OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Creu de San Salvador de Fuentes

La creu de San Salvador de Fuentes és una creu votiva que es trobava en el temple de l'Església de San Salvador en la localitat asturiana de Fuentes en el concejo de Villaviciosa.
La creu va sortir per a la seva venda el 1898 passant per diferents mans i països com França i Estats Units. El 1917 el col·leccionista John Pierpont Morgan la va acabar donant al Metropolitan Museum de Nova York.
L'any 1993 la creu es va exhibir per primera vegada a Astúries des de 1898 dins de l'exposició Orígens. La creu es conserva en el Museu Metropolità de Nova York.

## Descripció

La creu és un treball d'orfebreria en fusta revestida amb plata parcialment daurada, pedres, camafeu romà i joies. Té unes mesures de 59,1 × 48,3 × 8,7 cm. Està datada circa de 1150-1175.
En el revers es pot contemplar la inscripció en llatí de la donant Sancha González:
| « | [EN HO] NORE: S [AN] C [T] I: SA / LVATORIS: SA / NCCIA: GVIDIS / ALVI: ME: FECIT «Sancha González, em va fer en honor de San Salvador». | » |
A més de la inscripció existeixen diversos baixos relleus: al centre es pot veure el Agnus Dei i en les terminacions dels braços de la creu, per aquesta part del revers, es poden apreciar els símbols al·legòrics als Evangelistes: una àguila, un lleó i un toro. El quart símbol corresponent al braç central en la part inferior i que es troba desaparegut era un àngel.
En l'anvers hi ha la imatge principal de Crist crucificat i coronat, tenint en cadascun dels braços laterals de la creu les figures en relleu de la Mare de Déu i de sant Joan,-un a cada costat-. Coronant la part superior de la creu es pot veure un àngel incensari i en la part inferior a Adam surtin de la seva tomba. Sobre el cap de Crist hi ha una cavitat tapada amb una pedra preciosa que encara conté una relíquia, sense que se sàpiga a qui correspon.
* Detall del santcrist en l'anvers.
* Detall inferior posterior
* Detall posterior superior
* Detall posterior

## Referències

* 1 2 «Processional Cross» (en anglès). THE MET. [Consulta: 12 juny 2017].
* ↑ Cid Priego, 1996, p. 480-483.

## Bibliografia

* Cid Priego, Carlos. Orfebrería románica, El arte en Asturias a través de sus obras (en castellà). Oviedo: Prensa Asturiana, S.A.-La Nueva España, 1996.
# Antoni Bosch-Veciana

Antoni Bosch-Veciana (Terrassa, Vallès Occidental, 1951) és un professor català de filosofia a la Facultat de Filosofia de la Universitat Ramon Llull.
És doctor en Filosofia i llicenciat en Filosofia i en Teologia. En l'actualitat és professor a la Facultat de Filosofia de la Universitat Ramon Llull i a l'ISCREB de Barcelona. Catedràtic per oposició de filosofia a l'IEnsenyament Secundari (1983-2011). Director de la secció de Filosofia Antiga de la Societat Catalana de Filosofia (2001-2011). És membre numerari de la International Plato Society i del Centre d'Études sur la pensée antique "Kairos kai Logos" de la Université d'Ais de Provença. És també membre de la Secció Mediterrània de la International Plato Society. Així mateix, és membre del Consell de Direcció de la revista Comprendre: revista catalana de filosofia (URL). Ha impartit cursos sobre Plató i els platonismes, filosofia i literatura grega, antropologia filosòfica i hermenèutica, entre d'altres. Ha escrit llibres i articles sobre aquestes temàtiques. És membre del Consell Editorial de la revista Anuari de la Societat Catalana de Filosofia. Revista de Filosofia (Institut d'Estudis Catalans) i del Grup de Recerca de la Universitat Ramon Llull: «Filosofia i Cultura».

