OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Baldiret

Can Baldiret és una masia gòtico-renaixentista de Bordils (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un conjunt rural format per un antic mas, una capella i un edifici destinat a magatzem i paller. La paret de tanca amb merlets que envolta les edificacions contribueix a crear en el seu interior un espai unitari prou remarcable. El mas és de planta irregular degut a algunes ampliacions posteriors que s'hi ha fet. Inicialment hauria estat estructurat en tres crugies, i desenvolupat en planta baixa, pis i golfes, que ocupen la part central de la coberta. Són molt remarcables les obertures gòtiques i renaixentistes existents al primer pis i la porta dovellada d'accés, sobre la qual hi ha una finestra gòtica geminada d'arquets trilobats. A la façana sud hi ha un rellotge de sol pintat amb data de 1839.
Les finestres estan situades a la façana sud del primer pis. Una, actualment convertida en porta que comunica amb una terrassa, és gòtica amb arc conopial i arquets. La resta són renaixentistes amb guardapols i suport esculpits en forma de petxines i àngels d'expressió goticitzant, una d'elles també és transformada en porta. Els ampits de les dues finestres són fets amb carreus ui acabats amb trencaaigües motllurat, també de pedra. A la llinda de la finestra amb petxina hi ha la data de 1629.

### Capella

La capella és un edifici de nau única, planta rectangular i absis semicircular. Parets morterades amb carreus a les cantonades i acabades exteriorment amb arrebossat. La coberta és a dues vessants i està sostinguda per cairats i formada per llates, rajoles i teula àrab. Al principi de l'absis hi ha un cavall de fusta que sosté els cairats. La porta principal és emmarcada per carreus i llinda motllurats. A la banda esquerra de la porta hi ha un buidat a la pedra que serveix com a pica d'aigua.
A la llinda de la porta hi ha la data de 1669. A l'interior es conserva la tomba d'un militar francès que hauria mort en alguna de les últimes campanyes de l'exèrcit francès.

### Porxo

El porxo és un edifici de planta rectangular format per dos cossos que es comuniquen a través d'una porta. El primer cos presenta un gran arc de mig punt construït amb rajols a plec de llibre i carreus ben tallats en els arrencaments. La coberta és feta a dues vessants amb cairats d'una sola tirada i perpendiculars a la façana principal, llates i teula àrab. Les parets són de maçoneria amb carreus a les cantonades.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Can Baldiret». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Thyles Rupes

Thyles Rupes és una formació geològica de tipus rupes a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -64.56 ° latitud N i 141.51 ° longitud E, que fa 548.75 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1985 i fa referència a una característica d'albedo. Va canviar el nom d'Ultimi Cavi i Thyles Chasma a Thyles Rupes.

## Referències

* ↑ "Thyles Rupes". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Pebràs lleter de riberada

El pebràs lleter de riberada (Lactarius controversus) és un bolet del gènere Lactarius amb una carn de sabor coent i que desprèn un líquid lletós.Trobat a Europa, va ser descrit científicament pel micòleg sud-africà Christiaan Hendrik Persoon l'any 1800.
Creix en terrenys argilosos a l'estiu i a la tardor. No és comestible, ja que provoca problemes gàstrics.

## Risc de confusió amb altres bolets

Pot ésser confós amb el Lactarius piperatus i el Lactarius pergamenus.

## Referències

* ↑ «Nolanea clandestina var. oculobrunnea» (en anglès). MYCOBANK Database. [Consulta: 13 gener 2025].
* 1 2 3 «Lactarius controversus» (en castellà). amanitacesarea.com. [Consulta: 13 gener 2025].
* ↑ «Lactarius controversus» (en italià). [Consulta: 13 gener 2025].
# IPhoneografia

La iPhoneografia és l'art de fotografiar amb la càmera d'un iPhone d'Apple Inc. Els fotògrafs professionals, aficionats, principiants o fins i tot casuals que utilitzen iPhone per a prendre fotografies són anomenats iPhoneògrafs. No es té en compte el fet que els iPhoneògrafs editin les seves fotografies des del seu dispositiu iOS amb les diferents aplicacions que existeixen per a això (Instagram, Hipstamatic, Photoshop Express, Snapseed, entre altres).
La iPhoneografia va evolucionar ràpidament des del seu naixement en 2007, any en què va fer el seu debut gràcies a la càmera de 2 megapíxels. Amb la millora de la qualitat de les cambres de cada iPhone (3G, 4 i 4S), més fotògrafs professionals s'han convertit en iPhoneògrafs, reconeixent així el valor que té la iPhoneografia per a la fotografia.

