OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Txuvaixos

Els txuvaixos (txuvaix чǎвашсем, rus чуваши, tàtar: Çuaşlar\Чуашлар) són un poble turquès majoritari a Txuvàixia. El seu nom es considera relacionat amb el turc yavaş "gentil, amable, dòcil".
Segons el cens soviètic de 1989, la població txuvaix era de 1.843,300; 907.000 d'ells vivien a Txuvàixia. La resta vivien a Tatarstan, als districtes d'Aqsubay, Bua, Nurlat, Täteş, Çirmeşän, Çüpräle, Baixkortostan, óblast de Samara, óblast d'Uliànovsk, óblast de Tiumén, óblast de Kémerovo, óblast d'Orenburg, óblast de Moscou, Krai de Krasnoiarsk, així com al Kazakhstan i a Ucraïna. Al cens de 1939 eren 1.369.000.
Són dividits en tres grups: Txuvaixos dels turons (вирьял, тури; viryal, turi) al nord i nord-est de Txuvàixia; Txuvaixos dels prats (анат енчи; anat yenči) al centre i sud-oest de Txuvàixia; i Txuvaixos dels plans (анатри; anatri) al sud i fora de Txuvàixia.
Ells parlen txuvaix i són principalment ortodoxos, tot mantenint algunes tradicions precristianes. El cristianisme es va introduir a partir del segle xviii. Endemés del txuvaix, molts d'ells també parlen rus i tàtar.
Alguns intel·lectuals creuen que una bona part d'ells es convertiren a l'Islamisme en l'edat mitjana sota influència dels tàtars de Kazan, i s'uniren a aquests tàtars amb els quals es van fusionar (la població txuvaix va disminuir: el 1800 eren tres vegades més que els tàtars, i el 1897 eren dues vegades menys). El nom de txuvaixos no apareix a les cròniques russes fins al segle xv.
Potser provenen de les tribus Suars o Sabir dels Búlgars del Volga, barrejats amb tribus locals Mari. En els segles XV i XVI, les terres txuvaix foren incorporades al Kanat de Kazan, i el 1550 annexades a Rússia. La teoria de la seva descendència dels khàzars està desacreditada; una altra teoria els fa descendents dels burtes. De 1708 a 1920, les terres txuvaix formaren part de la Governació de Kazan.
Altres creuen que els txuvaix són descendents dels protobúlgars de Bulgària del Volga (per la similitud de la llengua d'acord amb les inscripcions de l'antiga ciutat de Bólgar i inscripcions búlgares al Danubi), barrejats amb maris i altres pobles de llengua finoúgrica. Dins d'aquests serien part de la tribu dels savak o savaz, que inicialment van refusar l'islam i van restar animistes. La teoria més moderna els fa descendents de grups finoúgric (pels substrats a la llengua) que foren turquitzats abans de l'arribada dels búlgars al segle vii, procés que no es va aturar després.
Són el tercer grup ètnic en importància a Kazan (1,2%) i el principal a Txeboksari (63%).

## Notes

* ↑ Gove, Philip Babcock (ed.). "Chuvash", Webster's Third International Dictionnary of the English Language, Unabridged. Springfield, MA: Merriam-Webster, Inc., 2002, p. 405.

## Enllaços externs

* Pàgina sobre el poble txuvaix
# Valor nominal

En diferents camps de la ciència, el valor nominal indica el valor teòric o ideal de qualsevol cosa que pugui ser quantificable, en oposició al valor real, que és el que s'obté en un mesurament donat.

## Economia

En economia, un valor nominal és un valor econòmic expressat en termes monetaris nominals històrics. Per contra, un valor real és un valor que s'ha ajustat d'un valor nominal eliminant els efectes del nivell general de preus. Atès que per convertir un valor nominal a termes reals cal excloure la inflació.
Als ingressos nominals s'inclou la inflació, per la qual cosa per comparar dades amb anys anteriors és important descomptar els canvis de preus. De la mateixa manera, en mesures macroeconòmiques com el PIB, quan els càlculs es presenten en valors nominals, aquests inclouen l'augment de la producció i l'augment dels preus d'aquests productes. En canvi, si una dada és real, s'exclou l'augment de preus, valorant els productes a preus d'un any pres com a base i, per tant, només es fa referència a la quantitat de productes venuts.

