presenta moltes parts del parament arrebossades.
L'habitatge és a la banda de tramuntana de la construcció, en perpendicular als altres tres volums. Presenta la coberta de teula de dues vessants i està distribuït en planta baixa i pis. La façana principal està orientada a tramuntana i presenta un portal d'arc de mig punt adovellat, actualment tapiat i transformat en finestra.
Al costat hi ha un petit cos adossat, de planta quadrada i identificat amb un pou. La façana de migdia, més alterada, presenta una única finestra rectangular. Adossat a la façana de ponent hi ha un cobert modern. Els tres volums auxiliars són a la banda de migdia de la construcció. Presenten les cobertes d'un sol vessant amb diferent orientació i estan distribuïts en planta baixa i pis. En general, el parament de migdia presenta obertures rectangulars amb els emmarcaments arrebossats. Destaca el portal d'accés d'arc rebaixat bastit amb maons i les dues finestres centrals del pis. Són rectangulars, la de l'esquerra amb la llinda de pedra calcària gravada amb una inscripció il·legible, la data 1853 i una creu al mig. L'altra finestra està emmarcada amb carreus de pedra i la llinda sostinguda amb permòdols. Davant la façana nord hi ha un tancat de pedra.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Mir». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
* ↑ Núm. 39095, Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya
# Castell de la Vall

El castell de la Vall és un edifici de Llers (Alt Empordà) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

És al nord-est del nucli urbà de la vila de Llers, al veïnat de la Vall, al carrer de les Serres.
L'actual edifici que ocupa el lloc del castell és un gran casalot dels segles XVII- XVIII, que no presenta ni conserva cap element de fortificació. És un edifici de planta rectangular format per diversos cossos adossats, amb les cobertes d'una i dues vessants i distribuïts en planta baixa i dos pisos. Presenta obertures rectangulars, les originals bastides amb carreus de pedra i la resta modificades amb maons. A la planta baixa destaca una gran volta rebaixada bastida en pedra, amb restes de l'encanyissat interior, que protegeix la prota d'accés, d'arc de mig punt. Damunt la clau hi ha un carreu gravat amb la data 1728.
La construcció és bastida amb pedra sense treballar i fragments de maons, lligat amb morter de calç.

## Història

L'edifici que ocupa actualment l'emplaçament de l'antic castell és un gran casalot dels segles XVII-XVIII. De l'antic castell no en queden restes visibles.
En foren propietaris els Gralla, Desplà, Montcada i el baró d'Esponellà. És anomenat també castell des Güell o castell de la Vall.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Castell de la Vall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Casa al carrer Major, 17 (Sant Climent Sescebes)

La casa al carrer Major, 17 és un edifici al nucli urbà de la població de Sant Climent Sescebes (Alt Empordà), a l'extrem sud-est del nucli antic del municipi. Casa de poble construïda segurament l'any 1819, tal com ho testimonia la data gravada a la llinda de la finestra del primer pis. L'immoble, catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, entre mitgeres de planta rectangular, amb la coberta de teula de dues vessants i distribuït en planta baixa i dos pisos. La construcció està bastida en pedra sense treballar de diverses mides i fragments de maons, disposats més o menys regularment Alguns trams del parament conserven restes del revestiment arrebossat. El portal d'accés, a l'extrem de migdia de la façana principal, és d'obertura rectangular amb els brancals bastits amb carreus de pedra i la llinda plana. Al costat, una finestra reformada d'arc rebaixat. Al pis, damunt del portal, destaca una finestra balconera emmarcada amb carreus de pedra i la llinda plana gravada amb una inscripció il·legible. Al seu costat hi ha una finestra rectangular, emmarcada amb quatre grans carreus de pedra i la llinda gravada amb l'any 1819. A la segona planta hi ha dues finestres rectangulars, una d'elles reformada i l'altra emmarcada en pedra.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa al carrer Major, 17». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Mochales

Mochales és un municipi de la província de Guadalajara, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.
La localitat se troba situada a la vora del riu Mesa.
Al desembre de 2022 va arribar la nova alcaldessa M.ª Milagrosa Gutiérrez Cabezudo.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 154 | 127 | 102 | 90 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Guadalajara (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 2 maig 2021].
* ↑ Resolució al BOE
# Muralles de Sant Mori