## Referències

* ↑ «Trajectòria acadèmica del professor Antoni Bosch-Veciana». Filosofiacatalana.cat. Facultat de Filosofia (Universitat Ramon LLull). Arxivat de l'original el 2 de febrer 2014. [Consulta: 25 febrer 2014].
* ↑ «ISCREB». Institut Superior de Ciències Religioses de Barcelona. Facultat de Teologia de catalunya. Arxivat de l'original el 1 de juny 2013. [Consulta: 25 febrer 2014].
* ↑ «Secció de Filosofia Antiga». Societat Catalana de Filosofia. Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 25 febrer 2014].
* ↑ «Comprendre. Revista Catalana de Filosofia». Filosofiacatalana.cat. Facultat de Filosofia (Universitat Ramon LLull). Arxivat de l'original el 26 de desembre 2014. [Consulta: 25 febrer 2014].
* ↑ «Grup de recerca Filosofia i cultura». Filosofiacatalana.cat. Facultat de Filosofia (Universitat Ramon Llull). Arxivat de l'original el 26 de desembre 2014. [Consulta: 25 febrer 2014].

## Enllaços externs

* Articles d'Antoni Bosch-Veciana a DIALNET
* Articles d'Antoni Bosch-Veciana a RACO
* Research Gate
* Academia.edu
# Santa Rosalia (Teià)

Santa Rosalia és una obra del municipi de Teià (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de tipus basilical de cos central més elevat cobert a dues vessants i cossos laterals més baixos amb teulada d'una sola vessant. A la planta baixa destaca la portada, d'arc de mig punt adovellat i feta amb pedra. Els dos pisos compten amb diverses finestres, de les quals només una compta amb una llinda de pedra que mostra una inscripció, brancals estructurats per carreus ben escairats i polits i ampit de pedra. El pis més elevat del cos central correspon a l'antic graner.
Completen el conjunt diferents annexes situats tant a la part posterior de l'edifici com als costats, a més d'una capella.

### Llinda

Realitzada en pedra, és l'únic fragment que resta del conjunt que formava la porta.
Al centre porta esculpit un escut en forma de quadrilong francès, encara que no hi ha el blasó o escut d'armes al centre. Està voltat exteriorment per una decoració d'elements pseudo-vegetals.
La part interior de la llinda es troba esculpida amb motllures o relleus rectes.
Presenta la data de 1762 gravada a la llinda.

## Història

Sobre la llinda de la finestra es pot llegir la inscripció "feu la present obra Pere Arols l'any 1619".
La llar per a infants dirigit per religioses està ubicat en aquesta antiga masia des de l'any 1886, en què es feu la reforma.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Santa Rosalia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 agost 2014].
# Baltisk (cràter marcià)

Baltisk és el nom d'un cràter d'impacte al planeta Mart situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -41.84 ° latitud N i 305.93 ° longitud E. L'impacte va causar un obertura de 50.75 quilòmetres de diàmetre a la superfície del quadrangle Argyre, el mateix quadrant del colossal cràter Galle. El nom va ser aprovat el 1976 per la Unió Astronòmica Internacional en honor de la ciutat illenca de Baltisk, al Cordó del Vístula.

## Referències

* ↑ "Baltisk (cràter marcià)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ National Geographic Society. National Geographic Atlas of the World, 1970 (i altres edicions)..

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Eginhard d'Utrecht

Eginhard d'Utrecht fou bisbe d'Utrecht als voltants del 845 al 847. Tot el que se sap d'Eginhard és un certificat de la immunitat donada per l'emperador Lotari I del 21 de març de 845, en què se l'esmenta com a bisbe d'Utrecht.