## Metrotècnia

En mesurament, un valor nominal és normalment un valor existent només en nom; s'assigna per acord en lloc de ser calculat per anàlisi de dades o seguint mètodes d'arrodoniment. L'ús de valors nominals es pot basar en un estàndard de facto o alguna norma.
Tots els mesuraments reals tenen alguna variació depenent de la precisió i exactitud del mètode emprat i de la incertesa en la mesura. L'ús de valors normalitzats comporta l'ús de toleràncies de fabricació.

## Enginyeria

En enginyeria, un valor nominal és aquell per al que està dissenyat l'aparell, la peça o la instal·lació, però que pot no coincidir exactament amb el valor real.
Per exemple; l'electricitat domèstica a la Unió Europea és nominalment de 230 V, però està permès que variï un 10%. A Nord Amèrica, el voltatge nominal és 120 V, amb variacions permeses des de 114 V a 126 V (±6 %). En general, els dispositius elèctrics estan dissenyats per treballar a un voltatge nominal, el qual representa una banda de possibles voltatges reals, factor de potència i formes d'ona d'AC.
De vegades la paraula "nominal" és usada, en el context de l'enginyeria, com a sinònim de "normal" o "esperat"; per exemple, a la frase Els valors de resistència al rotor són els nominals.

## Vegeu també

* xifres significatives
* conversió d'unitats
* metrologia

## Referències

* ↑ «Economipedia - Diferencia entre nominal y real», 2012.
* ↑ ASTM D3039, D4139, y otros
* ↑ «Rear Wheel Trouble Continues». . Arxivat 2022-02-15 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2022-02-15. [Consulta: 22 març 2023].
# Archives françaises du film

Els Archives françaises du film (AFF), anteriorment Service des archives du film després Service des archives du film et du dépôt légal (SAFDL), són un servei encarregat de la gestió de les col·leccions de pel·lícules confiades a l'Estat francès.

## Història

La seva creació, una iniciativa d'André Malraux, Ministre d'Afers Culturals, gestiona l'assignació d'una funció de conservació cinematogràfica al CNC el 1969.

## Missions

Els Archives françaises du film ha rebut l'encàrrec de recollir, inventariar, guardar i restaurar pel·lícules, com a part de dipòsits voluntaris, donacions, adquisicions i el dipòsit legal. Estan gestionats pel CNC des de 1969.

## Col·leccions

100.000 títols figuren a les col·leccions dels Arxius francesos de cinema. Es poden consultar a dos llocs: a la Biblioteca Nacional de França per a pel·lícules digitalitzades; a Bois-d'Arcy (Yvelines) per amb suport d'argent.

## Referències

* ↑ Schmitt, 1980.
* ↑ Le Roy, 2003.
* ↑ Décret n°69-675 du 19 juin 1969 relatif à la conservation des films par le centre national de la cinématographie, JORF No. 145 du 22 juin 1969, p.6315, sur Légifrance.

## Bibliografia

* Frantz Schmitt «Le Service des Archives du Film du Centre national de la Cinématographie». La Gazette des archives, 1980, pàg. 315–333. DOI: 10.3406/gazar.1980.4079..
* Éric Le Roy «L’accès aux collections des Archives françaises du film-CNC». 1895, 2003, pàg. 195–203. DOI: 10.4000/1895.773..
* Éric Le Roy. Cinémathèques et archives du film. París: Armand Colin, 2013, p. 210. ISBN 978-2-200-27673-7. BNF 436878772. .
* La restauration numérique des films cinématographiques. París: Commission supérieure technique de l'image et du son, 1997, p. 55. BNF 36964136. .