Muralles de Sant Mori són unes restes de muralla del municipi de Sant Mori (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situades dins del nucli urbà de la població de Sant Mori, envoltant el nucli antic de la vila.
Es tracta de les restes de l'antiga muralla que envoltava el nucli, a l'entorn del barri del Castell. En concret hi ha dos trams identificats. Al nord del nucli, a l'inici del carrer de la Marquesa de Sant Mori, hi ha un casal conegut com a Can Felip, que conserva les restes d'una torre de planta rectangular, actualment integrada a l'edifici per la banda nord-oest. El parament encara conserva algunes petites espitlleres integrades i està bastit amb pedra sense desbastar i còdols, disposats de manera més o menys regular i amb carreus a la cantonada. El casal està configurat per diversos cossos adossats, distribuïts en planta baixa i dos pisos i amb cobertes de doble vessant de teula. Destaquen dues grans arcades de mig punt situades a la planta baixa, que donen lloc a una gran terrassa en el primer pis, i el portal d'accés principal a l'habitatge, emmarcat amb carreus de pedra i la llinda plana gravada amb la inscripció "IHS JOAN REGLAR A 16 IANER 1636". La construcció presenta altres finestres emmarcades amb carreus de pedra calcària desbastats.
A l'extrem de migdia del nucli, prop de l'ajuntament, hi ha un altre tram de la muralla, que actualment forma part d'un habitatge que fa cantonada amb l'inici del carrer de la Marquesa de Sant Mori. En aquest cas, el parament és bastit amb pedra escairada disposada regularment, i adaptada al desnivell del terreny.

## Història

L'antic nucli de Sant Mori té els seus orígens en l'època medieval, i antigament, el Castell i l'església de Sant Maurici, juntament amb les diferents cases que l'envoltaven i que crearen l'anomenat barri del Castell, estaven circuïts per una muralla.
Encara que no s'ha trobat documentació que puguin datar exactament el període en què es va fortificar Sant Mori, hom pensà que el recinte fou protegit durant les guerres del segle xv.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Muralles de Sant Mori». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Sant Cebrià de Torroella

Sant Cebrià de Torroella és un edifici religiós del municipi de Torroella de Fluvià (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església de Sant Cebrià de Torroella de Fluvià està situada a l'est del nucli, al barri de la Vila. És un edifici d'una nau amb absis semicircular. A la façana hi ha la portalada de tres arcs en degradació, llinda i timpà. Els seus tres arcs no són de mig punt sinó que tenen forma de ferradura, i les impostes del costat esquerre posseeixen decoració en relleu, motius molt esquemàtics de formes geomètriques. En el muntant, també del costat esquerre hi ha una creu en baix relleu inscrita en un cercle. Al centre de la façana hi ha un petit rosetó probablement d'època posterior. El mur és coronat per un campanar de cadireta reformat per tres pilastres rectangulars. Al costat nord de la porta, encastada al mur, hi ha una làpida sepulcral gòtica que té la meitat de la inscripció destruïda.
L'aparell romànic dels murs laterals només és visible en uns curts trams, ja que el segle xviii s'afegiren a cada costat del temple unes capelles laterals. També es construí una sagristia a la banda sud. El mur de la capçalera de la nau, que destaca per sobre de la teulada de l'absis, és ben conservat i s'enlaira quelcom respecte a la coberta. L'absis semicircular posseeix al centre una finestra de doble esqueixada i arcs de mig punt. Interiorment, la volta de la nau és apuntada i seguida. L'arc triomfal és apuntat, doble i en degradació.
L'aparell d'aquesta església és de carreus grans i ben escairats. En construir les capelles laterals i la sagristia es reutilitzaren els carreus dels murs que s'hagueren d'esbotzar.

