OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Martí de l'Aleixar

Sant Martí de l'Aleixar és una església de l'Aleixar inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici barroc, molt gran, obra de paredat, de tres naus, amb cobertes de canó i llunetes a la central, amb carreus, i de canó a les laterals. Té capçalera poligonal amb volta de creueria i arcs de mig punt a la nau i carpanell rebaixat al cor, elevat al tram dels peus. Al costat de l'epístola, hi ha una capella cupulada d'un cert interès arquitectònic. La capella major té la imatge de la Mare de Déu. La torre del campanar és als peus, al costat de l'epístola.

## Història

Sembla que hi ha almenys dues esglésies sobreposades. L'altar barroc duu l'any 1857, però a dins hi ha una altra data, 1734. L'església d'"Alexar" és citada a la butlla de Celestí III l'any 1194, i d'altres documents la citen a mitjan segle xiv. El campanar potser és obra de Donatto i Durand. Hi ha encastades als murs exteriors del temple algunes esteles funeràries discoïdals procedents de l'antic fossar.

## Referències

* 1 2 «Església parroquial de Sant Martí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Sant Martí de l'Aleixar». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* Esglesia Parroquial de Sant Martí Bisbe, a la pàgina web de l'Ajuntament de l'Aleixar
# Sant Esteve de la Febró

Sant Esteve de la Febró és una església al nucli de la Febró inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una petita església de planta rectangular i d'una nau amb capelles laterals. Té la torre del campanar als peus, a l'esquerra de la porta. L'obra és de paredat, amb reforços de carreus als angles. La façana és arrebossada en part, i és coronada amb un frontó. Damunt de la porta hi ha dos ulls per a il·luminar l'interior; un tercer ull circular es troba a la dreta de la porta, a la seva part superior. Les cobertes són a dos vessants, amb teules. La porta principal, d'arc adovellat, és mostra de les renovacions fetes a mitjan segle passat. A l'interior, l'altar és senzill i les parets són arrebossades de blanc.

## Història

És l'església parroquial i està dedicada a sant Esteve, a la diada del qual se celebra la festa major del poble. Antigament, era sufragània de l'església de Capafonts. Al segle xvi es parla de Rafael Mortra, rector de Capafonts i la Febró (1578), el qual era alhora notari d'ambdós llocs. El caràcter de sufragània es manté almenys fins al segle XVII: "loci de la Fabrosa suffraganea de Capafons comitatus pratorum". La relació és amb el comtat de Prades qui celebra les misses dominicals a la Febró. L'obra de l'església fou renovada a mitjan segle xix. A l'altar es venera una imatge del patró, de fusta. El 1936 sofrí alguns atacs al seu patrimoni, salvant-se solament algunes peces d'orfebreria. Necessitaria alguns adobaments, per a deixar-la més vistent.

## Referències

* 1 2 «Sant Esteve de la Febró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Sant Esteve de la Febró». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Palau Abària

El Palau Abària és un edifici de Tortosa (Baix Ebre) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Fa angle amb el Carrer Montcada, on té la façana principal, i amb el carrer Sant Antoni. Consta de planta, entresòl, pis principal o golfes. La façana principal es divideix en tres cossos verticals, amb el central de més alçada i ràfec de fusta, inexistent en els altres dos. A la planta, la porta principal es troba al sector nord, en forma d'arcada de mig punt amb muntants de carreus i arcs de maons en ventall arrebossat. Al punt central es troba un relleu de Crist i dos escuts laterals, un d'ells amb un lleó rampant i la inscripció "reinare". Les altres dues portes, així com les del mur lateral, són més petites i allindades. Al pis principal s'obren balcons de ferro i rajola llisa a la base a les dues façanes, mentre que en el nivell superior les finestres són rectangulars en els cossos laterals i en forma d'arcada de tres obertures de mig punt en el central. El carreuat només apareix als angles, extrems i emmarcament de les portes, mentre que a la resta és maçoneria i maó arrebossat. La distribució interior no ha estat alterada modernament.

