OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Museu de la Ciència de Valladolid

El Museu de la Ciència de Valladolid, situat al sud-oest de la ciutat de Valladolid, entre el marge dret del riu Pisuerga i l'avinguda de Salamanca, va obrir les portes el maig del 2003. És un museu de titularitat municipal, aixecat sobre els terrenys de Vistaverde, on es trobava l'antiga fàbrica de farines "El Palero", un complex industrial que va ser respectat parcialment per albergar l'exposició permanent del museu.
Els arquitectes Rafael Moneo i Enrique de Teresa van ser els responsables de la realització del projecte, amb la participació de Francisco Romero i Juan José Echevarría. El seu treball va donar lloc a singular complex arquitectònic referent de la divulgació científica a Castella i Lleó.

## Referències

* ↑ Any internacional de l'astronomia

## Enllaços externs

* Web oficial.
# Zhang Wei (escriptor)

Zhang Wei (en xinès tradicional: 張煒; en xinès simplificat: 张炜; en pinyin: Zhāng Wěi) (Longkou, Shandong 7 novembre 1956 -), escriptor xinès. Premi Mao Dun de Literatura de l'any 2011 per la seva obra en deu volums, 你在高原 (On the Plateau). El desembre de 2016, va ser elegit vicepresident de l'Associació Xinesa d'Escriptors.

## Biografia

Zhang Wei va néixer el novembre del 1955 a Qixia, comtat de Huang, (actualment Longkou), província de Shandong al nord-est de la Xina.
Impulsat per la seva família, va començar a escriure de ben jove, publicant un llarg poema el 1972, als 17 anys. Però, per evitar ser atrapat en les dificultats polítiques dels seus pares, abandonà la seva llar amb una vida errant, tot fins al final de la Revolució Cultural.
El 1979, quan les universitats van obrir les portes, va ser admès al departament xinès de la Universitat Normal de Yantai per a un curs d'escriptura creativa.

### Carrera literària

Zhang va augmentar la fama els anys 80, després de la publicació de diverses novel·les amb temàtica sobre les reformes que es feien al camp. Els seus escrits en aquest període acostumen a ser crítics amb el desconeixement dels camperols i l'obediència a l'autoritat, que fan de la modernització un procés difícil en les comunitats rurals.
El 1987 va publicar 古船 -Gu Chuan- traduïda al castellà com El viejo Barco. La novel·la narra la història de tres generacions de famílies durant els convulsos anys que van seguir a la Revolució Cultural propugnada per Mao Zedong el 1949. La novel·la abasta les quatre dècades següents a la creació de la República Popular de la Xina i mostra de forma minuciosa la inestabilitat social, la lluita dels oprimits per controlar el seu destí i el xoc entre tradició i modernitat. Al llarg del relat, els habitants de Wali s'enfronten als moments que van definir la història de la Xina durant la segona meitat de segle XX: els programes de col·lectivització agrària, la fam del període 1959-1961, el Gran Salt Endavant i la Revolució Cultural.
Zhang Wei és poc conegut fora de la Xina, perquè es tradueix molt poc. Tanmateix, en una enquesta de l'any 2000 a 100 crítics literaris xinesos, es trobava entre els "deu escriptors xinesos més importants de la dècada del 1990". El mateix estudi també va classificar la seva novel·la "九月寓言 (September's Fable)" entre les "deu obres literàries xineses més importants de la dècada del 1990".

### Obres destacades

* 1987: 古船 Gu Chuan (The Ancient Ship) Hi ha una traducció de l'anglès al castellà.
* 1992: 九月寓言 (September's Fable)
* 2010: 你在高原 (On the Plateau)

### Premis

* 1992: Premi de Literatura Zhuang Zhongwen
* 1994: Premi de Literatura Popular de la Xina
* 2007: Premi del Comitè Assessor d'Àsia i el Pacífic del president dels Estats Units
* 2011: Premi Mao Dun de Literatura

## Referències

* 1 2 «chinese-shortstories.com». [Consulta: 17 maig 2020].
* ↑ Ying, Li-hua,. The A to Z of modern Chinese literature. ISBN 978-1-4617-3187-0.
* ↑ «El viejo barco — 古船 (Gu Chuan) — La literatura china traducida en España». [Consulta: 17 maig 2020].
* ↑ Zhang, Wei (1955-). El viejo barco (Gu chuan). Madrid: Kailas, D.L. 2019. ISBN 978-84-17248-32-1.
# Double Coffee

Double Coffee és una empresa de cadenes de cafeteria amb seu a Letònia. A començaments de 2014 l'empresa comptava amb un total de quinze localitzacions a Riga, set més a Rússia, una a Kíev, Ucraïna, i a Bakú, Azerbaidjan. Va ser fundada el 2002, i durant la seva història ha tingut ramificacions també a Estònia, Lituània, Belarús i la Xina.