## Història

La construcció de l'església de Sant Cebrià se situa, per les seves característiques, entre els segles xii i xiii. Posteriorment al segle xviii, s'hi afegiren dues capelles a cada banda de la nau, i la sagristia a la dreta. L'edifici es troba en bon estat de conservació.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Cebrià de Torroella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Força de Torroella de Fluvià

La Força de Torroella de Fluvià o Torre de ca l'Albanyà és una obra de Torroella de Fluvià (Alt Empordà) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció
### La Força

Barri al centre del poble, que antigament havia estat circuït per muralles. El vestigi més important de la fortificació medieval és la torre de ca l'Albanyà, actualment adossada a una construcció moderna. A la banda de llevant del barri hi podem veure restes de la muralla que formen part de la tanca de can Maset. Aquest és un carrer molt estret i de traçat rectilini. Les façanes de les seves cases posseeixen obertures del segle xvi.

### Torre de ca l'Albanyà

Situada dins del nucli urbà de la població de Torroella, a la banda de migdia del terme, a redós de l'antic barri de la Força.
Es tracta d'una torre de planta quadrada adossada al mur de migdia de la casa de ca l'Albanyà, la qual està delimitada pels carrers Torroella, Sant Pere Pescador i Casades del Còdol. La torre està distribuïda en planta baixa, pis i golfes i presenta una coberta de teula de quatre vessants. A la cara de llevant destaca una finestra geminada d'arcs de mig punt sostinguts per un pilaret central, situada al pis (de factura moderna). Al seu costat, tocant a la cantonada sud-est, hi ha una espitllera. La part superior del parament, actualment refeta, presenta una galeria oberta mitjançant obertures rectangulars, dues per façana. L'aparell és fet amb carreus de pedra ben desbastats, disposats en filades regulars.

### Restes de muralla

Parament de l'antiga muralla situat a la banda de llevant del barri de la Força. Forma part de la tanca del pati posterior de Can Maset. La seva configuració fa pensar que es pugui tractar d'un angle del recinte fortificat o bé de la base d'una torre. Les dimensions dels murs conservats són d'uns 4m a cada un dels costats, sud i est. Tenen una alçària aproximada d'uns 3m. També veiem restes d'espitlleres.

## Història

Les muralles de Torroella de Fluvià no han conservat elements suficients que permetin delimitar el perímetre de la fortificació. Els únics vestigis que en han arribat són aquest fragment de llenç que forma un angle, i que es troba a la part posterior de Can maset, i la torre de Ca l'Albanyà, adossada a la casa d'aquest nom.
El traçat dels carrers de l'antic barri de la Força (denominat així per haver estat envoltat de muralles), i la distància existent entre les restes conservades, fan pensar que el perímetre de la fortificació devia ser de dimensions considerables. Per la semblança de l'aparell de la muralla amb el de l'església de Sant Cebrià, l'autor Badia suposa que la fortificació no pot tenir una cronologia massa distant del moment d'erecció del temple (segles XII-XIII).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Força de Torroella de Fluvià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 octubre 2017].
# Can Ponç (Viladamat)

