OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Canal Kurnool-Cuddapah

El canal Kurnool-Cuddapah és un canal de reg i abans de transport a Andhra Pradesh, Índia. Surt de la resclosa de Sunkesula al riu Tungabhadra, a uns 27 km abans de la ciutat de Kurnool i recorre 306 km pels districtes de Kurnool i de Cuddapah fins a arribar al Penner, on hi ha una resclosa al punt d'unió i, per tant, la ciutat de Kudapa (Cuddapah).
Fou construït a partir de 1858 per la companyia "Madras Irrigation and Canal Company"; tenia grans projectes encoratjats per Sir A. Cotton però aviat va caure en problemes financers i encara que va acabar el canal no en va començar cap més. Es va acabar el 1882, i les deficiències de construcció, la manca d'aigua, el recórrer territoris fèrtils on l'aigua no era imprescindible, i altres factors el van convertir en un fracàs.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Arturo Zanoni Baniotto

Arturo Zanoni Baniotto (Verona, 3 d'abril de 1897 - Roma, 19 de març de 1967) va ser un polític i sindicalista hispà-italià. Ferroviari de professió, es destacaria en l'activitat sindical i política. Durant la Guerra civil espanyola va lluitar enrolat a l'Exèrcit republicà, arribant a manar diverses unitats militars.

## Biografia

Nascut en Verona en 1897, de professió va ser maquinista ferroviari. Va arribar a combatre en la Primera Guerra Mundial. Després de la contesa es va convertir en un dirigent dels obrers ferroviaris a Verona i també es va afiliar al nou Partit Comunista. No obstant això, a causa de les seves activitats, al juliol de 1923 va haver d'abandonar a Itàlia i emigrar a l'Argentina, on prendria part de l'organització del sindicalisme ferroviari argentí. Detingut i expulsat, acabaria instal·lant-se a Espanya, ja en els temps de la Segona República. Va ser membre del Sindicat nacional ferroviari de la UGT, així com membre del PSOE. En aquests anys va residir a Madrid.
Després de l'esclat de la Guerra civil es va unir a les forces republicanes, integrant-se posteriorment a l'Exèrcit Popular de la República. Al març de 1937 va ser nomenat comandant de la 49a Brigada Mixta i, posteriorment, de la 90a Brigada Mixta, prenent part en algunes accions en el front de Guadalajara. Al novembre d'aquest any seria nomenat comandant de la XII Brigada Internacional, formada per voluntaris italians de les Brigades Internacionals —especialment el batalló «Garibaldi». Al comandament d'aquesta unitat va operar en els fronts d'Extremadura i Aragó, i fou destituït al març de 1938 pel mal acompliment de la seva unitat.
Després del final de la contesa va marxar a l'exili a França, on va estar internat en els camps de concentració de Vernet i Noè. Capturat pels nazis, posteriorment seria deportat al camp de concentració de Dachau. Després del seu alliberament va tornar a França, i poc després es traslladaria novament a Itàlia, on afiliaria al Partit Socialista Democràtic Italià (PSDI). També va estar afiliat al PSOE en l'exili. Va morir a Roma el 19 de març de 1967.

## Referències

* ↑ Engel, 1999, p. 54.
* ↑ Engel, 1999, p. 85.
* ↑ Slaughter, 1972, p. 154.
* ↑ Castells Peig, 1974, p. 295.
* ↑ Castells Peig, 1974, p. 234.
* ↑ Castells Peig, 1974, p. 502.
* ↑ Castells Peig, 1974, p. 407.

## Bibliografia

* Castells Peig, Andreu. Las brigadas internacionales de la guerra de España. Editorial Ariel, 1974.
* Engel, Carlos. Historia de las brigadas mixtas del Ejército Popular de la República. Almena Ediciones, 1999.
* Slaughter, Margaret Jane. Italian antifascism. The Italian volunteers in the Spanish Civil War. University of New Mexico, 1972.
# Església de Sant Martí de Riudeperes

Sant Martí de Riudeperes és una església d'origen romànic situada al nucli homònim del municipi de Calldetenes (Osona).

