OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pòrta de Benauja

Pòrta de Benauja (en francès Porte-de-Benauge) és un municipi nou d'Occitània, dins la regió històrica de Guiena, administrat pel departament francès de la Gironda i la regió de Nova Aquitània. Va ser creat l'1 de gener de 2019 per la fusió dels municipis d'Arbís i Cantòis.

## Toponímia

El nom del municipi prové de la comarca històrica de Benauja a la vora de la qual es troba, així com del castell de Benauja, situat a l'antic municipi d'Arbís. Una porta medieval de la muralla de Sent Macari, anomenada porta de Benauja, també fa referència a aquesta regió.

## Història

El 28 de setembre de 2018, un decret prefectural estableix la creació del municipi a partir de l'1 de gener de 2019. L'1 d'octubre de 2018, un altre decret prefectural crea el municipi de Porte de Benauge (sense guions), cosa que genera un duplicat amb un nom de municipi diferent. Aquest error es va rectificar el 26 d'octubre de 2018 amb la retirada d'aquest últim decret.

## Patrimoni

* El castell de Benauja, construït als segles XIII-XIV i reformat als segles XVII-XVIII, està inscrit com a monument històric des de 1995; va ser el feu dels vescomtes i, posteriorment, dels comtes del mateix nom.
* Església de Sant Martí d'Arbís, que data del segle XII. Està inscrita a l'Inventari General del Patrimoni Cultural.
* Església de Sant Severí de Cantòis. Està inscrita a l'Inventari General del Patrimoni Cultural.
* Casa de l'edat mitjana.
* Dos molins d'aigua.
* Vista del poble des de la RD231, amb l’ajuntament i l’església.
* Vista nord del castell de Benauja.
* Vista sud del castell de Benauja.
* El donjon del castell.
* Vista sud-oest de l’església de Sant Martí.
* Vista sud-est de l’església i el seu absis.
* El portal.
* Estela commemorativa dels caiguts, situada prop de l’ajuntament.
* L'església de Sant Severí de Cantòis va ser edificada entre els segles XVI i XVIII. Acull una campana de 1563, considerada una de les més antigues de la Gironda, que va ser catalogada com a objecte d'interès històric el 1908. Sobre la porta d'entrada de la nau es troba un quadrant canònic.
* Vista sud-oest de l'església de Sant Severí
* Vista sud de l'església
* L'absis
* Porta amb quadrant
* Quadrant canònic
* Monument als caiguts a l'entrada del cementiri

## Referències

* 1 2 «Recueil des actes administratifs n°27-2018-141 : Arrêté préfectoral du 28-09-2018 portant création de la commune nouvelle Porte-de-Benauge». gironde.gouv.fr, 26-10-2018.
* ↑ «Recueil des actes administratifs n°33-2018-109 : Arrêté préfectoral du 01-10-18 portant création de la commune nouvelle Porte de Benauge». Didier Lallement, 01-10-2018.
* ↑ «Recueil des actes administratifs n°27-2018-141 : Arrêté préfectoral du 26-10-18 portant retrait de l'arrêté préfectoral du 01-10-18». Thierry Suquet, 26-10-2018.
* ↑ «Inscription MH du château de Benauge». Ministeri de la Cultura de França, 1995.
* ↑ «Eglise paroissiale Saint-Martin». Ministeri de la Cultura de França, 1986.
* ↑ «Eglise paroissiale Saint-Seurin». Ministeri de la Cultura de França, 1986.
* ↑ «Notice MH de la cloche». Ministeri de la Cultura de França, 1993.

