OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Molí del Grau (l'Estany)

Molí del Grau és un molí situat en el terme municipal de l'Estany, a la comarca del Moianès. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situat a prop i al nord-est del nucli urbà de l'Estany, en el costat de llevant de la carretera C-59 i al nord-oest de Betlem. És al costat nord-oest mateix del Pedró de Pontarró i a ponent de la Mina. A migdia d'aquest molí s'estenen les Saleres del Grau. El molí té annexa la capella de la Mare de Déu de Montserrat del Molí del Grau.

## Descripció

Antic molí, avui convertit en segona residència. L'edifici salva un gros desnivell de tal manera que a la façana principal s'hi observa una planta, mentre que els darreres compten amb quatre plantes i soterrani. L'antiga façana no és visible a l'exterior, doncs a la dècada del 1960 s'hi va afegir un cos, allargant la casa pel davant. Totes les obertures estan adovellades amb pedra picada, a les cantonades també hi figuren grans carreus de pedra picada.
Una escala exterior de pedra comunica el davant amb els darreres de la casa, salvant el desnivell. A l'angle NW hi ha una petita capella. A l'interior, els pisos són comunicats mitjançant una estreta escala.
El permòdol de pedra procedeix de la finca del molí de l'Estany i en l'actualitat és guardat a la casa dels propietaris del Molí. Hom hi pot veure esculpida la figura rudimentària d'un personatge, completament nu i en actitud autoeròtica. Ornen la figura dues rosetes, situades a cada banda, a l'alçada del coll del personatge, que semblen tenir una perllongació en forma de tija. Als laterals del permòdol s'hi repeteix el motiu decoratiu, les rosetes.

## Història

El molí és documentat des del segle xv. Durant una època va ser propietat del monestir de l'estany. Més tard passà a formar part de les propietats del mas Grau. L'actual estructura de la casa del Molí és pròpia del segle XVIII; una llinda, datada al 1760, porta la inscripció "Joseph Febrer y Grau".
Fa ben bé una centúria que l'edifici no s'utilitza com a molí. A la dècada dels 1940, després d'un període d'abandonament, la casa va passà a uns altres propietaris qui en van començar el procés de restauració i rehabilitació passant a ser segona residencia. La casa guarda mobiliari i altres ornamentacions interessants.
El permòdol va ser trobat a l'exterior de la casa del Molí, fora de context, arran d'unes reformes que es feien al voltant dels anys 1940. Al lloc on va ser trobat hi havia un safareig públic. Després d'un temps de romandre a l'exterior, la peça va ser traslladada a l'interior de la casa del Molí de l'estany, per evitar així el seu deteriorament i per millorar-ne la seguretat.

## Referències

* ↑ AYMAMÍ DOMINGO, Gener i PALLARÈS PERSONAT, Joan. Els molins hidràulics del Moianès i de la Riera de Caldes. Barcelona: Unió Excursionista de Catalunya de Barcelona, 1994. (Arxiu Bibliogràfic Excursionista de la UEC). ISBN 84-85678-125
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 «Molí del Grau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 març 2017].
# Línia 79 d'autobusos de Barcelona

La línia 79 va ser creada al 2001 i connecta Pl. Espanya amb Av. Carrilet. És una línia convencional gestionada per TMB. En dies feiners, la freqüència és de entre 21 i 30 minuts. Aquesta línia va ser creada per substituir l'antigua EB. La flota de busos sol ser de MAN Lion's City de 12 m tots els dies de la setmana. No compte amb busos articulats.

## Recorregut

A l'anada, el bus passa principalment per: Gran via, c/ Ciències, c/ Alumini, c/ Foc, c/ Pablo Iglesias, c/ Botànica, c/ Marina. A la tornada, passa per els mateixos carrers.