## Descripció

L'església de Sant Martí de Riudeperes es troba a peu de carretera i precedida per un tancat de murs de pedra. És una construcció d'una nau i capçalera semicircular amb l'afegit d'època posterior d'un creuer, la sagristia i el campanar. Va ser edificat en dues etapes constructives diferents dins el període romànic que es visualitzen perfectament.
Al segle xi es construí l'absis semicircular i part de la nau que conserven a l'exterior la decoració de tipus llombard d'arcuacions entre lesenes sota un fris de dents de serra formades per un aparell petit i irregular. Al segle xii s'allargà la nau vers ponent i el parament mostra una simple cornisa sota el ràfec i un aparell de carreus ben escairats de mida considerable. Es conserven dues arcades decorades amb botons, avui tapiades, separades per una columna amb capitell, de l'antic atri que protegia l'accés obert a ponent. L'actual porta d'accés es va construir reaprofitant part dels arcs de l'atri corresponents al mur oest. Aquests encara són parcialment visibles en els extrems de la façana. En el segle xviii es va sobrealçar la nau, es va obrir un ull de bou sobre la porta d'accés al temple, es va refer la volta de la nau i es va construir el campanar de torre a l'angle nord-est. Molt a prop trobem una petita construcció de planta quadrada que era l'antic comunidor.
De la portalada primitiva es conserven dos capitells de forma tronco-piramidal invertida i quatre dovelles, reaprofitades en un dels accessos del clos que precedeix el temple. Possiblement el portal originari constava de cinc dovelles, deuria descriure un arc de mig punt i les dovelles actuals no encaixen molt bé. Està decorada amb un baix relleu escultòric on s'hi descriuen temes vegetals estilitzats, en un dels capitells s'hi endevina la representació d'un rostre humà.

## Història

Arquivolta L'església de St. Martí de Riudeperes es d'estil romànic llombard. L'absis i els murs laterals encara conserven les lesenes i els arquets cecs. L'església original era de nau única, coronada per un únic absis, al segle xii s'hi construí un portal al mur de ponent, cobricelada per l'atri. Quan aquest s'afegí a la nau la portalada fou desmuntada, es l'actual arquivolta que ens condueix a l'hort. Al segle xvi i xvii s'hi afegiren les capelles laterals i al segle xviii es construí el campanar.

## Referències

* ↑ GEC
* 1 2 3 4 «Sant Martí de Riudeperes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 setembre 2017].
# Humilladero del Cristo (Ventosa de la Cuesta)

El Humilladero del Cristo (traducció en catalá: Calvari del Crist) -conegut familiarment com a ermita del Cristo o ermita del humilladero del Cristo- es troba al municipi de Ventosa de la Cuesta (Província de Valladolid). Està a la sortida del poble i en la carretera que condueix a Matapozuelos i Valladolid. El caminant que abandoni el lloc seguint aquesta carretera el trobarà a la seva dreta i veurà la seva façana principal mirant el poble.
Un calvari (en castellà: humilladero) és una construcció de caràcter religiós, situada en els camins o cruïlles, sempre propera a la població; en passar pel seu costat el viatger se senyava, resava, s'agenollava o simplement feia una inclinació de cap.

## L'edifici

És de planta rectangular amb una única nau. Està construït amb tàpia i maó, amb coberta a tres aigües. En el seu origen es cobria de quatre aiguavessos però es va eliminar la teulada de la façana per elevar el frontó.
La façana principal, -als peus de l'edifici- és tota de maó. En el centre s'obre la gran porta d'accés de doble fulla, rematada amb arc escarser d'ampla rosca i limitada en els seus costats per caixes enfondides. S'acaba amb un frontó en el centre del qual es dibuixa un òcul merament decoratiu. Immediatament després del frontó s'eleva el campanar de cadireta d'un sol buit, on està col·locada la campana. Al mur de l'epístola s'obre un òcul que fa llum a l'interior.
A jutjar per les seves característiques se suposa que és obra del segle xviii.

## L'entorn

L'edifici es conserva força bé però l'entorn fa d'aparcament ocasional per a camions i maquinària agrícola. Poden veure's al voltant grans peanyes de pedra que van sustentar en altres temps un viacrucis la processó del qual es feia des del poble de Ventosa.