## Vegeu també

* Llista de municipis de la Gironda
# Sobre la nació dels valencians

Sobre la nació dels valencians és un assaig de l'escriptor valencià Joan Francesc Mira sobre l'evolució del nacionalisme valencià des dels anys seixanta del segle xx. L'obra fa una reflexió i una anàlisi interna de l'estructura de la societat valenciana en termes de conceptes nacionals i qüestiona alguns dels plantejaments del nacionalisme fusterià, plantejant una fórmula política nacio­nalista d'estricta obediència va­lenciana. El llibre és una aplicació pràctica de l'obra Crítica de la nació pura (1984), considerada un avanç teòric d'aquesta pel mateix autor.
El llibre es va escriure en el context del Congrés de l'Eliana de la Unitat del Poble Valencià, que en 1996 va iniciar una estratègia per acostar-se cap a la centralitat política que tindria la seua plasmació en la creació del Bloc Nacionalista Valencià. L'obra, que suposaria un suport extern a la línia nacionalista valenciana del BLOC, qualificava al nacionalisme català en el País Valencià d'"utopia prescindible".
L'obra seria una de les primeres plasmacions escrites de la tesi que el nacionalisme valencià havia assumit des dels anys 1970, la dissociació entre el concepte de Països Catalans com a unitat lingüística i cultural per una banda, i del País Valencià com a àmbit d'actuació política del nacionalisme valencià, per l'altra.
| « | És una anàlisi interna de l'estructura de la societat valenciana en terme de conceptes nacionals. [...] Una reflexió, bàsicament, a la qual he dedicat moltes hores i moltes lectures de reflexions i treballs apareguts en els últims deu anys. Però si ho he de definir d'alguna manera és una reflexió —per a mi, seriosa— molt llarga i molt meditada. | » |
| — Entrevista de Miquel Alberola a Joan Francesc Mira, El País (17-03-1997) |||

## Referències

* ↑ Sanchis i Llàcer, 2012, p. 161-162.
* 1 2 «Entrevista de Miquel Alberola a Joan Francesc Mira» (en castellà). El País [CV], 17-03-1997.
* ↑ Català i Oltra, 2012, p. 580.
* ↑ València per/contra/sense/amb Catalunya, article de Rafael Company del 18 d'agost de 2008
* ↑ I malgrat tot, valencians, encara Arxivat 2013-11-11 a Wayback Machine. article d'Albert Montón sobre el llibre de Vicent Sanchis. Publicat el 28 de maig de 2013 - Sobre la nació dels valencians, de Joan Francesc Mira, mereix justament molt més crèdit, perquè perfila en el terreny de les idees allò que el valencianisme polític havia assumit gairebé des de la dècada de 1970: la dissociació entre el concepte de Països Catalans com a unitat lingüística i cultural i del territori del País Valencià com a àmbit estricte d'actuació política del nacionalisme valencià.
* ↑ Català i Oltra, 2012, p. 581.

## Bibliografia

* Català i Oltra, Lluís. Fonaments de la identitat territorial amb especial atenció a la identitat nacional. El cas valencià: discursos polítics sobre la identitat valenciana entre els militants de base del Bloc, EUPV i PSPV-PSOE. Universitat d'Alacant, 2012.
* Sanchis i Llàcer, Vicent. Valencians, encara. Cinquanta anys després de Joan Fuster. Barcelona: Proa, 2012. ISBN 978-84-7588-359-5.

## Enllaços externs

* Sobre la nació dels valencians (1997) Joanfmira.info
# Congregació Beit Simchat Torah

La Congregació Beit Simchat Torah és una sinagoga localitzada a l'illa de cases Manhattan a Nova York, Estats Units d'Amèrica. Fou fundada el 1973 i coneguda com la primera sinagoga LGBT del món. l'associació serveix als jueus de totes les orientacions sexuals i identitats així com als seus familiars i amics; es dedica a la difusió dels valors del judaisme amb activisme a favor dels drets LGBT. La congregació està dirigida per la rabina Sharon Kleinbaum, assistida per Yael Rapport.

## Història

La congregació fou fundada el 1973 per 12 jueus homosexuals, per a l'any 1978 començaren llogant un espai en el complex artístic i comunitari Westbeth Artists Community, un lloc que reuneix oficines, escoles hebrees i un santuari. El 2012 es va celebrar el 20 aniversari de la rabina Sharon Kleinbaum al cap de l'organització. Amb al voltant de 1.100 membres, l'organització no solament es dedica a promoure els drets de la comunitat LGBT jueva, també ha contribuït en la difusió del judaisme en les seues branques com la reformista i la reconstruccionista, els quals comencen a acceptar estudiants gais homosexuals per a rabins i reconeixen les bodes de parelles del mateix sexe. El juny de 2011 la congregació va obtindre un lloc per a establir-se al centre de Manhattan, un condomini comercial entre las avingudes Avenue of the Americas i la Seventh Avenue. La Beit Simchat Torah no difereix d'altres sinagogues tradicionals quant a salons però és l'única amb un gran espai dedicat a banys per a gènere neutre, garantitzant el suport a totes las identitats. L'organització llar de persones gai i lesbianes jueves fou una de les organitzacions que lluitaren contra les malalties de transmissió sexual l'any 1980, a més que compta amb les característiques de ser més diversa i donar la benvinguda a persones molt joves.