## Qui ha fet iPhoneografia?

Segons es diu, la primera exhibició considerada iPhoneografia va ser el 30 de juny de 2010: "els píxels a una Exhibició". Va ser a Berkeley, Califòrnia, organitzat i vetllat per Knox Bronson i Rae Douglas. Al voltant del mateix temps, el fotògraf Damon Winter va usar Hipstamatic per fer fotos de la guerra a Afganistan. Una d'aquestes col·leccions va ser publicada el 21 de novembre de 2010 en el New York Times a una sèrie titulada "A Grunt's Life", el qual va rebre un premi internacional (#3) patrocinat per RJI, Donald W. Institut de Periodisme del Reynolds. També a Afganistan, el 2011, el periodista i fotògraf David Guttenfelder va usar un iPhone i l'aplicació Polaritza. El 2013, National Geographic va usar una fotografia de Jim Richardson amb la que va utilitzar el seu iPhone 5s per captar els paisatges escocesos. Al 2019, la cantant estatunidenca Selena Gomez va publicar el seu tema Lose You To Love Me, una cançó molt emotiva el videoclip de la qual es va centrar en la figura de l'artista, els primers plans combinats amb preses més llunyanes i les escales de grises. El vídeo va ser gravat enterament amb un iPhone 11 Pro.

## Referències

* ↑ Llibre
* ↑ Yawnick, Marty. "Review: Pixels at an Exhibition, Giorgi Gallery | Life In LoFi". Life in LoFi: iPhoneography. Retrieved 2016-02-12.
* ↑ "Hipstamatic War Photography on the Front Page of the New York Times". PetaPixel. 2010-11-23. Retrieved 2019-03-19.
* ↑ Dao, James (21 November 2010). "Between Firefights, Jokes, Sweat and Tedium". New York Times. Retrieved 24 March 2019.
* ↑ "Feature Picture Story". Home Ι Pictures of the Year. Retrieved March 24, 2019
* ↑ Lavoie, Vincent (2012-05-24). "War and the iPhone". Études photographiques(29). ISSN 1270-9050.
* ↑ "Capturing the Aura of the Scottish Highlands With the iPhone 5s". Photography. 2013-10-07. Retrieved 2019-03-19.
* ↑ «Selena Gomez lanza el vídeo musical de ‘Look At Her Now’, esta vez lleno de color y también grabado con un iPhone 11 Pro».
# Can Ros del Pla

Can Ros del Pla és una masia de Bordils (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia de planta rectangular, estructurada en tres crugies paral·leles, perpendiculars a la façana principal. Les parets són fetes de maçoneria i les façanes són acabades exteriorment amb un rebatut parcialment conservat. La coberta és de teula àrab a dues vessants amb ràfec de tres fileres. Les obertures són emmarcades per carreus i presenten llinda plana d'una sola peça de pedra, excepte la porta d'accés, que és d'arc rebaixat. També hi ha carreus a les cantonades de l'edifici.
És interessant una petita torre que s'aixeca sobre un cos més antic, que protegeix un pou d'aigua. Les parets perimetrals de la planta superior estan lligades amb tirants i creus de ferro.