## Vegeu també

* Creu de terme

## Notes

* ↑ Dades de l'any 2012

## Referències

* ↑ Sánchez Rivera i González Fraile, 2003, p. 401 Cfr. Cartografía Militar de España: Hoja 16-16 1/50.000, Portillo, del Servicio Geográfico del Ejército, año 1987. Cuadrícula 347 4587.
* ↑ Madoz, 1984, p. 244.

## Bibliografia

* Sánchez Rivera, José Ignacio; González Fraile, Eduardo. Humilladeros de la provincia de Valladolid (en castellà). Valladolid: Edita Diputación de Valladolid, 2003. ISBN 84-7852-231-X.
* Madoz, Pascual. Diccionario Geográfico-Estadístico-Histórico de España. Valladolid (en castellà). Valladolid: Ámbito, edició facsímil, 1984. ISBN 84-86047-34-X.
# Canvi de context

En informàtica, un canvi de context és l'acció realitzada per un sistema operatiu quan guarda l'estat de la CPU i restableix un estat diferent amb la finalitat de deixar d'executar un procés o un fil d'execució i procedir a executar-ne un altre. El context és l'estat de la CPU en un moment donat, és a dir el contingut dels seus registres interns (per exemple el comptador de programa que conté l'adreça de la instrucció a executar) i les dades de sistema operatiu que siguin necessàries.
Els canvis de context es produeixen en dos escenaris:

## Enllaços externs

* Definició de canvi de context segons The Linux Information Project (LINFO) (anglès)
# Bet tanura

Bet tanura (en arameu: בית תנורא) o Bar Tanura (en arameu: באר תנורא), era un poble jueu de la regió de Barwari, a la Governació de Dohuk, al nord de l'Iraq. El dialecte local, conegut com a neoarameu jueu de Bet tanura, és una de les varietats més seriosament amenaçades del neoarameu parlades avui dia.
La ciutat va ser habitada exclusivament per jueus que argumentaven que els seus avantpassats hi havien viscut des del retorn de Babilònia. La seva base econòmica era l'agricultura. El 1893 la comunitat va ser saquejada per kurds de les muntanyes, que van matar dos jueus i en feriren d'altres. La resta fugí als pobles veïns, i no va gosar retornar a les seves cases fins que es van assegurar la protecció del valí de Mossul, que es va materialitzar a través d'una carta de Moses ha-Levi, rabí en cap de Turquia. La comunitat, als anys 1940, estava formada per 17 famílies extenses. El 1951 la comunitat sencera va emigrar en massa a Israel.

## Notes

* ↑ Mutzafi, Hezy. The Jewish Neo-Aramaic dialect of Betanure, 2008. ISBN 978-3-447-05710-3
* ↑ Mosul, Enciclopèdia Jueva
# Ca Selucano

Ca Selucano és una casa senyorial barroca de Ginestar (Ribera d'Ebre) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Gran casalici situat al bell mig del nucli urbà de la vila de Ginestar, ocupant la finca que hi ha a la cantonada entre el carrer Ample i el carrer Nou. Ca Selucano és un edifici de planta quadrada amb una distribució de quatre nivells. El parament del conjunt és de carreus irregulars, poc escairats, disposats a filades i lligats amb morter de calç. La façana principal té una composició de tres eixos vertical, amb totes les obertures d'arc de llinda i emmarcament d'aparell de maó. A l'eix central de la planta baixa, hi ha el portal, de grans dimensions, amb emmarcament de carreus ben treballats i porta emplafonada i a la francesa de dos batents. Tanmateix, tocant a la llinda del portal, hi destaca una fornícula, de reduïdes dimensions i tapiada. Flanquejant el portal, s'observen dues portes més petites i d'un sol eix. Al primer pis, a excepció de la part central, trobem dos balcons de dibuix amb barana de ferro, situats pràcticament a tocar de les portes individuals. A l'eix central del segon pis, hi ha un gran balcó de barrots amb mènsules i, a banda i banda, s'hi repeteixen els balcons de dibuix. Al darrer pis hi ha tres finestres, sent la central més gran que les laterals. La coberta del conjunt és de teula àrab i té una inclinació composta.