## Referències

* ↑ «Gay synagogues uncertain future». Tablet Magazine, 11-03-2013. [Consulta: 9 novembre 2017].
* 1 2 «Gay congregation celebrates its identity with new home in Manhattan». The New York Times, 03-02-2016 [Consulta: 9 novembre 2017].
* ↑ Dunlap, David W. From Abyssinian to Zion: A Guide to Manhattan's Houses of Worship. New York. Universitat de Colúmbia, 2004, p. 98-99. ISBN 0-231-12543-7.
* ↑ «New York rabbi celebrates 20 years at LGBT synagogue». The Washington Blade, 17-10-2012 [Consulta: 9 novembre 2017].
* ↑ «LGBT synagogue finds a home full of ancient assyrians», 08-08-2011. [Consulta: 9 novembre 2017].
* ↑ «This iconic San Francisco synagogue for LGBT jews». Jewish Telegraphic Agency, 24-08-2017 [Consulta: 9 novembre 2017].
# Bramateri

Bramateri (Bramatherium) és un gènere extint de giràfid que visqué en el Miocè superior entre el que avui és Turquia i l'Índia. Se n'han trobat restes fòssils al Pakistan. Està emparentat amb el xivateri.

## Etimologia

La primera meitat del nom genèric, Brama, ve del sànscrit i fa referència al deu Hindú de la creació. La segona part, "therium", prové de la paraula grec θηρίον (transcrit theríon), que vol dir bestia.

## Descripció

El bramateri era molt semblant al xivateri. El seu aspecte hagués estat semblant al d'un ocapi molt pesant, però amb cinc ossicons, essent el parell anterior més llarg i amb forma de banya, mentre que els posteriors foren tres petites protuberàncies.

## Vegeu també

* Bohlinia †
* Birgerbohlinia †
* Canthumeryx †
* Decennatherium †

## Referències

* ↑ Geraads, Denis, and Erksin Güleç. "A Bramatherium skull (Giraffidae, Mammalia) from the late Miocene of Kavakdere (Central Turkey). Biogeographic and phylogenetic implications." Mineral Res. Expl. Bul 121 (1999): 51-56.
* ↑ «paleoidb.org» (en anglès). [Consulta: 15 gener 2018].

## Enllaços externs

* Falconer, H. (1845) “Description of some fossil remains of Deinotherium, Giraffe, and other mammalia, from Perim Island, Gulf of Cambay, Western Coast of India”, J. Geol. Soc., 1, 356-372.
# Centre de Recerques Energètiques, Mediambientals i Tecnològiques

El Centre de Recerques Energètiques, Mediambientals i Tecnològiques (CIEMAT) és un organisme públic espanyol de recerca d'excel·lència en matèries d'energia i de medi ambient, així com en múltiples tecnologies d'avantguarda i en algunes àrees de recerca bàsica adscrit a la Secretaria d'Estat de Recerca, Desenvolupament i Innovació del Ministeri de Ciència, Innovació i Universitats.

## Origen del CIEMAT

El setembre del 1948, Francisco Franco, mitjançant un decret de caràcter reservat, va crear la Junta de Recerques Atòmiques (JIA), constituïda el 8 d'octubre de 1948 i formada per José Maria Otero de Navascués (director general i president fins a 1974), Manuel Lora Tamayo, Armando Durán Miranda i José Ramón Sobredo i Rioboo.
En 1951, acabada la fase secreta, va ser rebatejada com a Junta d'Energia Nuclear (JEN), sota la presidència del general Juan Vigón i amb Otero de Navascués com a director general (més tard seria de nou el seu president), i va dur a terme des de llavors projectes de recerca i desenvolupament tecnològic, servint de referència per representar tècnicament a Espanya en els fòrums internacionals i per assessorar a les administracions públiques en matèries de la seva competència.
En 1956 va ingressar en la Divisió de Física Teòrica d'aquesta Junta Guillermo Velarde, sent posteriorment nomenat Director de Tecnologia que incloïa les Divisions d'Electrònica, Teoria i Calculo de Reactors, Fusió Nuclear, Enginyeria i Reactors en Operació.