## Enllaç

Les línies amb les que es pot fer intercanvi són:
V1 V3 V5 V7 H12 H16 D40 D20 46 52 65 13 23 91 150 109 X2
L70 X70 L72 L80 L86 L94 L95 X95 CJ 902
L20 L21 M12 M14 L52 L82 LH1 LH2 L72
Les de metro:
* 1 2 3 «Línia 79 bus - Pl. Espanya / Av. Carrilet». AutobusesBCN.
* 1 2 «79 Pl. Espanya - Av. Carrilet». TMB.
* 1 2 «TMB 79 bus Horari de ruta i parades (Actualitzat)». Moovit.
# Castell de Collbató

El castell de Collbató és bastit dalt d'un turó cònic sobre el poble de Collbató, amb vistes molt belles de la muntanya de Montserrat.

## Història

La vila és documentada ja l'any 931 quan el prevere Guadamir i els seus germans venen al comte Sunyer els alous que tenen al terme del castell de la Guàrdia, a Collbató i a Almedòvar que havien obtingut en part per aprisió. L'any 945, el mateix comte Sunyer els compra alous i terres als mateixos llocs de Collbató i Almedòvar.
El castell de Collbató és documentat per primer cop l'any 1113 quan el vescomte Guislabert Udalard el cedí a la seva filla Ermessenda, casada amb Bartomeu. Els límits del terme especificats en el document són el Llobregat i Esparreguera a llevant, Pierola a migdia, Santa Maria del Bruc a ponent i amb el torrent de Santa Maria a tramuntana. El 1201, Guillem de Montserrat, successor dels vescomtes era senyor de la Guàrdia i de Collbató. El 1205, aquest mateix Guillem de Montserrat, amb la seva esposa Beatriu i la seva mare Guilla, donà terres del terme de Collbató a Santa Maria de Montserrat. El 1215, donen al seu fill Berenguer el castell de Collbató del qual tenien el domini vitalici. Berenguer senyorejà Collbató fins al 1260, data en què el succeí el seu fill Berenguer. L'any 1292 el fill d'aquest, Guillem, vengué la fortalesa i les cases que hi havia, en franc i lliure alou, al seu nebot Guillem Durfort, amb tots els honors, possessions, pertinences, homes i dones per 27.000 sous de moneda de Barcelona de tern. Finalment, el 1375, Guillem Durfort el deixà en el seu testament a Santa Maria de Montserrat.

## Arquitectura

Les restes anteriors al 1113 són escasses però permeten deduir quina era la seva estructura. Una torre envoltada d'una muralla rectangular. La torre era semicircular i estava situada al punt més alt del turó. Se'n conserva només la meitat però té la base sencera. El diàmetre exterior és de 5,20 m, l'interior és de 2,20 m i els murs fan 1,50 m de gruix. La base té una alçària d'un metre i el fragment de mur uns 2,50 m. No s'hi veu l'arrencament de cap volta. Era revestida de carreus i el reomplert de l'interior del mur és format per llits de pedres travats amb morter. A l'exterior els carreus formen filades regulars, amb els trencajunts a mitja peça.
Entre la torre i la muralla hi ha restes de dos murs quasi paral·lels al traçat dels murs de llevant i de tramuntana de la muralla i distants 1,5 m i 3 m, respectivament, que devien delimitar unes cambres, essent un dels murs la mateixa muralla exterior. La muralla, tancava un recinte rectangular d'uns 228 m².

## Referències

* 1 2 3 4 Pagès i Paretas, Montserrat. «Castell de Collbató». A: El Barcelonès El Baix Llobregat El Maresme. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1992, p. 351 (Catalunya romànica, XX). ISBN 84-7739-401-6.