## Història

Casa senyorial original del segle xviii amb algunes modificacions fetes al final del segle xix. L'any 2018, l'edifici inicià una fase d'intervenció per transformar-la en un hotel amb un nombre molt reduït d'habitacions. Entre altres coses, en l'actuació es pretenen recuperar la configuració de les obertures barroques originals de la façana principal, que encara es conserven en la façana del pati posterior. Del seu interior destaca la tipologia de l'entrada a doble espai, característica d'altres casalicis locals.

## Referències

* 1 2 «Ca Selucano». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 5 maig 2021].
# Arxidiòcesi de Riga

L'Arxidiòcesi de Riga fou l'arxidiòcesi de Terra Mariana de la Livònia medieval.
L'Arxidiòcesi de Riga va ser fundada el 1186 com a bisbat de Livònia en la ciutat de Ikšķile. El 1202, el bisbat de Livònia es transfereix a Riga i pren el nom de diòcesi de Riga. El bisbat obté els seus drets de feu pel Sacre Imperi Romanogermànic el 1207 i l'emperador li assigna el títol d'elector al bisbe el 1224.
L'any 1255 la diòcesi va ser elevada al rang d'arxidiòcesi pel papa. Dependent d'ella les diòcesis sufragànies de Dorpat de Chelmno de Curlàndia, d'Ösel-Wiek, de Pomerània i Samland. El capítol de la catedral i la residència de l'arquebisbe s'incorporen a l'Orde Teutònic a partir d'aleshores. L'arquebisbe és a la vegada senyor temporal i autoritat espiritual.
L'Arxidiòcesi de Riga va existir fins al 1561, evolucionant de la religió catòlica al calvinisme en participar en la Reforma Protestant. Aquest any, Riga es va convertir en una ciutat lliure.
Amb l'abolició de la condició de príncep-bisbe durant la Guerra de Livònia, l'arquebisbe Wilhelm von Brandenburg va perdre el seu títol. L'Arxidiòcesi Catòlica Riga es va eliminar per la Reforma luterana el 1563. El 1918 es va restaurar un nou bisbat catòlic i elevat a arxidiòcesi de Riga el 1923.

## Bisbes i Arquebisbes de Riga
### Bisbat de Riga (Livònia), 1186-1255

* Meinhard, 1186 - 1196
* Berthold, 1196 - 1198
* Albert de Buxhövden, 1199-1229
* Nikolaus von Nauen 1229 - 1253

### Arquebisbat de Riga, 1255-1561

* Albert Suerbeer 1245 - 1273
* Johannes I von Lune, 1273 - 1284
* Johannes II von Vechten, 1285 - 1294
* Johannes III von Schwerin, 1294 -1300
* Isarnus Takkon, 1300 - 1302
* Jens Grand, 1303 – 1310 (titular, nunca esteve em Riga)
* Friedrich von Pernstein, 1304 - 1341
* Engelbert von Dolen, 1341 - 1347
* Bromhold von Vyffhusen, 1348 - 1369
* Siegfried Blomberg 1370 - 1374
* Johannes IV von Sinten, 1374 - 1393)
* Johannes V von Wallenrodt, 1393 - 1418
* Johannes VI Ambundi, 1418-1424
* Henning Scharpenberg, 1424-1448
* Silvester Stodewescher, 1448-1479
* Seu Vacant, 1479-1484
* Michael Hildebrand, 1484-1509
* Jasper Linde, 1509-1524
* Johannes VII Blankenfeld, 1524-1527
* Thomas Schoning, 1528-1539
* Wilhelm von Brandemburg, 1539-1563

### Restauració del Bisbat de Riga, 1918-1923

* Eduard Graf O'Rourke, 1918-1920

### Arquebisbat de Riga, 1923-present

* Antonijs Springovičs, 1920-1958
* Seu Vacant, 1958-1991
* Jānis Pujāts, 1991-2010
* Zbigņevs Stankevičs, 2010 -

## Referències

* ↑ Herbermann, Charles George. Catholic Encyclopedia (en anglès). Robert Appleton Company, 1907.
# Cap Celebàntic

El cap Celebàntic és el cap de la costa septentrional de Catalunya, no lluny de la ciutat de Gypsela, que cita Ruf Fest Aviè en el seu poema Ora marítima, on descriu el litoral hispànic basant-se en fonts més antigues. Alguns investigadors l'ha volgut identificar amb el cap de Begur o amb el cap de Sant Sebastià i, per tant, s'identificaria Llafranc amb la ciutat de Gypsela. D'aquí procedeix el nom donat a la principal plaça de Llafranc.