## Referències

* ↑ «Lexikon des Mittelalters: Band VIII Spalte 1349: Eghard». [Consulta: 26 gener 2017].
* ↑ Molhuysen, PC; Blok, PC. Nieuw Nederlandsch biografisch woordenboek. Part 2. Eginhard o Egihard, 1912 [Consulta: 26 gener 2016].
# Metana

Metana (en grec: Μέθανα, Méthana) és una península del Peloponès (Grècia) situada al golf Sarònic, entre Egina i Trezè. Es tracta d'una formació volcànica connectada a la península Argòlica per un istme de 100 m d'amplada. La península, de 50 km², conforma una unitat municipal, que té uns 900 habitants i fa part del municipi de Trezè-Metana i, per tant, pertany a la unitat perifèrica d'Illes.
El punt més alt de la península, de forma cònica, és el puig Khelona (Χελώνα), de 740 m, i és de formació volcànica, com tota la península, en la qual la roca predominant és la traquita, d'origen volcànic. També hi ha fonts d'aigües sulfuroses, utilitzades a l'antiguitat amb finalitats medicinals.
La capital, Metana, té un petit port, que connecta amb Poros i també amb Egina. No obstant això, la principal via de comunicació és la carretera que travessa l'istme i que connecta amb Galatàs, Trezè i Epidaure.

## Història

A l'antiguitat, Metana (grec antic: Μεθάνα (dòric) o Μεθώνη (jònic); gentilici Μεθαναῖος, metaneu) constituí una polis que, en època clàssica, depenia de Trezè.
Durant la guerra del Peloponnès, l'any 425 aC, els atenesos la varen ocupar i la van fortificar, construint un mur a l'istme, per convertir-la en base naval. Després de la Pau de Nícies, es va integrar a la Lliga del Peloponnès, sota la influència d'Esparta. En època hel·lenística, era controlada pels Ptolemeus, que la varen reanomenar Arsínoe (Ἀρσινόη ἐν Πελοποννήσῳ).
Pausànias diu que a uns cinc quilòmetres de la ciutat hi havia una instal·lació de banys termals, i que diu que van aparèixer en temps d'Antígon II Gònates, cap al segle iii aC, després d'una violenta erupció volcànica. Estrabó també parla d'aquesta erupció, i diu que la mar bullia a una distància de gairebé un quilòmetre de terra ferma.
La ciutat era situada a la costa occidental, i ocupava una extensió d'unes 5-8 hectàrees. L'acròpoli era protegida per un mur perimetral amb torres quadrades que data del segle iv aC. Pausànias parla d'un temple d'Isis, i diu que a l'àgora hi havia estàtues d'Hermes i Hèracles.

## Referències

* 1 2 3 4 Hansen, M. H.; Nielsen, T. H. An inventory of archaic and classical poleis. Oxford University Press, 2004, p. 611.
* 1 2 3 Smith, William (ed.). «Methana». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 24 abril 2021].
# Irene Prador

Irene Prador (Viena, Àustria, 16 de juliol de 1911 - Berlín, Alemanya, 8 de juliol de 1996) nascuda com Irene Peiser, va ser una actriu, escriptora i cantant austríaca de llarga carrera a Alemanya.

## Biografia

Prador fou filla del doctor Alfred Peiser i l'actriu Rose Lissmann, a més a més de ser la germana de l'actriu Lilli Palmer (guanyadora de premis tan prestigiosos com la Coppa Volpi a Itàlia i el Deutscher Filmpreis, a més a més de ser nominada dues vegades per al Golden Globe Award).
Va emigrar a França en 1933 per l'ascens del nazisme i va treballar en diversos cabarés parisencs. Va treballar en cinema i teatre a Anglaterra, Estats Units i Alemanya, actuant en nombroses sèries de televisió britàniques i en la BBC.
Casada amb Jeffery Percy Christian Tooth (1907-1988), va ser mare de dos fills, en Nicolas Alfred Tooth (1940-1988) i l'Andrei Christopher Tooth (1950-1987).