## Història

El primer local de Double Coffee va obrir el 26 de setembre de 2002, a la ciutat de Riga. L'any de la seva fundació va guanyar els premis al millor operador a Riga 2002, i també al millor comerciant letó 2002. Cinc noves cafeteries van obrir les portes el 2003 i al final de 2005 hi havia un total de setze a Letònia, posteriorment se'n van obrir d'altres a Estònia, Lituània, Belarús i Ucraïna. La cadena va tenir la seva primera sucursal fora d'Europa al juny de 2009 a Beijing, la Xina, El 2009, la secció d'Estònia de la cadena es va declarar en fallida, seguida el 2011 per la fallida a Lituània i per tant, la retirad del mercat a tots dos països. Romanen els negocis a Letònia, Ucraïna, Belarús i Rússia. Productes per a l'esmorzar se serveix durant tot el dia, i moltes sucursals estan obertes 24 hores que actuen com un bar (amb servei de begudes alcohòliques).

## Referències

* 1 2 «Double Coffee opens in China» (en anglès). The Baltic Times, 10-06-2009 [Consulta: 26 maig 2015].
* ↑ «Double Coffee Estonia declares bankruptcy» (en anglès). The Baltic Times, 23-11-2009 [Consulta: 25 maig 2015].
* ↑ Jegelevicius, Linas «With foreign coffeehouses absent, Lithuanian takeout coffee chains muscle up» (en anglès). The Baltic Times, 07-09-2011 [Consulta: 25 maig 2015].
# Cine Galileo

El Cine Galileo va ser una sala d'exhibició cinematogràfica ubicada al número 60 del carrer Galileu de Barcelona. Va obrir les portes l'any 1928. Abans del franquisme era seu de trobades artístiques, polítiques i sindicals. Després de la guerra va reobrir l'any 1954. Va tancar el 1981 i va ser reconvertit en aparcament.

## Referències

* ↑ Cambio 16 (en castellà). Información y Revistas, S.A., 2005, p. 65.
* ↑ Bar.cel.ona.uta. «BARCELOFÍLIA: CINE GALILEO. Carrer Galileu 60. (1928-1981)», 18-03-2017. [Consulta: 4 febrer 2017].
# Teatre Gesher

El Teatre Gesher (en hebreu: תיאטרון גשר) (transliterat: Teatron Gesher) és un teatre que es troba en la ciutat de Jaffa en el Districte de Tel Aviv a l'Estat d'Israel. Les seves obres són interpretades en els idiomes hebreu i rus. Gesher significa pont en hebreu.

## Història del Teatre

El teatre Gesher va ser creat l'any 1991 per un grup d'expatriats de l'antiga URSS. En 1990, un grup de joves actors que estudiaven a la capital russa Moscou, amb el director Yevgeny Arye, juntament amb el seu mestre van emigrar a Israel. En arribar al país, el grup va ser reforçat amb actors procedents dels teatres de Moscou, Sant Petersburg i Riga. El teatre va obrir les portes representant l'obra teatral "Rosencrantz i Guildenstern han mort" de l'autor Tom Stoppard, traduïda per Joseph Brodsky.
L'any de la creació del teatre, la comunitat parlant de l'idioma rus a Israel va assolir la xifra de 400.000 persones, però el teatre Gesher no es limitava tan sols al públic de la comunitat de persones parlants de rus. Un any més tard, Gesher va començar a representar actuacions en hebreu. Durant diversos anys cada actuació tenia dues versions, una en idioma rus, i una altra en hebreu (actualment totes les obres són representades tan sols en idioma hebreu amb subtítols en rus.
En el repertori del teatre hi ha representacions d'obres russes clàssiques d'autors com: Fiódor Dostoievski, Aleksandr Ostrovski, Anton Txékhov, Maksim Gorki, i obres clàssiques europees d'autors com: Molière, William Shakespeare, Carlo Goldoni, Friedrich Schiller, i Bertolt Brecht. En 1997, al teatre Gesher li va ser concedit el premi de l'Estat d'Israel. El director musical del teatre és el compositor israelià d'origen estonià, Avi Nedzvetsky, més conegut pel seu pseudònim creatiu, Avi Benjamin.

## Referències

* ↑ Defending Identity: Its Indispensable Role in Protecting Democracy, by Natan Xaranski, 2008, pp 139ff.
* ↑ www.gesher-theater.co.il/
# Centre Comercial Parc Melilla

El Centre Comercial Parc Melilla és l'únic centre comercial de la ciutat espanyola de Melilla. Està situat a la zona sud-est de la ciutat, al solar de l'antiga Caserna de Valenzuela, pròxim a la frontera de Beni Enzar.