## Direcció

* 2016 - Ramón Gavela González, des del 9 de desembre de 2016.
* 2010 - Cayetano López Martínez, des del 29 de gener de 2010, nomenat a proposta de la Ministra de Ciència i Innovació, Cristina Garmendia Mendizábal
* 2004 - Juan Antonio Rubio Rodríguez, des de 2004 fins a la seva defunció el 17 de gener de 2010
* 2002 - Cesar Dopazo García, des de 2002 fins al 2004.
* 1995 - Félix Ynduráin Muñoz, des de 1995 fins al 2002.
* 1986 - José Ángel Azuara Solís, des de 1986 fins al 1995.

## Referències

* ↑ Página del CIEMAT
* ↑ J.E.N / C.I.E.M.A.T.: historia a madridmasd.org
* ↑ PDF La Física en España (IV): la era franquista Cien Años de Física Arxivat 2021-08-14 a Wayback Machine., Juan Manuel Sánchez Ron
* ↑ «Instituto de Fusión Nuclear, ETS de Ingenieros Industriales.». Arxivat de l'original el 2014-12-19. [Consulta: 29 novembre 2015].
* ↑ Nombramiento BOE, Real Decreto 672/2016,, de 9 de diciembre de 2016
* ↑ Nombramiento BOE, Real Decreto 69/2010, de 29 de enero de 2010
* ↑ Comité de dirección CIEMAT -consulta: 2 de abril de 2010
* ↑ «Fallece Juan Antonio Rubio, director del CIEMAT y pionero español en el CERN, 17/1/2010». Arxivat de l'original el 2014-05-02. [Consulta: 2 maig 2014].

## Enllaços externs

* Web oficial del CIEMAT
* Notícies sobre el CIEMAT a El País
# Bramiscus micros

Bramiscus micros és una espècie extinta de mamífer artiodàctil de la família dels giràfids que visqué al subcontinent indi durant el Miocè mitjà, fa entre 11,6 i 16 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils al Panjab (Pakistan). Es tracta de l'única espècie del gènere Bramiscus. Era menut en comparació amb altres membres de la seva família. Segurament tenia dos parells d'ossicons. Les dents eren de tipus braquidont. El nom genèric Bramiscus significa ‘petit bramateri’, mentre que el nom específic micros també significa ‘petit’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Bramiscus micros» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 9 desembre 2024].
* ↑ Ríos et al., 2024, p. 4.
* ↑ Ríos et al., 2024, p. 5.

## Bibliografia

* Ríos, M.; Abbas, S. G.; Khan, M. A.; Solounias, N. «A new giraffid Bramiscus micros nov. gen. nov. sp. (Ruminantia, Giraffidae) from the Miocene of northern Pakistan» (en anglès). Palaeontologia Electronica,, 27, 2, 2024. DOI: 10.26879/1243.
# Canthumeryx sirtensis

Canthumeryx és un gènere extint de giràfid descrit per Hamilton el 1973, que visqué durant el Miocè inferior. També se l'ha anomenat Zarafa, tot i que finalment conservà el nom original. Se n'han trobat restes fòssils a Kenya, Tanzània i Aràbia Saudita. D'aquest gènere s'ha identificat una sola espècie: Canthumeryx sirtensis. Es tracta de l'únic representant de la subfamília dels cantumericins (Canthumeryicinae). El nom genèric Canthumeryx significa ‘remugant de Cantos’ en llatí, mentre que el nom específic sirtensis significa ‘de Sirte’.