## Vegeu també

* Centre national du cinéma et de l'image animée (CNC)
* Institut national de l'audiovisuel (INA)
* Cinémathèque Française
# Trajectòria (cinemàtica)

Una trajectòria o trajecte de vol és el camí que un objecte amb massa en moviment segueix a través de l'espai en funció del temps. En mecànica clàssica, una trajectòria la defineix la mecànica hamiltoniana mitjançant coordenades canòniques; per tant, es defineix simultàniament una trajectòria completa per posició i impuls. La trajectòria en mecànica quàntica no es defineix a causa del principi d'incertesa de Heisenberg que la posició i l'impuls no es poden mesurar simultàniament.
En mecànica clàssica, la massa pot ser un projectil o un satèl·lit. Per exemple, pot ser una òrbita: la ruta d'un planeta, asteroide o cometa ja que viatja al voltant d'una massa central .
En teoria de control una trajectòria és un conjunt d'estats ordenats per temps d'un sistema dinàmic (vegeu, per exemple, mapa de Poincaré). En matemàtiques discretes, una trajectòria és una seqüència de valors calculats per l'aplicació iterada d'un mapatge f a un element x de la seva font.

## Trajectòria física

Una trajectòria és el camí que un objecte amb massa en moviment segueix a través de l'espai en funció del temps. En mecànica clàssica, una trajectòria la defineix la mecànica hamiltoniana mitjançant coordenades canòniques; per tant, es defineix simultàniament una trajectòria completa per posició i impuls. La trajectòria en mecànica quàntica no es defineix a causa del principi d'incertesa de Heisenberg que la posició i l'impuls no es poden mesurar simultàniament.
En cinemàtica, la trajectòria és el conjunt de totes les posicions per les quals passa un cos en moviment.
Matemàticament, si tenim definida la posició en funció del temps:
    $\mathbf {x} =f(\mathbf {t} )$
    $\mathbf {y} =g(\mathbf {t} )$
    $\mathbf {z} =h(\mathbf {t} )$
S'aïlla $\mathbf {t}$ en qualsevol de les tres expressions:
    $\mathbf {t} =g^{-1}(\mathbf {y} )$
Les altres dues expressions es defineixen en funció d'aquesta:
    $\mathbf {x} =f(g^{-1}(\mathbf {y} ))$
    $\mathbf {z} =h(g^{-1}(\mathbf {y} ))$
Com que tenim dues equacions en un espai tridimensional, aquest conjunt té un grau de llibertat i, per tant, defineix una línia, que serà la trajectòria del cos en l'espai.
Segons la mecànica clàssica, la trajectòria d'un cos puntual sempre serà una línia contínua. La física moderna, però, ha trobat situacions en què això no ocorre. Per exemple, la trajectòria d'un electró dins d'un àtom és probabilística, i correspon a un volum.

## Exemples
### Trajectòria curvilínia

    quan la trajectòria pot aproximar per una corba contínua. La trajectòria curvilínia pot ser bidimensional (plana) o tridimensional (corba guerxa o amb torsió).

### Trajectòria erràtica

    quan el moviment és imprevisible, la trajectòria també ho és i la seva forma geomètrica resulta molt irregular. Un exemple d'això és l'anomenat moviment brownià.

## Vegeu també

* Acció (matemàtiques)
* Efemèrides
* Òrbita
* Sòlid rígid
* Trajectòria balística
* Tir parabòlic

## Enllaços externs

* Calculador de trajectòria (anglès)
# Casa al carrer Sant Sebastià, 1 (Bàscara)

La casa al carrer Sant Sebastià, 1 és una obra de Bàscara (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli urbà de la població de Bàscara, en el límit amb el nucli antic de la població, delimitat pels carrers Parets, Joan Reglà i Sant Sebastià.
Edifici cantoner de planta rectangular, amb la coberta de teula d'un sol vessant i terrat posterior amb badalot central. Està distribuït en planta baixa i dos pisos. Les obertures són majoritàriament rectangulars, amb l'emmarcament d'obra arrebossat. Destaca el portal d'accés des del carrer Parets, d'arc rebaixat. La façana posterior, que presenta un petit jardí davanter, és força interessant, ja que presenta una doble galeria situada a la planta baixa i al primer pis. Està formada per una successió d'arcs carpanells, sostinguts per columnes quadrades amb capitells decorats. La del pis presenta barana d'obra treballada. A la segona planta hi ha una senzilla terrassa descoberta. La façana està rematada amb una àmplia barana d'obra que delimita el terrat.
La construcció està arrebossada i pintada.