## Referències

* 1 2 3 «Can Ros del Pla». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Zarafa

Zarafa (? 1824 - París, 12 de gener de 1845) fou una girafa que visqué al Jardí de les Plantes de París. Fou probablement una de les primeres girafes que visqueren més de dos anys a Europa. En àrab, el seu nom vol dir 'xamosa' o 'bonica', però també 'girafa'.
Zarafa fou un regal per al rei Carles X de França de Muhàmmad Alí Paixà, governador d'Egipte. Aquest darrer esperava que el seu regal excepcional fes que el rei Carles X deixés de donar suport a la revolució grega. El regal fou endebades perquè el 20 d'octubre del 1827 una flota dels aliats (amb vaixells francesos, britànics i russos) derrotà una flota otomana molt més gran a la batalla de Navarino. Això resultà en la independència de Grècia.
Fou capturada quan era un cria a Sennar (Sudan) i fou portada sobre l'esquena d'un camell a Khartum. Després fou desplaçada en un vaixell pel Nil fins al Caire i per la mar Mediterrània fins a Marsella. Allà passà l'hivern amb la seva vetlladora i tres vaques que l'alletaven. El naturalista Étienne Geoffroy Saint-Hilaire l'acompanyà a França i li proporcionà una mena de calçat i una jaqueta doble groga feta de mantes per a la ruta a peu de 900 km fins a París. Fou un viatge de 41 dies i en cada poble o ciutat era tota una atracció. Quan arribà a París el 9 de juliol del 1827 hi havia 100.000 espectadors. Hi romangué fins a la seva mort 18 anys després.
Juntament amb Zarafa, es capturaren dues girafes que foren enviades al rei britànic Jordi IV i a l'emperador Francesc II a Viena. Aquests dos exemplars moriren en menys de dos anys.

## Referències

* ↑ «The art of giraffe diplomacy» (en anglès). [Consulta: 21 abril 2017].
# Ramon Miralles i Vilalta

Ramon Miralles i Vilalta (Sarrià, 1841 - Sarrià, 1909) fou un constructor i alcalde del municipi de Sarrià.

## Biografia

Era fill de Benet Miralles i Turquet i de Vicenta Vilalta i Cañameras. El 1865 es casà amb Joana Ferran i Catarineu.
Va ser alcalde de Sarrià des del 1879 al 1902. Al llarg del seu mandat, es transformà en un municipi modern, dotat de bones infraestructures com ara la xarxa d'enllumenat, l'establiment de fonts públiques, l'eixamplament del cementiri, la construcció de la Casa de la Vila, i organitzà i dotà el municipi de serveis dels quals fins aleshores no disposava: biblioteca, arxiu, fundació de societats benèfiques i d'ajuda als treballadors; i va encarregar la revisió i la promulgació de les ordenances municipals, que havien de regular el bon funcionament del municipi.
El 1902 va cedir la seva finca a Vallvidrera, Vil·la Joana, per a que hi anés a viure Mossèn Cinto quan ja estava molt malalt i els metges li van recomanar l'aire de muntanya. De fet hi va viure menys d'un mes, des del 17 de maig (dia que complia 57 anys) fins a la seva mort, el 10 de juny.
Va ser nomenat fill predilecte de Sarrià per la seva bona administració de la hisenda municipal, considerada en el seu temps modèlica dins l'estat espanyol.
El 1952, l'Ajuntament de Barcelona li dedicà un carrer a Vallvidrera (Alcalde Miralles), entre la plaça de Vallvidrera i el carrer de l'Església.

## Referències

* ↑ «Miralles Sarrià». Històries de Sarrià.
* 1 2 Palau Ribes, M. Sarrià: Nucli Antic. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, gener 2007, p. 10. ISBN 84-7609-782-4.
* ↑ Tort, M. Josep «Els jardins de Vil·la Joana a Vallvidrera, l’antic jardí romàntic de la família Miralles». El Jardí, 28-09-2021.
* ↑ «Alcalde Miralles, carrer de l'». Nomenclàtor dels carrers. Ajuntament de Barcelona.
# The Peacemaker

The Peacemaker (literalment en català El pacificador) és una pel·lícula estatunidenca del 1997 dirigida per Mimi Leder i protagonitzada per George Clooney i Nicole Kidman.
Aquesta va ser la primera pel·lícula que va publicar la productora DreamWorks. Tot i que apareixen molts llocs diferents del món com a escenaris de la pel·lícula, el film se centra sobretot en Macedònia del Nord, amb algunes seqüències importants a Nova York, Filadèlfia i sobretot Bratislava. La base de la pel·lícula va ser el llibre de 1997 One Point Safe d'Andrew i Leslie Cockburn, sobre l'estat de l'arsenal nuclear de Rússia.