## Història

El 1928 la família vivia encara a la casa pairal. En abandonar-la, l'Ajuntament adquirí l'edifici, però sense realitzar-hi cap intervenció.
El llinatge dels Aldana existeix ja a Galícia en temps de la reconquesta. La branca tortosina descendeix directament d'aquesta, i la trobem documentada a Tortosa el 1453. El seu principal representant fou Joan d'Aldana, qui el 1525 va fer presoner a Francesc I de França a la batalla de Pavia.
La família Abària es va establir a Tortosa al segle xvi, amb Llop d'Abària, arquitecte basc. Ell i el seu fill, Martí, van ser mestres d'obra de la catedral. La família va participar sempre activament en els afers de la ciutat. Tenia enterrament a la Seu, davant la capella del Nom de Jesús.

## Referències

* 1 2 3 4 «Palau Abària». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Palau Abària». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Fortificació d'Albons

La fortificació d'Albons és un monument protegit de fortificació del municipi d'Albons declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Obra del segle xvi és un edifici militar. La torre de planta quadrada de la muralla del castell d'Albons, és l'únic vestigi actual d'aquest recinte. En resta dempeus la meitat inferior, a ponent de la Plaça Major de la vila. L'edfificació va ser construïda amb grans reules debastats i carreus angulars, de pedra calçària. A la planta baixa hi ha un rest d'espitlleres de gran alçada. Al nord-est hi és visible la unió amb un llenç del mur del qual només queda l'arrencada, al lloc on possiblement hi pogué haver un portal. Actualment la construcció forma part d'un habitatge.

## Història

En un document de l'any 980 hi ha una notícia del lloc d'Alburne el qual s'anomena posteriorment en una relació d'albergs del comte de Rosselló del segle xiii. La seva església de Sant Cugat, amb elements arquitectònics alt-medievals, és documentada, però, a la segona meitat del xiii. A inicis del segle xiii la família Destorrent posseïa el castell d'Albons en feu dels senyors de Torroella de Montgrí. El 1272 el vescomte Dalmau de Rocabertí permutà els castells de Bellcaire i Albons amb altres possessions amb l'infant Pere. D'aquesta forma, passà a la Corona i el 1311 Jaume II el venia al comte Ponç V d'Empúries. El dit rei, que bastia el castell del Montgrí, prohibí al comte que continués les noves fortificacions d'Albons i Bellcaire; un dels motius de discòrdia d'ambdós personatges. El 1322, el mateix rei feia donació del domini d'Albons a Bernat d'Orriols, els successors dels quals continuaren posseint-lo durant segles, cognominats Foixà des de finals del XIV i Vallgornera a partir del XVI.

## Referències

* 1 2 «Fortificació d'Albons». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Casa de la Clapera

La Casa de la Clapera és un edifici del municipi d'Olot que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia de planta rectangular i teulat a dues aigües amb els vessants vers les façanes laterals. Va ser bastida amb pedra volcànica i s'utilitzaren carreus ben tallats per fer algunes de les obertures i els cantoners. Disposa de soterrani, planta baixa i pis. Al costat de la casa hi ha una àmplia era i la pallissa, de planta rectangular i teulada a dues aigües, amb baixos i un pis. Per a la seva construcció també s'utilitzà pedra volcànica i alguns carreus. Hi ha una porxada moderna que uneix els dos cossos.

## Història

Era una de les cases més importants del vessant olotí de la serra de Batet. La seva riquesa provenia dels nombrosos boscos que voltaven la casa. Després d'haver estat tancada durant molts anys ara serveix com a segona residència.