## Referències

* ↑ «cap Celebàntic | enciclopèdia.cat». [Consulta: 11 agost 2018].
* ↑ «Carrer del Celebàntic». Ajuntament de Palafrugell. [Consulta: 21 octubre 2012].
* ↑ «Plaça del Promontori». Ajuntament de Palafrugell. [Consulta: 2 febrer 2013].
# Hamacar

Hamacar va ser bisbe d'Utrecht entre el 790 i el 806. Va ser enterrat a l'església de Sant Salvador a Utrecht. D'Hamacar se'n sap molt poc, això és probablement a causa de la petita importància de la diòcesi d'Utrecht en aquest moment. La informació bàsica sobre aquest bisbe es troba en posteriors fonts històriques.
Abans del seu nomenament per a la càtedra d'Utrecht, va ser canonge de la catedral de la diòcesi. Amb el consentiment del rei de l'estat franc Carlemany, Hamacar es va convertir en el successor del bisbat d'Utrecht quan va morir prop del 790 el bisbe Teodor. Les cròniques medievals ho descriuen com una persona piadosa i virtuosa i com predicador apassionat, però no informen de les seves activitats en el càrrec de bisbe, exceptuant que va ser el primer capítol catedralici de la diòcesi d'Utrecht que es va convertir en el propietari del llogaret Vlёten.

## Referències

* ↑ Freschot, 1713, p. 9-10.
* ↑ Molhuysen, PC; Block, Pj. «Nieuw Nederlandsch biografisch woordenboek. Part 2. Hamokar», 1912. [Consulta: 27 gener 2016].

## Bibliografia

* Freschot, Casimir. Histoire abrégée de la ville et province d'Utrecht: avec une connoissance ébauchée de la noblesse de cette province & une liste de touts les grands schouts (en francès). G. Meester, digitalizat per Universitat d'Oxford el 2009, 1713.
# Molí de Pere Borràs II

El Molí de Pere Borràs II és una obra de Tivissa (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un molí en un estat bastant precari de conservació, situat al terme municipal de Tivissa. Les restes conservades mostren els murs de l'immoble així com el càrcol.
El parament està fer de carreus de mesura irregular disposats de manera no uniforme, el que crea un opus incertum. La porta és amb llinda.
Abunda la vegetació, el que dificulta la conservació i accelera el procés de deterioració.

## Referències

* 1 2 3 «Molí de Pere Borràs II». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 5 maig 2021].
# Pandėlys

Pandėlys ( escoltar (?·pàg.)) és una ciutat al nord de Lituània. Es troba a uns 26 km a l'oest de Rokiškis, al camí a Biržai. El riu Apaščia s'origina a prop de la ciutat i flueix a través d'ella.

## Nom

Els orígens del nom estan associats amb el comerç. Una explicació diu que el nom es deriva d'una paraula que significa "magatzem". Els comerciants de Vílnius i Riga es reunien i intercanvien les mercaderies en algun lloc de la zona. Els lituans anomenaven als seus llocs d'emmagatzematge podelis i els letons pondėlis. L'altra explicació sosté que el nom prové de panedėlis (dilluns), el dia de la setmana que estava obert el mercat.

## Enllaços externs

* Kelionių vadovas po Lietuvą: 1000 lankytinų vietovių norintiems geriau pažinti gimtąjį kraštą. 4th ed. (en lituà). Vílnius: Algimantas, 2006, p.406. ISBN 9986-509-90-4.
# Sant Jordi (Riga)

L'Església de Sant Jordi (en letó: Svētā Jura baznīca) fou una església catòlica romana a la ciutat de Riga, capital de Letònia, és situat al carrer Skarnu, 10/16.

## Història

La primera informació que es considera rellevant és del 1208 on es fa referència a la capella de Sant Jordi del Castell dels Germans Livonians de l'Espasa. L'església de Sant Jordi va ser esmentada per Enric de Livònia en descriure el foc de Riga de 1215. L'església constava de tres seccions cor, saló i porxo i potser amb un campanar.
Relativament aviat (segle xvi), l'església va deixar de ser utilitzada com un edifici religiós i va ser adaptada per a graner, fins a 1989. L'edifici de l'església des del 6 de juliol de 1989 és ocupat pel Museu d'Arts Decoratives i Disseny de Letònia.