## Enllaços externs

* Castell de Collbató a Catalunya Medieval
* Castell de Collbató a Pobles de Catalunya
# Bosc de la Mola

El Bosc de la Mola és un bosc del terme municipal de Sarroca de Bellera, dins de l'antic terme de Benés, de l'Alta Ribagorça.
Està situat al sud-est de la Mola d'Amunt -de la qual pren el nom- i al nord-est de Buira, al vessant septentrional del Roc Espader. Es troba en la riba esquerra de la Valiri.
La seva continuïtat cap a llevant és el Bosc de Castellvell.
# Thiruvanaikaval

Jambukeswaram és un dels títols de Xiva, i el nom d'un important temple a l'illa-ciutat de Srirangam a 2 km a l'est, a Trichinopoli, a l'estat de Tamil Nadu. També s'esmenta com Thiruvanaikaval o Thiruvanaikal.
Fou construït per Kocengannan (Kochenga Chola), un dels primers txola, vers el 200 i està construït prop del temple de Ranganathaswamy també a Srirangam. És un dels cinc temples més grans dedicats a Xiva al Tamil Nadu, representant cadascun un element (en aquest cas el Jambukeswaran representa l'aigua (tàmil = neer); els altres quatre són Chidambaram (espai), Kalahasti (vent), Tiruvannamalai (foc) i Kanchipuram (terra).
És de tres plantes i d'arquitectura molt ben elaborada. La principal deïtat és Jambukeswara (una de les formes de Xiva), representant l'aigua i li segueix Akilandeswari, una de les formes de la deessa Parvati. Les columnes del temple són 796 i incloent les 142 d'un edifici adjunt són 938. El temple està rodejat per un cinc recintes. Les inscripcions tenen molt poc valor històric i només són relats de regals fets al temple. El temple administrava el 1750 uns 64 pobles; el 1820 només eren 15; el 1851 va rebre una subvenció a canvi de les terres.

## Referències

* The Imperial Gazetteer of India, 1885, Sir William Wilson Hunter, London, Trübner & co.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. , Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India. Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Ratpenat de peus petits occidental

El ratpenat de peus petits occidental (Myotis ciliolabrum) és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids que es troba a Mèxic, el Canadà i els Estats Units.

## Referències

* Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 2 volums. 3a edició. Baltimore: Johns Hopkins University Press, 2005. ISBN 978-0-8018-8221-0.

## Enllaços externs

* Fordham et al. (2006). Myotis ciliolabrum. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 30 desembre 2007 (en anglès). (anglès)
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Serrat de Corrotes

El Serrat de Corrotes és una serra situada al municipi de Baix Pallars a la comarca del Pallars Sobirà, amb una elevació màxima de 971 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Ptilinop de clatell negre

El ptilinop de clatell negre (Ptilinopus melanospilus) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita boscos clars i matolls de l'arxipèlag Malai, a Java i les illes Petites de la Sonda des de Bali fins Alor, illes Filipines, a Palawan, Mindanao, Basilan i arxipèlag de Sulu, Sulawesi i illes properes, i les illes Moluques, a les illes Sula i Seram.

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 111. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Ptilinopus layardi

El ptilinop xiulador (Chrysoena viridis Syn.: Ptilinopus layardi) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita els boscos de Kadavu i Ono, a les illes Fiji.

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 109. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Antoni Palau i Queralt

Antoni Palau i Queralt (Tragó de Noguera, Província de Lleida, 1838 - Cosquín, Córdoba, Argentina, 1906), va ser un metge català, fundador del primer balneari termal de l'Argentina.

## Obres
### Termes de Rosario de la Frontera

El dia 1 d'abril de 1880, el doctor Antoni Palau va inaugurar a Rosario de la Frontera (província de Salta) el primer balneari d'aigües termals de la República Argentina i de Sud-amèrica. Les terres eren propietat de Melchora Figueroa de Cornejo, a qui les hi havia arrendat.
Palau va crear camins i va desmuntar l'àrea perquè es pogués construir un hotel, que en els seus inicis estava constituït per unes casetes de fusta pròximes a les fonts, on s'allotjaven els visitants.
L'any 1892 es va inaugurar l'edifici del Balneari i Hotel Termas, les aigües de les quals van participar en l'Exposició Universal de Chicago, als Estats Units.
El 1904 l'Aigua Palau és reconeguda la millor aigua mineral natural de taula del món en l'Exposició Universal de Saint Louis, als Estats Units.
El 1893 va començar a funcionar en el Balneari i Hotel Termas el primer casino de Sud-amèrica que va viure el seu període d'esplendor fins a mitjans dels anys 50.
L'any 1989 el Govern de la província de Salta el va declarar Monument Històric.
A més, Rosario de la Frontera dóna el nom de Dr. Antonio Palau a una de les seves grans avingudes i, recentment, s'ha constituït el Premi Palau a la Investigació Històrica.