## Referències

* 1 2 «Casa de la Clapera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# El Pla (Alcanar)

El Pla és un edifici d'Alcanar inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici aïllat amb un jardí al davant. L'estructura es disposa amb la planta del cos quadrat -amb planta baixa i dos pisos- central i dos, més petits, laterals.
A la planta baixa, porta i brancals estan fets amb carreus de pedra. A la resta de pisos els balcons i les finestres se disposen regularment amb motllures simulant pilastres als extrems de la façana.
A la part superior la cornisa, d'inspiració clàssica sustentada per permòdols, amb balustrada a sobre, hi ha un plafó rectangular amb la inscripció "Villa Carmen". A la part central de la façana, a l'altura del primer pis, hi ha una terrassa que dona lloc a un porxo davant la porta de la planta baixa, sostingut exteriorment per dues columnes de ferro colat.
El cos lateral oest està format per tres nivells: planta baixa, -amb una capella de planta rectangular i tancament recte de capçalera amb coberta de volta de canó- i un primer pis amb una galeria porxada que sosté una terrassa al segon.
Els murs són de maçoneria arrebossada.

## Història

Els actuals propietaris han adquirit l'edifici fa pocs anys, dedicant-se a la seva restauració i a la instal·lació dels serveis necessaris, sense modificar l'estructura original.
La façana no ha estat encara tractada i l'últim element a restaurar ha estat la capella. Hom pensa aixecar de nou una petita torre del terrat, enderrocada per l'amenaça que implicava la ruïna.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «El Pla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Pou de Sant Roc

Pou de Sant Roc és una obra de Godall al Montsià, inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El pou és situat al final del carrer Sant Roc. La part inferior del pou, sota terra, té forma circular, fet de filades de carreus de pedra, per la part exterior. Aquesta forma circular ve remarcada per uns carreus grans de pedra que fan de graó. La part exterior del pou forma un semicercle d'un metre d'alçada, la meitat del qual és de maçoneria, i la part superior de pedra d'una sola peça. Al damunt hi ha una estructura triangular de ferro al mig de la qual penja una corriola per on abans es pouava. Al darrere hi ha dos columnes de totxo emblanquinat que sostenen una fornícula tancada on hi ha la figura del sant. A la part superior, les rajoles sobresurten fent una petita cornisa.

## Història

Va estar en funcionament fins a l'any 1979-80, en què s'instal·là la xarxa d'aigua potable al poble. Godall és un lloc on històricament s'ha aprofitat les aigües subterrànies tant en el nucli urbà com en el terme. La figura de Sant Roc s'explica com una advocació protectora dins un poble d'economia principalment agrícola i ramadera.
Tant per l'estructura com pels materials sembla que el pou i l'estructura foren bastides en moments diferents. El pou abans.

## Referències

* 1 2 3 «Pou de Sant Roc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Pou de Sant Roc». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Col·legi Carles III

El Col·legi Carles III és una escola de la Ràpita (Montsià), inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici és de planta rectangular, a la planta baixa té una porta central a la qual s'accedeix per mitjà d'una escala feta amb carreus de pedra i barana per salvar el desnivell amb la part de baix. Aquesta planta i el primer pis estan separats per una petita motllura horitzontal.
La façana està separada amb fileres de carreus ben devastats, com si es tractés de pilastres.
Totes les finestres estan envoltades per una ratlla de color a manera de motllura.
A prop del començament de la teulada hi ha una altra motllura horitzontal.
La part inferior de l'edifici està feta amb grans carreus que es fan més petits a mesura que puja la paret.

## Història

L'any 1927, el dia 14 d'octubre, l'alcalde, Ramon Duch i Castellà, firmà un contracte de préstec amb el Crèdit Local d'Espanya per abonar a l'Estat l'aportació per a les obres de construcció de dos grups escolars, per a nens i per a nenes, a la primera i segona planta del mateix edifici.
El pressupost extraordinari havia estat aprovat per la Corporació Municipal el 3 d'abril de 1927.
El funcionament del grup es va iniciar el mes de gener de 1932, amb tres professors -Sr. Baró, Sr. Domènech i Enric Parramon- i tres professores, una d'elles dita D. Teresita.
Inicialment cada escola tenia tres aules, una biblioteca, una sala del director, un gabinet de ciències i un guarda-roba. La dotació del mobiliari no arriba fins a l'any 1935.
A principis de segle ja existia a la Ràpita l'educació pública amb dos centres: "Escola Nacional de Graduades" i "Escola Nacional del Pòsit Marítim", a més de l'ensenyament privat, a mans del "Col·legi de la Sagrada Família", les "Carmelites descalces" i l'"Acadèmia".
Durant la Guerra Civil les escoles foren habilitades com a hospitals.
Actualment és un Centre d'Ensenyament Infantil i Primària amb tres línies i 700 alumnes.