Can Ponç és un edifici al nucli urbà de la població de Viladamat (Alt Empordà), a l'extrem sud del nucli antic, formant cantonada entre el carrer Major i el carrer de la Creu. Edifici catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, cantoner de planta rectangular, format per tres crugies perpendiculars a la façana principal, amb una zona de jardí al nord de la construcció. La construcció és bastida amb pedra sense treballar lligada amb abundant morter. Hi han trams del parament bastits amb carreus ben desbastats. A les cantonades hi ha carreus de pedra calcària, el mateix tipus de pedra utilitzat per bastir les obertures. Presenta la coberta de dues vessants de teula i està distribuït en planta baixa i pis. La façana principal, orientada a migdia, presenta un gran portal d'accés d'arc de mig punt adovellat, amb els brancals bastits amb carreus desbastats. Al seu costat hi ha un ample contrafort, foradat per una finestra d'arc rebaixat posterior.
Al pis, damunt del portal i al centre de la façana, hi ha una finestra rectangular emmarcada amb carreus de pedra, amb motllures decoratives a l'intradós i coronada per un frontó triangular, dins del qual s'esculpí una petxina en relleu. A banda i banda del frontó hi ha dos relleus decoratius més, el jou i les sagetes, relacionats amb la nissaga dels Reis Catòlics. Sota l'ampit hi ha una inscripció gravada amb el nom de la persona i l'any de construcció: "IOAN BRIOLF ME FESIT 1584". Aquesta data segurament correspon a la reconstrucció de la casa sobre les restes d'una anterior, ja que la família Ponç, propietària del casal, està documentada des del s.XIII. Segons la tradició, el 21 de novembre del 1467, en el context de les guerres contra Joan el Sense Fe, el príncep Ferran, futur rei "Catòlic", es va refugiar de les tropes del duc de Calàbria en una casa de Viladamat, que possiblement es correspon amb aquest edifici. Com a represàlia per aquest fet la construcció va ser cremada. Durant la reconstrucció duta a terme a l'edifici en el segle xvi, a banda i banda del frontó superior de la finestra situada damunt del portal principal, hi ha uns motius esculpits en baix relleu interpretats com la representació del jou i les sagetes, emblema dels reis catòlics, en commemoració d'aquell fet.
A l'extrem de llevant de la façana hi ha una finestra rectangular amb la llinda sostinguda amb permòdols, i a l'extrem de ponent, una altra finestra rectangular, amb la llinda d'arc conopial, decorada amb una roseta central. Les obertures de la façana de llevant són més simples, totes rectangulars i emmarcades amb carreus de pedra. En canvi, les de la façana de ponent, tot i que restituïdes, són d'arc de mig punt amb l'emmarcament arrebossat. A l'interior, l'edifici presenta sostres embigats de fusta i d'altres coberts amb voltes rebaixades.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Ponç». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Mas Diana

El Mas Diana és un edifici al nucli urbà de la població de Viladamat (Alt Empordà), a la banda de llevant del nucli antic del poble, amb la façana orientada al carrer del Mar. Segons el fons arxivístic del COAC, aquest casal fou construït en el segle xvii sobre restes d'època medieval (segles xii i xiii).
Edifici catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, és de planta rectangular, format per diversos cossos adossats, amb les cobertes d'una i dues vessants i distribuït en planta baixa i pis. Presenta un petit pati interior al centre de la construcció. L'habitatge pròpiament dit es localitza a la part de tramuntana i ponent de la construcció, mentre que el paller - magatzem és a llevant i migdia. Actualment, l'accés a l'interior de l'edifici es fa pel carrer del Mar, a través d'una porta d'arc rebaixat de maons. Al seu costat hi ha adossat l'antic forn de planta circular, actualment arrebossat, i a l'altra banda una gran porta rectangular d'obertura posterior. La resta del parament està arrebossat. És força més interessant la façana de tramuntana, amb el parament de pedra vista. Presenta quatre petites finestres rectangulars al pis, tres d'elles reformades. L'original està emmarcada amb carreus de pedra i amb la llinda plana. A l'interior de la casa hi ha tres voltes perpendiculars a l'accés, bastides en pedra desbastada i morter de calç. Hi ha una pilastra de planta quadrada adossat a un dels murs, bastit amb carreus de pedra ben desbastats. A la zona del pati interior hi ha un antic portal de punt rodó adovellat, actualment tapiat, i també hi ha un pou. La part de la construcció destinada a paller presenta un gran portal d'arc de mig punt fet de maons i una finestra rectangular al pis. A l'interior presenta un gran pilar central, bastit amb pedra sense escairar i abundant morter de calç, que sosté les bigues de fusta de la coberta. La construcció està bastida amb pedra de diverses mides i trams del parament arrebossat.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Diana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Sant Cristòfol de Fiol

Sant Cristòfol de Fiol és una obra del municipi de Sant Martí de Tous (Anoia) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Sobre la porta hi ha una data: 1791, pot ser d'una restauració o remodelatge. El material és la pedra amb revestiment que imita carreus molt ben escuadrats, la porta té un petit ocul.
La façana està coronada, en mig del sostre de teula i a dos aigües, per un campanar de doble arcada coronat per una petita creu. Se li adossa una rectoria del segle xix (1890) i cases en ruïnes del poble.

## Història

Centra l'antic poble de Fiol. A la Gran Geografia Comarcal de Catalunya diu que va ser abandonada des del segle xvii però és molt curiós el fet que la llinda de la porta d'entrada porti aquesta data posterior a l'abandonament: 1791.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Cristòfol de Fiol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].