OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Torre de guaita de Sant Llorenç de la Muga

La Torre dels Moros és una torre de guaita al terme de Sant Llorenç de la Muga (Alt Empordà) declarat bé cultural d'interès nacional. Al sud-oest i als afores del poble, a l'altre costat del riu, dalt d'un turó hi ha una gran torre de guaita medieval. Aquesta torre dominava i vigilava tota la vall. És una torre cilíndrica aixecada sobre un basament de pedra calcària parcialment treballat. D'una alçada de 10 metres aproximadament, amb 6 metres de diàmetre interior amb murs d'1,80 metres de gruix. L'aparell és de pedra calcària de carreus mal escairats, que a la part baixa no estan ni col·locats formant fileres, mentre que a mesura que van pujant formen filades i els carreus estan més ben tallats. Són visibles espitlleres al mur i mènsules a dalt de tot. La porta d'entrada és allindada i està un metre enlairada del sòl. L'interior és de dues plantes cobertes amb voltes semiesfèriques, a la volta del primer pis són visibles restes de l'encanyissat. No hi ha cap escala completa, per raons defensives. Segons un document del 1292, en temps del rei Jaume II, per defensar el poble, hi havia trenta-cinc homes a la vila, vuit dels quals al castell, i quatre en aquesta torre.

## Notes

* 1 2 «TORRE DE GUAITA». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 març 2017].
# Muralles de Sant Llorenç de la Muga

Les muralles de Sant Llorenç de la Muga són una fortificació de Sant Llorenç de la Muga (Alt Empordà) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

El nucli antic de Sant Llorenç de la Muga forma un dels nuclis medievals emmurallats més importants de la comarca.
El recinte fortificat té una planta que s'aproxima a la forma triangular. Els trams de més llargada són al nord i a migdia. Aquest darrer, paral·lel al riu, afecta com ell una lleugera corba. El sector de llevant, que és el més curt -la base del triangle-, també segueix paral·lel al curs de la Muga puix que canvia ací de direcció. Al vèrtex de ponent del recinte, on s'uneixen els llenços de migdia i de tramuntana, hi ha un dels portals: el Portal de Dalt. Una altra porta, el Portal de Baix, s'obria a l'angle nord-est. Aquestes dues portes eren els accessos principals a la vila, en el camí que de llevant a ponent la travessa.
Es conserven força vestigis de les muralles, especialment torres. Dues són semicirculars, la més antiga té uns 10 m d'alçada, parament de pedruscall amb petites espitlleres petites amb merlets rectangulars. L'altra, molt mal conservada, segurament formava part del castell tancant el vèrtex de ponent. També es conserven sis torres quadrades en diferents estats de conservació, i una de circular coneguda com a Torre Farlingu és de planta circular i parament de grans carreus i conserva espitlleres en la part superior; més avall, en canvi, hi ha unes petites obertures quadrades.
Totes elles són de complicat règim de propietat.
Relacionada amb el sistema defensiu de la localitat destaca també la Torre de Guaita o Torre dels Moros.

## Història

El Portal de Baix junt amb el de Dalt formaven l'arteria el voltant de la qual s'ordenaven els carrers del poble, ajuntant-se en el centre amb la Plaça Major.
Possiblement és una construcció dels segles XIII-XIV, així com la gran part de la muralla.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Fortificacions a Sant Llorenç de la Muga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# El Cortal Gran

El Cortal Gran és una masia al sud-oest del nucli urbà de la població de Sant Pere Pescador (Alt Empordà). S'hi arriba des de la carretera que porta al Riuet i al nucli de Sant Martí d'Empúries, agafant un camí de terra a mà dreta.