## Vegeu també

* Carles III

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 «Col·legi Carles III». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
* ↑ «CEIP Carles III de la Ràpita». Web del centre.

## Enllaços externs

* «Col·legi Carles III». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* «CEIP Carles III de la Ràpita». Web del centre.
# Can Miralles (Cornudella de Montsant)

Can Miralles o, tal com es diu a Cornudella, cal Miralles, és una casa de planta baixa, pis i golfes del municipi de Cornudella de Montsant (Priorat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La porta és amb arc de mig punt i decorada amb dovelles i carreus sobre-aixecats. A sobre hi ha un escut i la data de construcció, 1628. La façana té afegitons moderns, tals com els balcons, que desfiguren un xic el caràcter primitiu de la construcció. Les golfes tenen una galeria porxada en molt mal estat, tapiada actualment. La coberta és de teula i a dos vessants.

## Història

L'aparició de construccions amb posterioritat o simultàniament a l'aixecament parroquial denota una clara influència de corrents renovadors i també d'una certa prosperitat econòmica. Tot això és palès en el nombre de construccions civils renaixentistes. Totes elles són bastides semblantment pel que fa a la decoració, centrada únicament en la portalada principal. Aixecada el 1628, acabada l'església parroquial, Cal Miralles, al costat de cal Catero, una casa del mateix període, i vora la plaça de la Vila, degué ser una casa important. A la fi del segle xix i principis del segle xx, segurament, es refeu la façana i s'hi bastiren els balcons actuals. Avui pertany a una família no resident a Cornudella, i la casa roman tancada llargues temporades. Segons Amigó i Espasa, al poble no hi ha constància d'aquest cognom als llibres del cadastre, i aventuren l'opinió de què un capitost absolutista que seguia la Regència d'Urgell durant el Trienni liberal, conegut per Josep Miralles era d'aquesta casa. Va ser molt actiu i des del seu quarter general instal·lat a Cornudella dominava tot el Priorat. Va intentar l'assalt a Reus el 1822.

## Referències

* 1 2 3 «Can Miralles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
* 1 2 Amigó, Ramon; Espasa Ballester, J. B. Noms actuals i pretèrits del terme antic de Cornudella de Montsant. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1990, p. 274. ISBN 8440484364.

## Enllaços externs

* «Can Miralles». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Wayne Messam

Wayne Martin Messam (South Bay, 7 de juny 1974) és un jugador de futbol americà retirat, home de negocis i batlle de Miramar (Florida) des del 2015. Fou elegit regidor del Partit Demòcrata a l'ajuntament de Miramar el 2011. Messam fundà i és propietari d'una empresa de construcció que ha rebut reconeixement nacional pel seu compromís amb el medi ambient.
Messam llançà la seva campanya per a la nominació demòcrata a les eleccions presidencials de 2020 el 28 de març 2019. Messam fou considerat un tir llarg i no aconseguí més de 1% en cap enquesta nacional. La seva campanya es va trobar amb diversos problemes financers: A l'abril 2019, se la va acusar de no pagar el seu personal, i el tercer quart s'informà que la campanya recaptà un total de $5. Messam atribui aquesta xifra a un «error informàtic».
El 19 de novembre de 2019, Messam suspengué la seva campanya presidencial, citant la escassa cobertura mediàtica rebuda i la manca d'accés a fons. S'ha compromès a continuar actuant com a alcalde de Miramar.