## Argument

Després dels acords START que posen fi a cinquanta anys de Guerra Freda, roben els deu cap nuclears d'un míssil SS-18 rus. La doctor Julia Kelly, responsable de la seguretat nuclear a Washington DC ha de trobar, amb l'ajut del lloctinent-coronel Tom Devoe, els caps nuclears robats.

## Repartiment

* George Clooney
* Nicole Kidman
* Marcel Iures
* Aleksandr Baluyed
* Rene Medvešek
* Gary Werntz
* Randall Batinkoff
* Jim Haynie
* Alezander Strobele
* Holt McCallany
* Armin Mueller-Stahl

## Referències

* ↑ «Peacemaker: Filming Locations». MovieLoci.com, 05-04-2004.
* 1 2 Schmitt, Eric «Clearance Sale». , 19-10-1997.
# Giraffa sivalensis

Giraffa sivalensis és una espècie extinta de giràfid. Fou descoberta a les muntanyes Siwalik (Índia). Existí entre el Pliocè i el Plistocè. L'holotip és una vèrtebra cervical ben conservada. Així mateix, s'hi han assignat fragments de tíbies, un radi i dents. Segons uns càlculs publicats el 2015, pesava uns 400 kg, tenia el coll de 147 cm i atenyia fins a 4 metres d'alçada.

## Història del descobriment

G. sivalensis fou el primer representant fòssil de la família dels giràfids a ser descobert. La vèrtebra que posteriorment en seria designada l'holotip fou descoberta a Siwalik per Proby Cautley el 1838. El 1843 descrigué formalment l'espècie juntament amb Hugh Falconer. La localització anatòmica de la vèrtebra ha estat objecte de debat. Falconer considerava que era una tercera vèrtebra cervical. Richard Lydekker, en canvi, es basà en descobriments posteriors per afirmar que era una cinquena vèrtebra cervical i que, a més a més, pertanyia a un individu bastant petit.

## Referències

* 1 2 van Sittert S. J., Mitchell G. «On reconstructing Giraffa sivalensis, an extinct giraffid from the Siwalik Hills, India» (en anglès). PeerJ, 3, pàg. e1135. DOI: 10.7717/peerj.1135. ISSN: 2167-8359.
* ↑ Cautley P. T., «Note on a fossil ruminant genus allied to Giraffidae, in the Siwalik Hills», Journal of the Asiatic Society of Bengal, 1838.
* ↑ Falconer H.. On Some Fossil Remains of Anoplotherium and Giraffe: From the Sewalik Hills, in the North of India (en anglès), 1844, p. 240-249.
# Cal Metge Bosch

Cal Metge Bosch és una casa senyorial de Bordils (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici residencial de planta rectangular, desenvolupat en planta baixa i dos pisos, amb coberta de teula a dues vessants, acabada amb barbacana suportada per mènsules. A la façana de ponent hi ha adossat un cos d'una sola planta i terrassa superior amb balustrada i pèrgola d'elements prefabricats. Les parets de les façanes són fetes amb maçoneria vista i carreus a les cantonades i al sòcol. Les obertures de la planta baixa són emmarcades amb carreus i les de les altres plantes amb rajoles als brancals i arcs de descàrrega del mateix material a la llinda. Els balcons estan fets amb llinda de pedra i baranes de ferro.

## Referències

* ↑ «Cal Metge Bosch». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Paleotragins

Paleotraginae és una subfamília dels giràfids que aparegué durant el Miocè. Aquesta subfamilia inclou els gèneres Mitilanotherium, Palaeotragus i Samotherium.

## Referències

* ↑ Werdelin i Sanders, 2010, «Giraffoidea» (J. M. Harris, N. Solounias i D. Geraads).