## Arquitectura

Aquesta gran masia fortificada catalogada a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, és de planta quadrada amb pati central, formada per quatre cossos adossats amb les cobertes d'un sol vessant de teula, tot i que l'edifici principal també presenta un terrat central al qual s'accedeix a través d'un cos sobresortit a manera de torre. La construcció està bastida amb pedra desbastada de diverses mides disposada irregularment i lligada amb abundant morter de calç. Les refeccions són bastides amb maons i les cantonades presenten carreus de pedra ben desbastats. La construcció està distribuïda en planta baixa i dos pisos.
La façana principal presenta un gran portal d'arc de mig punt adovellat, amb un escut d'armes en baix relleu damunt seu. Al pis hi ha dues finestres rectangulars emmarcades amb carreus de pedra i protegides amb unes interessants reixes de ferro treballat. Les dues obertures del segon pis també estan emmarcades amb carreus, tot i que són de mida més petita i, als costats, presenten dues petites espitlleres fetes amb pedra desbastada. Al bell mig d'aquestes obertures hi ha un matacà o lladronera de maó sostingut per dos muntants de pedra. A l'extrem superior de la cantonada sud-est hi ha una garita de cos cilíndric i coberta cònica, amb el cossi de pedra i la resta de maó. Les altres façanes presenten la mateixa tipologia d'obertures rectangulars emmarcades amb carreus i amb les llindes planes. A la façana de llevant, algunes d'aquestes finestres estan enreixades i, al nivell del segon pis, es conserven dues espitlleres més. El cos superior que dona accés al terrat també presenta espitlleres i una finestra allindanada. A la banda est de la façana principal hi ha un edifici annex de planta rectangular, format per dos cossos adossats amb les cobertes de dues vessants, dels que destaquen els arcs de mig punt i apuntats bastits en maons a la façana de migdia. Entre les obertures hi ha contraforts de reforç de pedra.

## Història

L'any 1365, Francesc de Caramany comprà a Nicolau Sorell un cortal amb totes les seves terres pel preu de 1.500 sous, que fou la primera possessió d'aquesta família al municipi.
L'any 1671, el cortal apareix mencionat dins les propietats de Josep de Caramany, amb un total de 234 vessanes.
Aquest cortal apareix esmentat el 1771, quan Salvador de Caramany demana permís regi per a poder conrear arròs a les seves terres. El permís se li concedeix un any després, i es diu que els propietaris del molí de l'Armentera hauran de cedir-li l'aigua del canal. Posteriorment, el Cortal Gran de Sant Pere Pescador apareix esmentat a l'inventari post-mortem dels béns de Salvador de Caramany del dia 1 de maig de 1791.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «El Cortal Gran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Mas de Guillem Joan

El Mas de Guillem Joan és un edifici dins de l'entramat urbà de la població de Sant Pere Pescador, a poca distància al sud-est de l'antic nucli fortificat. En el nucli antic de Sant Pere Pescador hi ha algunes cases dels segles XVI, XVII i XVIII amb interessants elements arquitectònics. Amb l'acabament de les guerres remences la vila de Sant Pere Pescador s'expandí més enllà del nucli fortificat al centre on hi havia l'església i la casa Caramany, sobretot vers migdia on es formà un extens barri entre la muralla i el riu. L'habitatge està ubicat al carrer Cavallers del que ja tenim notícies a partir del segle XVI-XVII. La construcció, segons ens indica la llinda de la finestra és de 1561, per tant una construcció del segle xvi amb reformes posteriors.
És un edifici de planta rectangular, format per diversos cossos adossats, amb un gran pati posterior. Hi ha dos cossos més aïllats, construïts en aquesta part de la finca. L'edifici principal està format per tres crugies perpendiculars a la façana principal. Una presenta el parament lleugerament atalussat, mentre que la resta són verticals. Està distribuït en planta baixa i pis i presenta la coberta d'un i dos vessants de teula. A la planta baixa destaca el portal d'entrada, d'arc de mig punt adovellat. Al costat, una finestra d'arc rebaixat emmarcada amb carreus de pedra i una finestra ovalada, també emmarcada amb pedra. Al pis, les finestres són d'obertura rectangular, estan emmarcades amb pedra i presenten l'ampit sobresortit i guardapols a la part superior. La central, damunt del portal, presenta una decoració de motllures en relleu. Sota el guardapols hi ha una inscripció: "IHS MARIA 1550 JOAN A SOLE". En canvi, sostenint l'ampit, podem veure-hi dues testes d'infant alat esculpides. La finestra del costat també presenta una inscripció sota el guardapols, tot i que es troba una mica degradada: "JOAN I FOL(·) (··) OLF : 1(·)37". Hi ha una tercera finestra emmarcada amb pedra, sense decoració i amb l'absència de guardapols. A l'interior de l'edifici, els sostres estan coberts amb voltes de canó de fàbrica de maó planer.
La construcció es troba arrebossada i pintada de color groguenc.