## Història

La casa està delimitada a migdia pel carrer Parets, el qual coincideix amb l'antiga vall meridional, que formava part de l'antic recinte emmurallat de la vila del segle xiii.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa al carrer Parets i carrer Joan Reglà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2017].
# Topologia grollera

En matemàtiques, s'anomena topologia grollera (sovint anomenada també topologia gruixuda, topologia trivial o topologia indiscreta) a aquella topologia tal que els seus únics oberts són el conjunt buit i el propi espai. És la topologia amb menys oberts que es pot definir sobre qualsevol espai.

## Propietats

Degut a la seva simplicitat se'n poden demostrar fàcilment moltes propietats. Per tot X espai topològic sobre un conjunt C amb la topologia grollera:
* Els seus únics tancats són també el conjunt buit i tot l'espai.
* L'interior de tot subconjunt de X diferent de X és buit.
* La clausura de tot subconjunt no buit de X és tot l'espai.
* X és connex (té una única component connexa, el propi espai) i arc-connex.
* X és compacte, paracompacte, localment compacte.
* X és Lindelöf i Baire.
* X només admet com a base {X}
* Sobre un conjunt de dos elements o més, l'espai topològic que en resulta no és de Kolmogórov (T$_0$) i, per tant, tampoc Fréchet, Hausdorff ni cap altre T$_n$.
* X és normal, regular, completament normal i completament regular.
* X compleix el primer i el segon axioma de numerabilitat.
* Tots els subespais i tots els espais quaocients de X hereten la topologia grollera.
* Tot subconjunt no buit de X és dens en X.
* Sigui A un subconjunt no buit de X.
** Si A té un sol element, tots els punts de X\A fan frontera amb A.
** Altrament, tots els punts de X fan frontera amb A.
* Sigui Y un espai topològic sobre D amb la topologia grollera. Aleshores X i Y són homeomorfs si i només si C i D tenen la mateixa cardinalitat.
* La topologia quocient per tot espai quocient de X és també grollera.

## Referències

* ↑ Weisstein, Eric W., «Trivial Topology» a MathWorld (en anglès).
* ↑ Steen, Lynn Arthur; Seebach, J. Arthur Jr.. Counterexamples in Topology. Dover reprint of 1978. Berlin, New York: Springer-Verlag, 1995. ISBN 978-0-486-68735-3.

## Vegeu també

* Topologia discreta
# Wesselsita

La wesselsita és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la gil·lespita. Anomenada així per la seva localitat tipus: la mina Wessels, a Sud-àfrica.

## Característiques

La wesselsita és un silicat de fórmula química SrCu[Si₄O$_{10}$]. Cristal·litza en el sistema tetragonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4 a 5. Segons la classificació de Nickel-Strunz, la wesselsita pertany a «09.EA: Fil·losilicats, amb xarxes senzilles de tetraèdres amb 4-, 5-, (6-), i 8-enllaços» juntament amb els següents minerals: gil·lespita, effenbergerita, cuprorivaïta, ekanita, apofil·lita-(KF), apofil·lita-(KOH), apofil·lita-(NaF), magadiïta, dalyita, davanita, sazhinita-(Ce), sazhinita-(La), okenita, nekoïta, cavansita, pentagonita, penkvilksita, tumchaïta, nabesita, ajoïta, zeravshanita, bussyita-(Ce) i plumbofil·lita.

## Formació i jaciments

Es forma en un dipòsit de manganès de tipus sedimentari alterat hidrotermalment. Va ser descoberta a la mina Wessels, a la localitta de Hotazel (Cap Septentrional, Sud-àfrica), on s'associa a hennomartinita, sugilita, pectolita, xonotlita i quars. També ha estat descrita al xenòlit CS-034 de la pedrera Caspar, a la localitat d'Ettringen (Renània-Palatinat, Alemanya), quan s'estudiava una nova espècie anomenada alfredcasparita. Aquests dos indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Wesselsite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Wesselsita» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 2018-05-28. [Consulta: 27 maig 2018].
* ↑ Juroszek, Rafal; Prusik, Krystian; Schafer, Christof «Alfredcasparite, Sr2TiO(Si2O7), a new mineral from the Caspar quarry, Bellerberg volcano, Germany, and new data on wesselsite, SrCuSi4O10». Journal of Geosciences, 69, 3, 16-12-2024, pàg. 161–172. DOI: http://doi.org/10.3190/jgeosci.394 [Consulta: 5 gener 2025].
# Ventosa (objecte)