## Bibliografia

* Werdelin, L.; Sanders, W. J. Cenozoic Mammals of Africa (en anglès). University of California Press, 2010. ISBN 9780520257214.
# Samoteri

Samotherium és un gènere extint de giràfid que visqué durant el Miocè i el Pliocè a Euràsia i Àfrica. Samotherium tenia dos ossicons al cap i unes potes llargues. Els ossicons apuntaven cap amunt i eren corbats cap enrere. Els mascles tenien els ossicons més llargs i més corbats, tot i que en l'espècie xinesa, S. sinense, els ossicons eren rectes i orientats als costats, no pas cap amunt.
Aquest gènere està estretament relacionat amb Shansitherium. S'han classificat fins a cinc espècies de Samoteri: S. africanus, S. boissieri, S. neumayri, S. sinense i S. tafeli, de les quals se n'han trobat fòssils a molts països del nord d'Àfrica, Orient Mitjà i Àsia.
D'acord amb el biòleg Richard Ellis, el crani d'un Samotherium es troba representat com a monstre que lluita contra Heracles en una porcelana de l'antiga Grècia.

## Descripició

Un estudi del 2015 demostrà que Samotherium tenia un coll de llargada mitjana, entre les girafes i els ocapis, a jutjar a partir de l'examinació d'un espècimen de S. major trobat a Grècia.

## Vegeu també

* Palaeotragus †
* Propalaeomeryx †
* Progiraffa †

## Referències

* ↑ «Samotherium a paleobiodb.org» (en anglès). [Consulta: 20 febrer 2018].
* ↑ Ellis, Richard. No Turning Back: The Life and Death of Animal Species. Nova York: Harper Perennial, 2004, p. 6. ISBN 0-06-055804-0.
* ↑ http://rsos.royalsocietypublishing.org/content/2/11/150521
# La Creu Coberta

La Creu Coberta és un barri de la ciutat de València que forma part del districte de Jesús, al sud de la ciutat. La seua població el 2009 era de 6.374 habitants.
Pren el nom de la Creu Coberta del vell Camí Reial de València a Xàtiva i Madrid, antiga creu de terme del segle xiv, coberta amb un edicle entre 1432 i 1535 i restaurada el 1898 que marcava el límit del terme municipal de la ciutat pel sud.
És travessat de nord a sud per l'eix central que és el carrer de Sant Vicent Màrtir, considerat el carrer més llarg de la ciutat amb més de tres quilòmetres de longitud. Limita al nord amb el barri de La Raïosa, a l'est amb Malilla del districte de Quatre Carreres, al sud amb Sant Marcel·lí i el Camí Real, i a l'oest amb L'Hort de Senabre.
Els extrems del barri el delimiten el carrer de Tomàs de Villarroya al sud (molt pròxim a la Ronda Sud de València), el carrer dels Carters i de Joaquim Navarro a l'oest, el carrer de la Pianista Amparo Iturbi al nord, i les vies del ferrocarril procedents de l'Estació del Nord a l'est.
El barri de la Creu Coberta es troba pràcticament partit pel "Quarter Militar del Parc d'Artilleria", actualment abandonat i tancat, els terrenys del qual estan integrats en el projecte del futur Parc Central, i totes les instal·lacions seran enderrocades per a construir el parc i habitatges de protecció oficial (VPO).
Al sud del barri és on es troba l'entrada tradicional a València pel camí ral de Madrid i dels pobles del sud, l'església del Santíssim Crist de la Providència (església del barri, construïda entre 1916 i 1918.), la plaça d'Holanda i la famosa Creu Coberta al carrer de Sant Vicent Màrtir que li dona nom al barri. L'eix viari d'esta part del barri seria l'avinguda del Primer de Maig, d'est a oest.
La part septentrional del barri es troba al nord del "Quarter Militar del Parc d'Artilleria", entre el carrer de Sant Vicent Màrtir a l'est, el carrer dels Carters a l'oest, el carrer del Poeta Francesc Caballero Muñoz al sud, i al nord el carrer Joaquim Navarro que també marca el límit amb el barri de L'Hort de Senabre. Ací es troba també la plaça de Santiago Suárez, el mercat de la Mare de Déu de Valvanera i les instal·lacions de la grua municipal que atén al sector sud de la ciutat.