## Filmografia

* 1992: Lovejoy
* 1987: Treacle
* 1981: Mit dem Wind nach Westen (Night Crossing)
* 1978: Holocaust
* 1976: Die Braut donis Satans (To the Devil a Daughter)
* 1975: Die Zuflucht (The Hiding Place)
* 1972: Crown Court
* 1969: A Nice Girl Like Me
* 1962: Simon Templar
* 1961: Das Geheimnis der gelben Narzissen
* 1959: Der Tod hat Verspätung
* 1958: Der Schnorchel
* 1952: Something Money Can't Buy
* 1950: Lilli Marlene
* 1950: The Compelled People
* 1939: Rake’s Progress
* 1937: Ad Lib
* 1937: Let’s Make a Night of It

## Referències

* ↑ Honig, Rodek: 100001. Die Showbusiness-Enzyklopädie des 20. Jahrhunderts. ISBN 3-929009-01-3, S. 761.
* ↑ Tim Bergfelder, Christian Cargnelli: Destination London: German-speaking emigrés and British cinema, 1925-1950. S. 173.
* ↑ Michael O. Huebner: Lilli Palmer. Ihre Filme – ihr Leben. Heyne Verlag. München 1986, ISBN 3-453-86107-8, S. 23–28.
* ↑ Charitable Countess as Signora Vespa. Arxivat 2018-11-05 a Wayback Machine. Aveleyman.com (mit Foto)
* ↑ Saturday Night Theatre 1943-1960.

## Enllaços externs

* Filmografia d'Irene Prador Arxivat 2011-08-14 a Wayback Machine.
# InterPARES

InterPARES és un projecte d'investigació internacional que té com a objectiu principal promocionar la recerca i els estudis sobre la preservació i l'autenticitat a llarg termini de documents produïts o conservats en formats electrònics. Aquests estudis han de proporcionar la base per la redacció de normes, polítiques, estratègies i plans d'acció capaços d'assegurar-ne la seva preservació i la seva autenticació.
El projecte és liderat per Luciana Duranti, el capital és aportat en major part per The Social Sciences and Humanities Reseach Council of Canada’s Community-University Research Alliances (SSHRC-CURA) i per altres fons com The University of British Columbia's Vice President Research Development Fund, the Dean of Arts., i està basat en la School of Library, Archival and Information Studies i la University of British Columbia, in Vancouver, British Columbia, Canada. L'Associació d'Arxivers de Catalunya va aportar casos d'estudi de la realitat arxivística catalana, també van fer tasques de recerca, formació i difusió.

## Referències

* ↑ «InterPARES Project» (en àngles). [Consulta: 4 juny 2015].
* ↑ «Team Catalunya». [Consulta: 3 abril 2015].

## Bibliografia

* Textos 06. Associació d'Arxivers de Catalunya Directrius per al preservador. Preservació de materials digitals: directrius per a organitzacions. Edita AAC Setembre 2008
* Textos 07. Associació d'Arxivers de Catalunya Directrius per al productor. Producció i manteniment de materials digitals: directrius per a particulars. Edita AAC Setembre 2008
* El proyecto interpares: Un modelo de Investigación archivística colaborativo, multinacional y transdisciplinario. Juan Voutssas http://iibi.unam.mx/publicaciones/276/agendas%20investigacion%20bibliotecologia%20Proyecto%20Interpares%20Juan%20voutssas.html Arxivat 2015-04-15 a Wayback Machine.
* InterPARES Project http://www.interpares.org [1]

## Enllaços externs

* InterPARES Project http://www.interpares.org [1]
* Interparestrust http://interparestrust.org/
* International Research on Permanent Authentic Records in Electronic Systems (InterPares2): Experiential, Interactive and Dynamic Records http://www.interpares.org/ip2/book.cfm
* Web Associació d'arxivers. Gestors de Documents http://www.arxivers.com/index.php/recerca/interpares3 [2]
* Team Catalunya http://www.interpares.org/ip3/ip3_index.cfm?team=10
# Campbell (cràter marcià)

Campbell és un cràter d'impacte de grans proporcions del planeta Mart situat al sud del cràter Virrat i a l'oest de Tugaske, i situat amb el sistema de coordenades plaentocèntriques a -53.2 ° latitud N i 167.39 ° longitud E. L'impacte va causar una depressió de 125.26 quilòmetres de diàmetre. El nom va ser aprovat l'any 1973 per la Unió Astronòmica Internacional, en honor de l'enginyer i astrònom nord-americà William Wallace Campbell (1862-1938) i al físic canadenc John W. Campbell (1889-1955).