## Referències

* ↑ Entrada «Canthumeryx» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* 1 2 «paleoidb.org» (en anglès). [Consulta: 15 gener 2018].
* ↑ «The Lower Miocene Ruminants of Gebel Zelten, Libya».
# Can Rodeja

Can Rodeja és una obra de Porqueres (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa pairal de planta rectangular que consta de planta baixa i dos pisos. La coberta és a dues aigües. L'edifici ha estat realitzat amb pedra petita i irregular unida amb argamassa. A la façana principal s'obren, sense cap tipus d'ordre, diverses finestres de dimensions diferents, algunes de les quals han estat emmarcades per carreus ben escairats d'un material més noble, seguint una tipologia força comú a partir del segle xvi. La porta d'accés a la casa, ubicada a la façana principal, és un gran arc de mig punt adovellat. Al voltant de la masia principal hi ha tres cossos adjacents que tenien la funció de graners i dependències agrícoles. El conjunt està tancat per un barri amb una porta d'entrada de grans dimensions, quadrangular amb grans pedres de descàrrega.

## Història

A la llinda d'una finestra es pot llegir la data de 1634. Cal suposar, malgrat això, que el conjunt es va construir en etapes successives, ja que es poden percebre diferències estructurals entre els diversos edificis.

## Referències

* 1 2 «Can Rodeja». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2017].
# Carmauç

Carmauç (en francès Carmaux) és un municipi del departament francès del Tarn, a la regió d'Occitània. S'hi va dur a terme la Vaga de Carmauç entre els anys 1892-1895.
Carmauç és considerat la vil·la principal del Parçan o comarca occitana del Carmaucí, així com de la regió geològica natural del Segalar, al Massís Central.

## Demografia

Evolució de la població Ehess i INSEE :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 849 | 1 040 | 1 518 | 1 440 | 1 765 | 1 881 | 2 143 | 2 520 | 2 648 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 3 743 | 4 043 | 4 758 | 5 010 | 6 160 | 6 905 | 8 059 | 9 591 | 10 068 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 10 956 | 10 894 | 11 064 | 11 273 | 11 607 | 11 129 | 10 448 | 11 136 | 11 485 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 14 565 | 14 755 | 13 208 | 12 113 | 10 957 | 10 231 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1947-1977 | Jean Vareilles | PS |
| 1977-1997 | Jacques Goulesque | PS |
| 1997-2008 | René Fraysinnet | PS |
| 2008- | Alain Espié | PS |

## Agermanaments

* Neckarsulm

## Referències

* ↑ Toponímia occitana també admet l'arcaïtzant Caramauç
# Can Masmiquel

Can Masmiquel és una masia de Porqueres (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Mas de grans dimensions composts per una casa pairal i altres construccions adjacents que donen totes a un pati interior amb dos portals. La casa pairal és una gran estructura rectangular que consta de planta baixa i dos pisos i té coberta a dues vessants. La porta d'entrada està composta per un arc de mig punt lleugerament rebaixat sobre el qual s'obre una finestra amb una llinda que té un arc conopial i una rosella en relleu i brancals de carreus ben escairats. Al segon pis s'obren quatre grans finestres de punt rodó, tipologia molt habitual. Al centre de la façana hi ha una pilastra amb la base motllurada i la data 1783 gravada.

## Història

Documentalment, es té coneixement de l'existència d'aquest mas des de principis del segle xiv. Segons un document del 21 d'abril de 1344, el Mas Miquel pagava diversos censos al rei Pere III el Cerimoniós.
A les llindes dels dos portals del pati trobem inscrites les dates següents: 1789 i "AVE MARIA SALVADOR MASMIQUEL ME FECIT 1793". Trobem també altres inscripcions: 1605 i 1783. Això fa suposar que el mas es construí en diverses etapes. Iniciant-se a principis del segle xvii i perllongant-ne la construcció fins a finals del segle xviii. Actualment està restaurat.

## Referències

* 1 2 3 «Can Masmiquel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2017].
# Andi Bajc

Andi Bajc (Šempeter pri Gorici, Šempeter-Vrtojba, 14 de novembre de 1988) és un ciclista eslovè, professional des del 2007 i fins al 2022.