Una ventosa és un objecte que utilitza la pressió negativa de fluids com l'aire o l'aigua per adherir-se a superfícies no poroses. Les ventoses s'inspiren en les ventoses presents en alguns animals com polps i calamars i tenen una sèrie d'aplicacions comercials i industrials. En els entorns d'oficina i de la llar, s'utilitzen comunament per posar objectes en superfícies no poroses verticals com, per exemple, portes de frigorífic o parets de rajoles. També es fan servir ventoses de mida més gran per subjectar i moure panells de vidre així com per al muntatge dels parabrises d'automòbils, aixecament de rajoles, etc. Les ventoses especialitzades també han estat utilitzades per escaladors urbans per escalar edificis amb superfícies llises exteriors.

## Principi de funcionament

La cara adherent de la ventosa té una superfície corba. Quan el centre de la ventosa es pressiona contra una superfície plana i no porosa, el volum de l'espai entre la ventosa i la superfície plana es redueix, provocant que el fluid entre aquesta i la superfície sigui expulsat més enllà dels límits de la copa circular. Quan l'usuari deixa d'exercir pressió en el centre de la part exterior de la ventosa, el material elàstic amb la que està feta la ventosa fa que aquesta tendeixi a recuperar la seva forma corba original. Com que bona part dels fluids han estat forçats a sortir de l'interior de la ventosa, la cavitat que queda entre aquesta i la superfície plana conté poc o gens de fluid i, per tant, la pressió que exerceix sobre la ventosa és menyspreable. La diferència de pressió entre l'atmosfera a l'exterior de la ventosa, i la cavitat de baixa pressió a l'interior de l'estructura és el que manté la ventosa adherida a la superfície.
La durada de l'efecte de succió depèn principalment del temps necessari perquè el fluid es filtri de nou a la cavitat entre la ventosa i la superfície, igualant la pressió amb l'atmosfera circumdant. Això depèn de la porositat i rugositat de la superfície i de la vora de la ventosa.
Es creu que les ventoses artificials van utilitzar-se per primer cop el segle iii aC, i estaven fetes de carabasses i s'utilitzaven per succionar la "mala sang" dels òrgans interns a la superfície. La invenció d'aquest procediment s'atribueix a Hipòcrates.

## Càlculs

Per calcular la força d'una ventosa, s'utilitza la fórmula:
* F = A · P
on F és la força d'adherència de la ventosa, A la seva àrea i P la diferència de pressió entre l'interior i l'exterior de la ventosa.
Això es deriva de la definició de pressió, que és:
* P = F / A
Per exemple, una ventosa amb un radi de 2 cm té una superfície de π · (0,02 m) ² = 0,0013 metres quadrats. Utilitzant la fórmula de la força (F = A · P), el resultat és F = (0,0013 m²) · (100.000 Pa) = 130 N (newtons), uns 13 kilograms de força, suposant que la pressió dins de la ventosa és insignificant si es compara amb la pressió atmosfèrica (al voltant de 101.000 Pa).

## Usos

Les ventoses s'utilitzen en dards i també es poden trobar en els pistons.

## Referències

* ↑ http://www.bbc.co.uk/news/world-us-canada-11210846
# Armentières

Armentières (en neerlandès Armentiers) és un municipi francès situat al departament del Nord (departament) i a la regió del Nord-Pas de Calais vora el riu Lys o Leie. L'any 2006 tenia 24.836 habitants. Limita al nord amb Ploegsteert (Bèlgica), a l'oest amb Nieppe, a l'est amb Houplines, al sud-oest amb Erquinghem-Lys, i al sud-est amb La Chapelle-d'Armentières.