## Referències

* 1 2 3 «Mas de Guillem Joan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Mas Sopes

El Mas Sopes és una masia de Sant Pere Pescador (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat al sud-est del nucli urbà de la població de Sant Pere Pescador. Sortint de la vila per la carretera del Riuet, un cop passada la urbanització Bon Relax, s'agafa un trencall a mà esquerra en direcció al Parc Residencial Empúries. El mas està situat a l'inici d'aquest complex.
Edifici format per tres cossos adossats, que conformen una planta en forma d'U. La masia presenta planta rectangular, amb coberta a dues vessants de teula i dos pisos d'alçada. Presenta un cos adossat a la façana sud, amb terrassa al primer pis i corral a la planta baixa. En un extrem de la terrassa hi ha un cobert amb obertures d'arc de mig punt, bastit amb maons. A la planta baixa, dues grans arcades de punt rodó de maons també. Al costat de ponent, unes escales exteriors de recent construcció donen accés a la primera planta de la casa. Cal destacar, a la cantonada sud-oest de l'edifici, un contrafort atalussat de pedra desbastada. L'accés principal a la casa es troba a la façana de llevant. Es tracta d'un portal d'arc rebaixat de maons, amb els brancals bastits amb carreus de pedra, actualment tapiat. La resta d'obertures són rectangulars. La construcció és bastida amb rebles de pedra i maons lligats amb morter. El parament conserva restes de l'últim revestiment arrebossat. El cos davanter és de pedra i morter, sense cap revestiment. L'edifici adossat a ponent de la masia presenta quatre grans arcades rebaixades bastides amb maons. Està en força mal estat.

## Història

Antiga masia actualment en desús i en molt mal estat, amenaçant ruïna. Segons dades del cadastre l'immoble va ser bastit vers el 1800.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Sopes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Mas Briolf

El Mas Briolf és una masia de Viladamat (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat dins del petit nucli de masos que conformen el poble de Palau Borrell, a ponent de Viladamat al qual pertany. El mas està a la banda de ponent de l'església preromànica de Santa Eulàlia.

## Descripció

Masia rehabilitada envoltada de jardí i formada per un sol cos de planta rectangular, amb la coberta de teula de dues vessants i distribuït en planta baixa, pis i altell, aquest últim cobert també amb teulada de dues aigües. La façana principal, orientada a llevant, presenta un portal d'accés rectangular, amb els brancals bastits amb carreus de pedra i la llinda plana sostinguda amb permòdols. Al seu costat hi ha dues finestres emmarcades en pedra i amb reixes de ferro integrades. Al pis, hi ha quatre finestres rectangulars bastides amb carreus desbastats i amb les llindes planes. La central, de mida més gran, també presenta l'ampit motllurat. A l'altell hi ha cinc finestrals de mig punt bastits amb maons, el central més gran que els laterals. La resta de façanes de la construcció presenten, majoritàriament, obertures emmarcades amb carreus de pedra i les llindes planes, algunes d'elles amb refeccions fetes de maons. A la façana posterior hi ha un altre portal per accedir a l'interior, en aquest cas amb la llinda plana i sense permòdols. L'interior està format per tres voltes grasses perpendiculars a la façana principal, i una travessera al darrere. La construcció és bastida amb pedra de diverses tipologies i còdols, lligats amb morter. A les cantonades hi ha pedres grans desbastades.

## Història

El petit nucli de Palau Borrell no ha sofert pràcticament cap canvi en el decurs de més de sis-cents anys. El 1467 tenia cinc focs, el 1660 en tenia quatre i, actualment, hi ha cinc cases. Tot i això, la població ha disminuït considerablement, ja que el 1970 tenia 26 habitants censats i actualment només mitja dotzena. Les tres cases principals, el Mas Batlle (o mas del Batlle), el Mas Briolf i el Mas Verdalet, són dels segles xv, xvi i xvii, respectivament, tot i que semblen aixecats sobre les restes d'edificis anteriors. El mas Briolf fou bastit en el segle xvi, tot i que presenta reformes posteriors.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Briolf». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 agost 2014].
# Rectoria de Copons