## Palmarès

* 2011
** Vencedor d'una etapa al Tour de Tràcia
** Vencedor d'una etapa al Tour d'Alanya
* 2014
** 1r a la Rund um Sebnitz
* 2015
** 1r a la Belgrad-Banja Luka II
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Hongria

## Referències

* ↑ «Andi Bajc» (en anglès). Museo del ciclismo. [Consulta: 22 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a procyclingstats.com
# Masoveria de Can Ramilans

La Masoveria de Can Ramilans és una obra de Massanes (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masoveria adossada a la casa pairal de Can Ramilans, situada al barri de El Rieral de Massanes, on s'ha arriba des d'un trencall que hi ha poc abans de la Riera de Massanes, davant per davant del trencall que porta al barri de l'Empalme i a l'estació de tren.
La masoveria, de planta baixa i pis, originàriament tenia la teulada a doble vessant desaiguada als laterals, però a finals del segle xix se li adossà la que fou la casa pairal, perdent així la vessant lateral esquerra.
A la façana principal trobem, a la planta baixa, la porta d'entrada en arc de mig punt format per dovelles, amb els brancals de carreus de pedra. Dues finestres en arc de llinda flanquegen la porta d'entrada.
Al pis, tres obertures en arc conopial amb arquets, amb decoracions d'elements circulars amb espirals i flors petites als carcanyoles, i les impostes motllurades amb decoracions (floretes) esculpides. La finestra central és lleugerament més gran que les laterals.
Els murs són de maçoneria. La façana està arrebossada i pintada de color blanc. La cadena cantonera de carreus de pedres és visible.
Entorn del conjunt de Can Ramilans, hi ha dependències d'ús agrícola-ramader. Part de les seves terres són travessades per la riera de Massanes.

## Història

Pels elements arquitectònics conservats la casa es podria datar del segle xvi, si bé que el segle xix patí nombroses modificacions.
La casa pairal està en desús però no la masoveria on els habitants segueixen duent a terme activitats agrícoles i ramaderes.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Masoveria de Can Ramilans». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Francesc Balada i Bosch

Francesc Balada i Bosch (Caldes de Montbui, 21 de febrer de 1957) va ser des de 2015 fins al 2024 director de l'Arxiu Nacional de Catalunya.

## Biografia

Francesc Balada i Bosch va néixer a Caldes de Montbui el 21 de febrer de 1957. L’any 1982 va obtenir la llicenciatura en Geografia i Història, amb especialització en Història General, per la Universitat de Barcelona. Posteriorment, va ampliar els seus coneixements amb un Postgrau d'Organització dels Sistemes de Documentació a l'Empresa, a l'Institut Català de Tecnologia de la Universitat Politècnica (1988) i va cursar el Màster d’Arxivística de la Universitat Autònoma de Barcelona (1988-1989).
Els primers anys de la seva carrera professional, entre 1982 i 1988, va exercir com a docent en diversos centres educatius. Tanmateix, l’any 1988 va canviar el seu perfil professional, incorporant-se a una plaça de tècnic d’arxiver del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, adscrita a l’Arxiu Nacional de Catalunya.
Al 1995 va ser nomenat Subdirector de l'Arxiu Nacional de Catalunya, càrrec que va desenvolupar fins l’abril de 2015, moment en què va guanyar la plaça de Director de la institució.
A banda de les seves responsabilitats a l'Arxiu Nacional de Catalunya, Francesc Balada i Bosch ha estat vocal del Patronat de l’Arxiu de la Corona d’Aragó i membre del Consell Assessor de la Facultat de Geografia i Història de la Universitat de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Francesc Balada, nou director de l'Arxiu Nacional de Catalunya» (en anglès). www.cugat.cat.
* ↑ «Organismes. Generalitat de Catalunya». sac.gencat.cat. [Consulta: 12 febrer 2018].
# Can Marquès (Massanes)

Can Marquès és una masia de Massanes (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia aïllada, situada al barri de Marquès al que dona nom, dins el municipi de Massanes.
L'edifici, d'estructura irregular, està formada per diversos cossos afegits entre els segles XIX i XX que ampliaren el cos original del segle xvii.
L'edifici original, està cobert per una teulada a doble vessant, ensorrada.
De la façana original en destaca la porta d'entrada en arc de mig punt format per dovelles, i brancals de carreus de pedra.
Al pis, sobre la porta d'entrada, hi ha una porta en arc deprimit còncau.
Dels afegits, podem destacar una terrassa al costat esquerre de l'edifici.

## Història

La masia està documentada des del segle xii però l'edifici actual respon a una reforma del segle xvii i a l'adfegit de diversos cossos el segle xix.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Marquès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].