## Història

Pertanyia a l'antic comtat de Flandes, fins a la seva annexió a França el 1668. És famós des de l'edat mitjana per l'artesania del lli, indústria que encara perdura, juntament amb la tèxtil cotonera, la del jute, la construcció de maquinària, la caldereria i la indústria cervesera.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 25.248 | 26.916 | 26.346 | 24.834 | 25.219 | 25.273 | 24.836 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1900-1905 | Désiré Daudrumez | |
| 1905-1919 | Henri Chas | |
| 1919-1929 | Charles Conem | |
| 1929-1940 | Edmond Debruyne | |
| 1940-1944 | Florimond Dufour | |
| 1944-1955 | Georges Vankemmel | |
| 1955-1956 | Gustave Duriez | |
| 1956-1959 | Jean Pichon | PS |
| 1959-1999 | Gérard Haesebroeck | PS |
| 1999-2008 | Claude Hujeux | PS |
| 2008- | Bernard Haesebroeck | PS |

## Agermanaments

* Osterode
* Stalybridge
# Tsanarèthia

Tsanarèthia o Tsanarètia (Tzanareti, წანარეთი, en georgià) és una regió històrica de Geòrgia al nord de Kakhètia, que agafava el seu nom de l'antic poble dels tsanars (sanni, sànons, tzan, etc.). Correspon a grans trets a la part nord de la regió de Mtskheta-Mtianeti. A l'edat mitjana el nom s'aplicava al país habitat pels tsanars (Ptolemeu sanars) que controlaven el pas de Darial. Al segle VIII els sanars eren cristians però reclamaven origen en Nizar ibn Maad ibn Murad i, per tant, d'una branca dels Banu Uqayl, cosa que no té cap fonament històric, sent l'origen dels tsanars encara desconegut, (podrien ser una branca dels sàrmates, o seguint a Vladimir Minorsky i al circassià Amkhad Jaimukha, una branca dels pobles de llengua nakh (vainaks, és a dir txetxens i inguixos). Els tsanars foren assimilats aviat pels georgians adoptant la seva llengua i religió; foren anomenats tsans, nom que encara s'empra ocasionalment com denominació regional. Durant el domini musulmà els tsanars es van revoltar vers el 775 i segons Yakubi van demanar ajut als romans d'Orient, khàzars i sakalibes (eslaus); la tribu va esdevenir aviat la força dominant a la Kakhètia i va tenir un paper destacat en la formació del regne de Kakhètia vers el 787, amb l'elecció d'un cap de tribus com a sobirà amb títol de khorepiscopi (príncep bisbe). Els àrabs anomenaven al país Sanària (Sanãrya o Sanãryia). El segle ix sembla que es van debilitar i el clan dels gardabanians va assolir el poder el 827. Al final del segle x, Tsanària va caure en mans d'Herètia i el rei her, Joan Senaquerim va adoptar el títol de rei d'Herètia i dels tsanars.

## Bibliografia

* Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.
* Rapp S.H. Jr., Studies in Medieval Georgian Historiography: Early Texts and Eurasian Contexts, pàgs 398-9, Peeters Bvba (September 25, 2003), ISBN 90-429-1318-5
* Minorsky V. F., History of Shirvan and Derbent in the 9th-11th centuries. Moscow, 1963, pàgs. 210-211 en rus
* Lordkipanidze M. D., Political Unification of Feudal Georgia, 1963, pàg. 140 en georgià
* Berdzenishvili N. A., Issues in the History of Georgia, vol. 9, Tbilisi, 1983, pàg. 60 en georgià
# La Castanya

La Castanya és un dels nuclis que hi ha al terme municipal del Brull, a la comarca d'Osona. El nucli és al massís del Montseny, a uns 950 metres d'altura a l'extrem sud-est del municipi, dins de la zona de protecció del Parc Natural del Montseny. Hi destaca l'església parroquial de Sant Cristòfol, d'estil romànic, documentada a partir del 1047.
L'accés es fa a través d'una pista que connecta la Castanya amb la carretera BV-5301 a Collformic. La població es limita a unes poques famílies (16 habitants el 2005) que es dediquen sobretot a la ramaderia i a l'aprofitament forestal.

## Referències

* ↑ Municat