## Referències

* ↑ «Metges Catalans | Antoni Palau i Queralt». [Consulta: 24 desembre 2024].
* ↑ «Hotel Termas de Rosario de la Frontera» (en castellà), 09-10-2023. [Consulta: 24 desembre 2024].
* ↑ «Salta, Termas de Rosario de la Frontera» (en español). Arxivat de l'original el 21 de agosto de 2009. [Consulta: 13 agost 2009].
# Colom imperial verd

El colom imperial verd (Ducula aenea) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita boscos i manglars d'Àsia meridional i Arxipèlag Malai, des de l'est de l'Índia, Sri Lanka i illes Andaman i Nicobar, cap a l'est, pels Ghats Orientals i Bangladesh, el sud de la Xina i, a través del Sud-est Asiàtic fins a Sumatra, Borneo, Java, illes Petites de la Sonda, Filipines, Sulawesi i petites illes a prop d'aquestes.
# Caynabo

Caynabo (Aynabo, Caynaba) és una vila de Estat de Khaatumo, que fou cap de districte al Sool des del 1984, i que el 22 de març de 2008 va passar a formar un districte de la nova regió de Saraar de la que va esdevenir la capital. La vila es troba a la carretera entre Burao i Las Anod que enllaça amb la gran carretera de Bosaso a Garowe i Mogadiscio. No hi ha referències de la seva població, però podria estar entre cinc i deu mil habitants.
Prop de Caynabo, a l'oasi de Qorya-weyn (uns 50 km a l'oest), es va establir el Diiriye Guure el 1897, després del seu fracàs a Berbera.
# Ken Frost

Ken Frost (Municipi de Rødovre, 15 de febrer de 1968) va ser ciclista danès que s'especialitzà en el ciclisme en pista, on va aconseguir una medalla de bronze als Jocs Olímpics de Barcelona en persecució per equips.
És el germà del Campió olímpic a Seül en Puntuació Dan Frost.

## Palmarès en pista

* 1987
** Campió de Dinamarca de Persecució per equips
* 1988
** Campió de Dinamarca de Puntuació
** Campió de Dinamarca de Persecució per equips
* 1990
** Campió de Dinamarca de Puntuació
** Campió de Dinamarca de Persecució per equips
* 1992
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Barcelona en persecució per equips (amb Jimmi Madsen, Jan Bo Petersen, Michael Sandstød i Klaus Kynde Nielsen)
* 1993
** Campió de Dinamarca de Puntuació
** Campió de Dinamarca de Persecució per equips

## Referències

* ↑ «Ken Frost» (en anglès). Museo del ciclismo. [Consulta: 28 desembre 2024].
* ↑ «Ken Frost» (en anglès). olympedia. [Consulta: 28 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Colom imperial gegant

El colom imperial gegant (Ducula goliath) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita els boscos de les muntanyes de Nova Caledònia i l'Île des Pins.
# Mohamed Zineddaine

Mohamed Zineddaine (محمد زين الدين, Oued Zem, Marroc, 1 de gener de 1957) és un periodista, fotògraf, guionista i productor marroquí.