## Referències

* ↑ «Districte 09. Jesús Barri 3. La Creu Coberta». Oficina d'Estadística. Ajuntament de València, 2009. [Consulta: 17 octubre 2010].
* 1 2 «Creu Coberta, La». A: Gran Enciclopedia Temática de la Comunidad Valenciana. Geografía. Editorial Prensa Valenciana, 2009.
* ↑ Oficina d'estadística València

## Enllaços externs

* Associació de Veïns de la Creu Coberta Arxivat 2009-07-24 a Wayback Machine.
* Plànol de La Creu Coberta a la web de l'Ajuntament de València
* Ajuntament de València
# Mas Sastre (Bordils)

El Mas Sastre és una masia de Bordils (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici rural inicialment de planta rectangular amb posteriors ampliacions que li han donat una tipologia més complicada. Es desenvolupa en planta baixa i dos pisos, coberta amb teula àrab i ràfec de filera doble a la façana principal. Les parets estructurals són de maçoneria i les façanes conserven algunes restes d'arrebossat. Les obertures de les façanes són emmarcades per carreus formant un arc rebaixat a la porta d'accés. Són destacables una petita finestra amb arc de mig punt i un alt relleu també de pedra per fermar un animal, al costat de la porta d'accés. Obertures inferiors amb pedra.
Els sostres de la planta baixa i del primer pis són fets amb volta de rajola i la coberta és feta amb cairats. Els paviments interiors són cairons. Hi ha un paller reformat el 1910.

## Història

En una llinda del primer pis hi ha la inscripció: "Josep Sastre me fecit 1088". A la porta d'entrada s'hi pot veure la data de 1829 i la inscripció "Jph. Bri". L'actual edificació és el resultat de diferents reformes que ha tingut el mas al llarg del temps, la última de les quals es realitzà al segle xix.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas Sastre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2016].
# Indrateri

Indrateri és un gènere de giràfid extint descrit per Pilgrim el 1910. Visqué durant la primera meitat del Miocè i se n'han trobat fòssils al Pakistan, a la regió del Panjab. Se n'ha descrit una sola espècie, I. compressus.

## Vegeu també

* Helladotherium †
* Honanotherium †
* Giraffokeryx †

## Referències

* ↑ «paleobiodb.org» (en anglès). [Consulta: 20 gener 2018].
* ↑ «paleobiodb.org» (en anglès). [Consulta: 30 gener 2018].
# Caràcters sexuals secundaris

Els caràcters sexuals secundaris o característiques sexuals secundàries són aquells signes físics i fisiològics de maduresa sexual que distingeixen entre els dos sexes d'una espècie, però no són directament part del sistema reproductor, per la qual cosa no inclouen els òrgans sexuals, sent diferents de les característiques sexuals primàries.
Els caràcters sexuals secundaris permeten distingir els diferents sexes. Les seves diverses etapes de desenvolupament varien segons les espècies. Aquests tenen relació amb múltiples aspectes anatòmics, funcionals o biològics dels òrgans genitals interns.
L'aparició d'aquests trets és estimulada per la producció hormonal (d'andrògens o estrògens), que està determinada pel codi genètic.

## Referències

* ↑ http://infobiol.com/caracteres-sexuales-secundarios/ Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.
* ↑ Manuel Pombo Arias, J. Argemí (1997), "Tratado de Endocrinología Pediátrica", Ediciones Díaz de Santos, pág 258
* ↑ http://www.news-medical.net/health/What-Does-Estrogen-Do.aspx
* ↑ Nuñez Partido (2012), "Psicología", Editorial Paraninfo, pág 159.

## Bibliografia

* Judson, Olivia. Dr. Tatiana's Sex Advice to All Creation: Definitive Guide to the Evolutionary Biology of Sex, 2003. ISBN 978-0-09-928375-1.