## Imatges

| Mapa MOLA que mostra la localització del cràter Campbell en relació amb d'altres cràters. Els colors indiquen les elevacions. | Diables de pols (en anglès Dust devil tracks) a l'interior del cràter, segons una imatge de la càmera CTX del Mars Reconnaissance Orbiter. |

## Referències

* ↑ "Campbell (cràter marcià)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Debus, Allen G., Western Publishing Company Hannibal, Mo., 1968: New York. World Who's Who in Science.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Alberic II d'Utrecht

Alberic II d'Utrecht o Alfric fou bisbe d'Utrecht als voltants del 835 al 845. Alberic era el germà del seu predecessor Frederic d'Utrecht. Sota el mandat de Frederic, va actuar com canonge de la catedral de Sant Martí d'Utrech. No se sap res sobre la seva administració bisbal. Va ser enterrat a l'església de Sant Salvador d'Utrecht. El seu epitafi està conservat.

## Referències

* ↑ «Lexikon des Mittelalters: Band VIII Spalte 1349: Eghard». [Consulta: 26 gener 2017].
* ↑ Freschot, Casimir. G. Meester. Histoire abrégée de la ville et province d'Utrecht: avec une connoissance ébauchée de la noblesse de cette province & une liste de touts les grands schouts, 1713; digitalitzat el 2009, p. 14 [Consulta: 26 gener 2016].
* ↑ Molhuysen, PC; Blok, Pj. Nieuw Nederlandsch biografisch woordenboek..Part 2. Alberik II, Albricus of Alfrik, 1912 [Consulta: 26 gener 2016].
# Sant Sebastià de Garriguella

Sant Sebastià de Garriguella és una antiga capella rehabilitada del municipi de Garriguella (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada a l'inici del veïnat de Garriguella Vella, a l'oest del nucli urbà de la població de Garriguella. Les restes conservades es troben adossades a la masia de Can Teio, davant de l'encreuament dels carrers Sant Sebastià i Mollet.

## Descripció

Es tracta de les restes conservades de l'antiga capella de Sant Sebastià, actualment rehabilitada. En concret es manté un dels arcs laterals de l'edifici. Es tracta d'un gran arc de mig punt, bastit amb carreus de pedra ben escairats als brancals. La part superior de l'arc està format per lloses de pedra disposades a sardinell. La resta del parament està bastit amb pedres sense treballar lligades amb morter. L'obertura presenta una fornícula central de mig punt, restituïda, apte per col·locar-hi la imatge. Sota seu destaca un ampit sobresortit de pedra, per fer-hi les ofrenes. A la part superior de la fornícula hi ha una petita obertura rectangular.

## Història

La capella de Sant Sebastià fou fundada entre els anys 1347 i 1349, i té el seu origen en una gran pesta de tifus i còlera que assolà la regió, com quedà documentat en el cartulari de Vilabertran. Aquestes capelles es fundaren com hospitals, fora de les muralles per una qüestió de prevenció en les possibles infeccions. Fou reedifica i engrandida l'any 1588. Posteriorment, al mateix lloc hi havia un lloc dit la presó, i en el pis de dalt hi havia una secretaria.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Sebastià de Garriguella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# (1978) Patrice