## Biografia

El 1983, va marxar a França i es va incorporar a la Universitat de Château de Nice per seguir un curs d'estudis d'informàtica durant un any. Després va anar a Itàlia, a Bolonya, per estudiar cinema al departament d'art, música i entreteniment de la Universitat de Bolonya.
El desembre de 2018 va estrenar la seva nova pel·lícula "La guérisseuse" durant el Festival Internacional de Cinema de Marràqueix (FIFM)

## Filmografia

* 2018 : La guérisseuse
* 2008 : Tu te souviens d'Adil ?
* 2005 : Réveil
* 2002 : La vecchia ballerina

## Referències

* ↑ «Africiné». www.africine.org.
* ↑ «Mohamed Zineddaine». Festival International du Film de Marrakech.
* ↑ «Mohamed Zineddaine (Réalisateur)». Artmap.
* ↑ «FIFM: Après plus de 10 ans d'absence, Mohamed Zineddaine présente "La guérisseuse" à Marrakech». Al HuffPost Maghreb, 04-12-2018.
* ↑ «The Healer» (en anglès americà). Doha Film Institute. [Consulta: 28 novembre 2021].
* ↑ Libé. «"La Guérisseuse " de Mohamed Zineddaine, Grand Prix du Festival maghrébin du film d'Oujda» (en francès). Libération. [Consulta: 28 novembre 2021].
* ↑ «Cinéma : "La Guérisseuse" de Mohamed Zineddaine remporte le Grand Prix de la catégorie longs métrages au FMFO» (en francès). 2M. [Consulta: 28 novembre 2021].
* ↑ «Films». Africultures.
* ↑ Smith, Ian Haydn. TCM International Film Guide 2008: The Definitive Annual Review of World Cinema (en anglès). Wallflower Press, 2008. ISBN 978-1-905674-61-9.
* ↑ Afrique Asie (en francès). AFRIAM, 2007.
# Colom imperial de Timor

El colom imperial de Timor (Ducula cineracea) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita els boscos de les muntanyes de Timor i Wetar.
# Colom imperial blanc

El colom imperial blanc (Ducula luctuosa) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita els boscos de Sulawesi i les illes Sula.
# Colom de les Chatham

El colom de les Chatham (Hemiphaga chathamensis) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita els boscos de les illes Chatham, al sud de Nova Zelanda.
# Colom faisà de clatell gris

El colom faisà de clatell gris (Otidiphaps nobilis cervicalis; syn: Otidiphaps cervicalis) és un tàxon d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) considerat per diversos autors una subespècie d'Otidiphaps nobilis. Habita la zona oriental de Nova Guinea. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon tindria la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.2, gener 2020), el consideren encara una subespècie del colom faisà.

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 100. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ Gill, F & D Donsker (Eds). 2017. IOC World Bird List (v 7.2). doi : 10.14344/IOC.ML.7.2.
* ↑ BirdLife International. «Grey-naped Pheasant-pigeon. Otidiphaps cervicalis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 100. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ «Pigeons» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
# Colom verdós de Delalande

El colom verdós de Delalande (Treron delalandii) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita sabanes i boscos poc densos de l'Àfrica meridional, des de les terres baixes de Tanzània oriental i les illes de Zanzíbar i Mafia, cap al sud fins Sud-àfrica.

## Taxonomia

S'han descrit dues subespècies:
* T. c. granti (van Someren, 1919). De Tanzània oriental i illes properes.
* T. c. delalandii (Bonaparte, 1854). Des del sud-est de Tanzània fins Sud-àfrica.
Ambdues subespècies han estat incloses tradicionalment a Treron calvus.
# Colom imperial de l'illa d'Obi

El colom imperial de l'illa d'Obi (Ducula obiensis) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita els boscos de l'illa d'Obi, a les Moluques centrals.
# Tórtora de la Reunió

La tórtora de la Reunió (Nesoenas duboisi) és un ocell extint de la família dels colúmbids (Columbidae) que habitava l'illa de la Reunió, a les Mascarenyes. Coneguda per les descripcions de Sieur Dubois en 1674. Només ha estat col·lectat un únic humer subfòssil, semblant al de Nesoenas mayeri, però una mica més llarg. Es considera que caldrien més proves per assegurar el seu estatus taxonòmic.