## Referències

* ↑ «The Museum of Decorative Arts and Design» (en anglès). [Consulta: 24 gener 2015].
* ↑ Banga, Vita; Levina, Marina. Rīgas dievnami: Arhitektūra un māksla. Riga's Churches: Architecture and Art (en letó). Riga: Zinātne, Apgads Mantojums, 2007. ISBN 978-9984-823-00-3.
# Capítol de cort

* Pactisme
* Constitució
* Capítol de cort
* Acte de cort
Els capítols de cort (en aragonès: capitulos de corte; en llatí: capitula curiae) eren el segon rang de les lleis paccionades a cada una de les corts que regien els diversos estats de la Corona d'Aragó. Aquesta norma jurídica s'aprovava durant una cort i tenia la mateix força legislativa que una constitució.

## Característiques

Un «capítol de cort» es diferenciava d'una constitució pel fet que la iniciativa anava a càrrec dels tres Braços (o només d'un d'ells però amb el consentiment dels altres) els quals presentaven una petició al rei per tal que aquest adoptés una determinada resolució. La forma de presentar-li era sempre en segona persona: «... supliquen plàcia a Vostra Majestat estatuir i ordenar...» o d'altres formes semblants, i tot seguit n'explicaven els motius. Les constitucions, en canvi, es distingien per ser escrites en primera persona (el rei).
Si el rei l'aprovava es feia constar simplement: «Plau al Senyor Rei», tot i que tampoc era estrany que el rei hi fes constar també certes restriccions o precisions que matisaven la petició. En cas que ho fes, aquests matís definia el consens de voluntats a què s'havia arribat i, per tant, definia també el contingut de la norma.
A partir de llavors la proposició es convertia en capítol de cort, el qual com a dret paccionat pel consens de la Generalitat catalana representada a les Corts adquiria la mateixa força imperativa que les constitucions reials.

## Especificitats locals
### Regne de València

Les Corts del regne de València, com la resta, també legislava mitjançant capítols de cort, però sovint aquests rebien el nom menys específic d'acte de cort o en altres casos fur, (tot i no ser el mateix en cap dels casos).

### Principat de Catalunya

A Catalunya hi havia un tipus especial de capítols de cort referents a la Diputació del General anomenats capítols «del redreç»

## Vegeu també

* Corts catalanes

## Referències

* 1 2 3 4 Víctor FERRO: El Dret Públic Català. Les Institucions a Catalunya fins al Decret de Nova Planta; p. 296-297; Eumo Editorial; Vic; reimpressió del maig de 1999; ISBN 84-7602-203-4
* 1 2 3 4 5 «Capítol de cort». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Víctor FERRO : El Dret Públic Català. Les Institucions a Catalunya fins al Decret de Nova Planta; Eumo Editorial; Vic; reimpressió del maig de 1999; ISBN 84-7602-203-4; p. 225-227

## Bibliografia

* «Capítol de cort». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Diccionari Jurídic Català: Diccionari jurídic català
# (115) Tira

(115) Tira és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides i va ser descobert per James Craig Watson el 6 d'agost de 1871 des de l'observatori Detroit d'Ann Arbor, als Estats Units d'Amèrica. S'anomena així per Thyra Danebod, una antiga reina danesa. Està situat a una distància mitjana de 2,38 ua del Sol,i pot allunyar-se'n fins a 2,837 ua. Té una inclinació orbital d'11,6° i una excentricitat de 0,1919. Triga a completar una òrbita al voltant del Sol 1341 dies.

## Vegeu també

* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 16 octubre 2023].
* 1 2 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 gener 2024].
* ↑ Afirmat a: Dictionary of Minor Planet Names (sisena edició revisada i ampliada). Pàgina: 24. Editorial: Springer Science+Business Media. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 27 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Schmadel, Lutz D. Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglés). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.

## Enllaços externs

* «(115) Thyra» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 19 juny 2015].
Viccionari