(1978) Patrice és un asteroide del cinturó d'asteroides descobert per l'equip de l'observatori Perth, a Bickley, Austràlia, des de l'estació astronòmica homònima, el 13 de juny de 1971.
Patrice es va designar al principi com 1971 LD. Més endavant va ser anomenat en honor d'una filla de l'astrònom australià Dennis Harwood.
Patrice orbita a una distància mitjana de 2,194 ua del Sol, i pot acostar-se fins a 1,724 ua i allunyar-se fins a 2,664 ua. Té una excentricitat de 0,2143 i una inclinació orbital de 4,343°. Empra 1.187 dies a completar una òrbita al voltant del Sol.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 25 gener 2024].
* 1 2 3 4 5 6 7 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 31 octubre 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1978.
* ↑ Schmadel, Lutz D.. Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglés). 5ª, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «(1978) Patrice» (en anglés). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 7 maig 2021].
# Miquel Bassols i Gelabert

Miquel Bassols i Gelabert (1743 – 1810), organista, mestre de capella i compositor, conegut per la seva participació a la basílica de Santa Maria de Mataró.

## Biografia

Miquel Bassols i Gelabert (1743 – 1810) nasqué a Mataró, fill d'un passamaner provinent de Castelló d'Empúries. Havia estat escolà d'orgue a Banyoles (1775) i organista de la Selva de Mar.
Va ser anomenat mestre de capella de la Basílica de Santa Maria de Mataró, Barcelona el 25 de gener de 1799, coincidint amb la reforma de mesures i normes per al govern de la pròpia institució, on va substituir a Jaume Arau.
El seu caràcter controvertit provocà diversos enfrontaments amb l'organista i els músics, fet que va provocar que el 15 d'octubre de 1792, es signés una nova concòrdia en la que s'afegiren dues noves places de xantre als efectius de la pròpia capella. Així mateix, Miquel Bassols defensava que els cantors naturals de Mataró poguessin accedir a les cinc places de la cantoria de la parroquial a fi de dur a terme "l'ofici de chantre”.
A partir de l'any 1807 ja no es tenen més notícies de la seva aportació com a mestre de la capella anteriorment anomenada.

## Estil

L'estil de les seves obres és de caràcter classicista. Veiem que la seva escriptura coral es veu fonamentada pels moviments harmònics de les diferents veus, amb un escàs interès melòdic i repeticions recurrents dels inicis de les seves obres.
Observem que en ocasions l'orquestra que acompanya les obres exposa noves idees musicals, però posteriorment no les aprofita en cap desenvolupament.

## Obres

* Magnificat / à 6 voces y acompañamto al / Órgano / Del Mtro Basols Pbro, en / 1801
* Responsoria Confessorum / non Pontificum. Sint lumbi vestri / à 3 ÿ a 7 voces 1796 / de Bassols Pbro y Mtro de Capilla
* Responsorios / para los Maytines de las / S.s. Juliana y Semproniana / â 4 y â 8 voces, / con acompañamiento de / Violines, Oboeses, Trompas, Contrabajo y Buksen. / Su autor el Rdo D. Miguel Bassols Pbro y / Maestro de Capilla de la presente ciudad en el año / 1804 / Copiados de nuevo por disposicion del Rdo. D. / Jayme Roure Pbro y Maestro de / Capilla de la misma en el / año / 1840
* Rosario / à 4º voces, Viols, trompas y Acompto. / De Basols Pbro
* Rosario / dedicado â la Virgen N. S. de los / Dolores. / Compuesto por el Rdo D Miguel Bassols Pbro / 1803.

## Referències

* 1 2 3 4 Gregori i Cifré, Josep Mª. Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Fundación Autor-Sociedad general de autores y editores, p. 283.
* ↑ Marquès, Josep Maria «Organistes i mestres de capella de la diòcesi de Girona». Anuario Musical, 54 (1999), pàg. 116.
* ↑ Pedrell, Felipe diccionario biográfico y bibliográfico, 1897.
* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria - Cabot i Sagrera, Neus. Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 4: Fons del Museu-Arxiu de Santa Maria de Mataró. Barcelona: Departament de Cultura i Mitjans de Comunicació - Universitat Autònoma de Barcelona, 2010. ISBN 9788449026256.
* ↑ «Obres de M. Bassols a l'IFMuC».