## Referències

* ↑ Sieur Dubois. 1674. Les voyages faits par le Sieur D. B. aux isles Dauphine ou Madagascar & Bourbone, ou Mascarenne, és années 1669. Full 171
* ↑ Julian Pender Hume. 2011. Systematics, morphology, and ecology of pigeons and doves (Aves: Columbidae) of the Mascarene Islands, with three new species. Zootaxa 3124: 1-62. ISSN 1175-5326
# Xarxa de Bethe

En mecànica estadística i matemàtiques, la xarxa de Bethe (també anomenada arbre regular) és un gràfic sense cicles connectats infinits on tots els vèrtexs tenen el mateix nombre de veïns. La xarxa Bethe va ser introduïda a la literatura de física per Hans Bethe el 1935. En aquest gràfic, cada node està connectat a z veïns; el nombre z s'anomena nombre de coordinació o grau, segons el camp.
A causa de la seva estructura topològica distintiva, la mecànica estadística dels models de gelosia en aquest gràfic sovint és més fàcil de resoldre que en altres gelosias. Les solucions estan relacionades amb l'ansatz Bethe que s'utilitza sovint per a aquests sistemes.

## Propietats bàsiques

Quan es treballa amb la gelosia Bethe, sovint és convenient marcar un vèrtex donat com a arrel, per utilitzar-lo com a punt de referència quan es consideren les propietats locals del gràfic.

### Mides de les capes

Un cop marcat un vèrtex com a arrel, podem agrupar els altres vèrtexs en capes en funció de la seva distància a l'arrel. El nombre de vèrtexs a una distància $d>0$ de l'arrel és $z(z-1)^{d-1}$, ja que cada vèrtex que no sigui l'arrel és adjacent $z-1$ vèrtexs a una distància un més gran de l'arrel, i l'arrel és adjacent a $z$ vèrtexs a una distància 1.

## En mecànica estadística

La gelosia Bethe té interès en la mecànica estadística principalment perquè els models de gelosia de la gelosia Bethe són sovint més fàcils de resoldre que en altres gelosias, com ara la gelosia quadrada bidimensional. Això es deu al fet que la manca de cicles elimina algunes de les interaccions més complicades. Tot i que la gelosia Bethe no s'aproxima tant a les interaccions en materials físics com altres gelosies, encara pot proporcionar una visió útil.

### Solucions exactes al model d'Ising

El model d'Ising és un model matemàtic de ferromagnetisme, en el qual les propietats magnètiques d'un material es representen per un "gir" a cada node de la xarxa, que és +1 o -1. El model també està equipat amb una constant $K$ que representa la força de la interacció entre nodes adjacents i una constant $h$ representa un camp magnètic extern.
El model Ising de la gelosia Bethe es defineix per la funció de partició
$Z=\sum _{\{\sigma \}}\exp \left(K\sum _{(i,j)}\sigma _{i}\sigma _{j}+h\sum _{i}\sigma _{i}\right).$

## Referències

* ↑ «[https://arxiv.org/pdf/cond-mat/0409730.pdf Hopping on the Bethe lattice: Exact results for densities of states and dynamical mean-field theory]» (en anglès). [Consulta: 14 octubre 2023].
* ↑ «Bethe Lattice - an overview | ScienceDirect Topics» (en anglès). [Consulta: 14 octubre 2023].
* ↑ Lunts, Peter; Georges, Antoine; Stoudenmire, E. Miles; Fishman, Matthew «Hubbard model on the Bethe lattice via variational uniform tree states: Metal-insulator transition and a Fermi liquid». Physical Review Research, 3, 2, 19-04-2021, pàg. 023054. DOI: 10.1103/PhysRevResearch.3.023054.
* ↑ Peng, Junhao; Sandev, Trifce; Kocarev, Ljupco «First encounters on Bethe lattices and Cayley trees». Communications in Nonlinear Science and Numerical Simulation, 95, 01-04-2021, pàg. 105594. DOI: 10.1016/j.cnsns.2020.105594. ISSN: 1007-5704.