## Referències

* 1 2 3 Gehlen, Bobby. «Wayne Messam: Everything you need to know about the 2020 presidential candidate» (en anglès). ABC News, 11-08-2019. [Consulta: 14 novembre 2019].
* ↑ Merica, Dan. «Florida Mayor Wayne Messam announces 2020 presidential bid» (en anglès). CNN, 28-03-2019. [Consulta: 14 novembre 2019].
* ↑ Silver, Nate. «Here’s How We’re Defining A ‘Major’ Presidential Candidate» (en anglès). FiveThirtyEight, 26-03-2019. [Consulta: 14 novembre 2019].
* ↑ Lipscomb, Jessica. «Presidential Candidate Wayne Messam Missed Payroll for Campaign Team, Ex-Staffer Says» (en anglès). Miami New Times, 19-04-2019. [Consulta: 14 novembre 2019].
* 1 2 Wu, Nicholas. «Democratic presidential candidate Wayne Messam appears to raise $5 over the last quarter» (en anglès). USA Today, 15-10-2019. [Consulta: 14 novembre 2019].
* 1 2 Messam, Mayor Wayne. «I am Suspending My 2020 Presidential Campaign But I’m Not Finished Yet» (en anglès), 20-11-2019. [Consulta: 21 novembre 2019].

## Enllaços externs

* Campanya presidencial de Wayne Messam: Lloc web oficial Arxivat 2020-04-09 a Wayback Machine.
* Alcalde de Miramar Wayne Messam: Lloc web oficial
# Ermita de Sant Francesc (la Fatarella)

Ermita de Sant Francesc és un edifici del municipi de la Fatarella inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Ermita realitzada amb maçoneria, amb carreus a la façana i als reforços. De planta quadrada amb un petit transsepte en el que s'alça una cúpula que no es reflecteix a l'exterior. Molt poques finestres i de reduïdes mides. La coberta és de teula a dos vessants, excepte el cos central, paral·lelepipèdic, on hi ha la cúpula coberta a quatre aigües. La façana té una portalada de mig punt amb cassetons i brancals motllurats, a sobre un òcul, i s'acaba amb un frontó triangular emmarcat per línies de totxo, com el ràfec, i una petita espadanya.
Al lateral hi ha afegit un cos lateral, de menys alçada, on trobem entre altres dependències la sagristia. A la façana hi ha una portalada de mig punt dovellada amb la data de 1739 i, per sobre una finestra, també de carreus, allindada i petita arcuació amb un relleu.

## Història

Cada any es fa una romeria des de la Fatarella.
A la dovella clau de la portalada hi ha a data 1700 sota un escut de la Fatarella.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ermita de Sant Francesc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Ermita de Sant Francesc». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Resclosa de l'antic canal de navegació Amposta - Sant Carles

La resclosa de l'antic canal de navegació Amposta - Sant Carles és una resclosa d'Amposta protegida com a bé cultural d'interès local. Aquesta resclosa sembla l'única que es conserva de les tres que existien al llarg recorregut de l'antic canal de navegació Amposta-Sant Carles de la Ràpita. Correspon al canal construït entre 1845 i 1857-60 aprofitant l'obra del primer canal de l'últim quart del segle xviii i que cap a l'any 1867 va deixar d'aprofitar-se per a la navegació a causa del poc rendiment econòmic davant l'omnipotent ferrocarril.
La resclosa és prop d'un dels ponts que travessen un dels antics canals de navegació, a uns 4 km d'Amposta, en un lloc on s'eixampla el canal i que també presenta al mateix punt les restes encegades d'una mena d'arc de ferradura inscrit a terra, a cada banda del pont, a més de ser el punt de partida d'un petit canal de regadiu. L'únic que es conserva són les parets, els murs laterals fets de maó i grans carreus que en delimiten tota la part superior (on es devien trobar les comportes que deixaven entrar i sortir l'aigua). En algunes zones del canal properes a la resclosa es poden veure els reforços de paredat dels vessants laterals. Està realitzada amb grans carreus de pedra picada, paviments de totxo de cantell i comportes de fusta.

## Referències

* 1 2 3 «Resclosa de l'antic canal de navegació Amposta - Sant Carles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Resclosa de l'antic canal de navegació Amposta - Sant Carles». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.