La rectoria de Copons és un edifici de Copons (Anoia) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular als quatre vents amb teulada de teula àrab a dues aigües, amb el carener paral·lel a la façana principal, i un ràfec que alterna filades de teules i rajoles que formen un dibuix amb triangle. Les parets són de maçoneria amb revestiment d'arrebossat. Les obertures són rectangulars adovellades i emmarcades amb peces de pedra picada igual que les cantoneres de l'edifici.
L'immoble té soterrani, planta baixa, pis i golfes. La distribució interna de l'espai s'articula en tres cossos -un de central i dos de laterals- que recorden les crugies típiques de les masies catalanes. A la façana principal, orientada a migdia, hi ha el portal amb sengles bancs de pedra a banda i banda i els tres balcons del primer pis emmarcats amb grans carreus de pedra. A la planta baixa hi ha dues finestretes, una de les quals presenta dos grans llangardaixos de ferro. A les golfes s'obren petites finestres quadrangulars. A les façanes laterals es conserven algunes de les obertures originals i també n'hi ha de posteriors.
L'interior de la casa presenta enrajolat de pedra a l'entrada, els portals i el forn de pa (conservat parcialment) també són de pedra. Es conserven els armaris de la sala i d'algunes alcoves i els sostres deixen veure les bigues de fusta. Algunes cambres han estat enrajolades amb mosaic hidràulic en reformes posteriors.
L'edifici combinava les funcions agrícoles i ramaderes, pròpies d'una explotació pagesa, amb les residencials i parroquials. És una mostra representativa de les cases pairals de Copons del segle xviii, tant pel que fa a l'estructura, i als materials emprats com per l'ús que se'n fa.

## Història

Al segle SVIII, el poble de Copons va patir una important transformació a conseqüència de l'expansió econòmica fruit de la venda de manufactures catalanes a la resta de l'Estat espanyol. En aquesta moment es van obrir nous carrers com els de Vilanova, la plaça Ramon Godó, etc i es van bastir nous edificis. La rectoria de Copons n'és un dels més representatius i per això es vol recuperar per convertir-lo en el futur museu dels traginers i negociants de Copons.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Rectoria de Copons». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2014].
# Mode d'acció

En farmacologia i bioquímica, el mode d'acció descriu un canvi funcional o anatòmic, resultat de l'exposició d'un organisme viu a una substància. En comparació, un mecanisme d'acció descriu aquests canvis a escala molecular.
Un mode d'acció és important per classificar els productes químics, ja que representa un nivell intermedi de complexitat entre els mecanismes moleculars i els resultats fisiològics, especialment quan l'objectiu molecular exacte encara no s'ha dilucidat o està subjecte a debat. Un mecanisme d'acció d'una substància química podria ser "unió a l'ADN", mentre que el seu mode d'acció més ampli seria "regulació transcripcional".

## Referències

* 1 2 «Experimental Models for the Investigation of Toxicological Mechanisms». A: Comprehensive Toxicology. 2nd. Oxford: Elsevier, 2010, p. 204. ISBN 978-0-08-046884-6.
* ↑ «Mechanisms and mode of dioxin action». US EPA. Arxivat de l'original el 26 February 2015. [Consulta: 11 juny 2012].
* ↑ Ng, Wai-Leung «Transcriptional Regulation and Signature Patterns Revealed by Microarray Analyses of Streptococcus Pneumoniae R6 Challenged with Sublethal Concentrations of Translation Inhibitors». Journal of Bacteriology, vol. 185, 1, 1-2003, pàg. 359–70. DOI: 10.1128/JB.185.1.359-370.2003. PMC: 141824. PMID: 12486074.

## Vegeu també

* Mecanisme d'acció en farmacologia
# Mas Tarrés

Mas Roig o Mas Tarrés és una masia del veïnat de la Salvetat al municipi de Jafre (Baix Empordà) al costat de la capella de Sant Antoni la qual, ara sense culte, és utilitzada de magatzem d'eines i productes agrícoles i es troba en lamentable estat d'abandonament. El nom de Mas Tarrés és el més emprat popularment avui per designar la masia; segons persones habitants al mateix indret, és molt més modern que el de Mas Roig.
Aquest mas, catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, té dues plantes amb teulada de doble i pendents sobre les façanes de més llargada. És notable la façana encarada a migdia amb portalada d'arc de mig punt i grans dovelles i carreus als muntants i sobre d'ella un finestral rectangular decorat amb motllures a la llinda, muntants i ampit sobresortint; petit voladís al cim. Al pis hi ha també una petita finestra gòtica d'arquet lobulat. El ràfec de la teulada presenta filades alternades de teula i rajola. La façana, reforçada amb talús, és remolinada; s'hi ha practicat algunes obertures tardanament. A l'interior hi ha voltes de pedra morterada a la planta baixa i embigats i voltes de llunetes al pis on destaca la sala principal i algunes alcoves. La construcció és de pedres sense treballar amb carreus angulars; les obertures principals són emmarcades amb pedra calcària.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Roig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Castell de Sant Iscle (Serra de Daró)

El Castell de Sant Iscle és un castell termenat al municipi de Serra de Daró (Baix Empordà) declarat bé cultural d'interès nacional.
Li resta una notable torre rodona (12 m.), el basament d'una altra i murs de defensa prop l'actual cementiri. Els elements conservats de l'antiga fortificació de Sant Iscle d'Empordà són bàsicament fragments de muralla i les restes de dues torres cilíndriques, a més dels murs de fortificació de l'església. El tram de muralla es troba darrere l'absis de l'església, i actualment serveix de mur de contenció. Conserva les espitlleres i és fet amb pedres irregulars,. Una de les dues torres conservades es troba en part amagada per una masia del nucli; és de planta circular i té uns quatre metres d'alçària. Tanmateix, l'element més remarcable pel seu bon estat de conservació és la torre cilíndrica que configura la imatge característica de Sant Iscle. Situada en l'era d'un mas, té uns 12 metres d'alt, restes d'espitlleres i carreus ben escairats i en disposició regular. El castell de Sant Iscle apareix documentat documentat el 1271, com a propietat dels comtes d'Empúries. Al segle xv va passar a mans de la família Margarit i posteriorment als Senesterra.

## Referències

* 1 2 3 4 «Castell de Sant Iscle». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Sant Andreu d'Ullà

Sant Andreu d'Ullà és un edifici religiós del municipi d'Ullà inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església de planta rectangular, sense capçalera destacada, avui en funció civil. Té un sector, a ponent, cobert amb volta de canó, mentre la part restant, a llevant, presenta volta apuntada; no hi ha cap arc de sosteniment. La porta és a migdia, amb llinda; al mur occidental hi ha una obertura del tipus de sagetera. A l'extrem est del mur meridional s'hi adossa un cos perpendicular, que fou sagristia, en part cobert amb volta.
Les estructures i paraments semblen demostrar que la part més primitiva és la de ponent: la base dels murs és de grans pedres, només desbastades; l'aparell canvia a la part superior on és de carreus, no molt ben escairats, que formen filades seguides. El sector oriental es diferencia per l'aparell de pedres petites, sense treballar, disposades descuradament. Aquest tram, d'època més tardana, degué substituir la primitiva capçalera. Són reutilitzats, carreus i fragments de terrissa i paviments d'època romana.

## Història

L'església parroquial de Sant Andreu, fou confirmada com a possessió del priorat agustinià de Santa Maria, del mateix lloc d'Ullà, l'any 1182, a l'acta de consagració de la segona església del cenobi.
L'any 1804 fou beneïda la nova església del dit priorat -que abandonà el primer emplaçament de la plana a causa de les inundacions- bastida a pocs metres i a ponent de la parroquial de Sant Andreu. Amb la desaparició de la comunitat canonical, la gran església prioral de Santa Maria esdevingué la nova parròquia d'Ullà i, a la seva vora, el petit temple de Sant Andreu quedà oblidat i sense culte i passà -segurament el 1835- a ser propietat municipal. Durant molt temps havia servit d'oficines municipals; havia estat molt alterat, cobert d'arrebossats i compartimentat; era impossible observar-ne moltes de les estructures originals. L'any 1980, s'hi realitzaren obres de restauració que han significat la total recuperació de l'edifici, ara destinat a sala d'exposicions i actes culturals.
En diferents obres s'afirma, erròniament, que l'església de Santa Maria, bastida pels canonges als segles XVIII-XIX (actual parròquia) es construí al mateix lloc que la de Sant Andreu, donant aquesta per desapareguda.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Andreu d'Ullà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Molí de la Sal (Berga)

El molí de la Sal és un edifici de Berga protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És en una cantonada, a la cruïlla on s'uneixen dos carrers en desnivell i està estructurat en planta baixa, tres pisos superiors i una galeria. Està cobert a dues aigües amb embigat de fusta i teula àrab. El parament és a base de grans carreus de pedra ben escairats i disposats en fileres. Les obertures segueixen una simetria rigorosa, són allindanades i alineades amb les de la resta de pisos. A la galeria hi ha dos grans arcs de mig punt que ocupen tota l'amplada de la façana. Hi ha dues entrades de costat, una d'allindada força senzilla i la principal, un arc de mig punt amb grans dovelles. Destaquem que conserva les capelles advocades a la Mare de Déu datades al segle xviii i XIX, encastades a les façanes.

## Història

El molí de la sal és una construcció del segle xviii, segons esmenten les llindes i els escuts de la casa, modificada al segle xix. S'acomoda perfectament a l'urbanisme de la ciutat medieval.

## Referències

* 1 2 «Molí de la Sal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].