## Història

Si bé el projecte de situar un centre comercial al solar de l'antiga caserna de Valenzuela era bastant antic, no va ser fins al 2 de juliol de 2014 que es va modificar el PGOU. El 7 de setembre de 2016 la Ciutat Autònoma de Melilla va concedir permís per a la seva construcció, començant les obres al cap de poc.
Va ser inaugurat el 29 de novembre de 2017 i va obrir les portes l'endemà.

## Descripció

El centre compta amb un disseny obert, amb un aparcament amb una capacitat per a 1.350 vehicles en el soterrani, així com en la planta baixa, on se situen places, que organitzen els accessos als mòduls comercials de dues plantes, amb més de 40.000 m².
Compta amb grans superfícies com Eroski, 2.000 m², Leroy Merlin, Decathlon i Worten, 2.000 m², botigues de moda, com Cortefiel o Zara i una zona de restauració, Burger King.

## Referències

* ↑ «El centro comercial comenzará su construcción antes de final de año tras la modificación puntual del PGOU». http://www.melillamedia.es, 02-07-2014. Arxivat de l'original el 29 de octubre de 2017. [Consulta: 27 octubre 2017].
* ↑ «La Ciudad aprueba de forma definitiva el proyecto de urbanización del cuartel de Valenzuela». http://www.melillamedia.es, 07-09-2016. Arxivat de l'original el 29 de octubre de 2017. [Consulta: 27 octubre 2017].
* 1 2 «El centro comercial abrirá sus puertas antes de que concluya el año». http://www.melillamedia.es, 05-07-2017. Arxivat de l'original el 26 de octubre de 2017. [Consulta: 26 octubre 2017].
* ↑ «Leroy Merlin inaugura su primera tienda en la ciudad» (en espanyol europeu). El Faro de Melilla, 10-07-2019. [Consulta: 11 juliol 2019].
* ↑ Hoy, Melilla. «Leroy Merlín inaugura su primera tienda en Melilla con una inversión de 6,5 millones de euros» (en castellà). Melilla Hoy. [Consulta: 11 juliol 2019].
* ↑ «Los melillenses estrenan la tienda de Leroy Merlin» (en espanyol europeu). El Faro de Melilla, 11-07-2019. [Consulta: 11 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Centre Comercial Parc Melilla - Lloc web oficial
# Ieixivà Netiv Aryeh

La Ieixivà Netiv Aryeh (en hebreu: ישיבת נתיב אריה) és una ieixivà jueva ortodoxa, situada a la plaça del Mur de les Lamentacions, situada a la Ciutat Vella de Jerusalem. La ieixivà té una ideologia sionista religiosa, i va ser fundada en 2003 pel Rabí Aharon Bina. El Rabí Chizkiyahu Nebenzahl, és l'actual director de la ieixivà.

## Història

La ieixivà porta el nom del pare del Rabí Bina, el Rabí Aryeh Bina. La ieixivà ocupa un edifici que antigament acollia la ieixivà del Rabí Shlomo Goren, el primer cap del rabinat militar de les Forces de Defensa d'Israel, i el cuart Gran Rabí asquenazita d'Israel.
La ieixivà va obrir les portes el mes de setembre de 2003, després d'una divisió en el lideratge de la Ieixivà del Kotel, i va començar amb més de 200 estudiants. La majoria dels seus membres són estudiants d'educació secundària, de parla anglesa, procedents dels Estats Units, i alguns estudiants provenen del Regne Unit i del Canadà.
Els estudiants de la ieixivà segueixen un pla d'estudis que consisteix en: Talmud, Halacà, filosofia jueva, sionisme i judaisme hassídic. La ieixivà s'enorgulleix de tenir una alta proporció de mestres i estudiants, la qual cosa ajuda a fomentar les relacions per a tota la vida entre els estudiants i els rabins, per ajudar a fomentar aquestes relacions, els estudiants també tenen una lliçó (shiur) cada dimarts a la nit a casa dels membres del personal que viuen a la Ciutat Vella de Jerusalem.

## Referències

* ↑ «Yeshiva University» (en anglès).
* ↑ «Yeshiva Netiv Aryeh» (en anglès).
# Les Illusions fantaisistes

Les Illusions fantaisistes va ser un curtmetratge mut de comèdia francès del 1910 dirigit per Georges Méliès.

## Producció

Méliès apareix a la pel·lícula com el mag, amb l'actor Manuel com a ajudant. Els efectes especials de la pel·lícula es van crear amb maquinària escènica i escamoteigs.
La pel·lícula inclou trucs de màgia que Méliès havia interpretat prèviament en directe a l'escenari del seu teatre de les il·lusions de París, el Théâtre Robert-Houdin: un en què les cartes gegants surten d'un estand i un altre en què surt un cap. d'una caixa i persegueix el mag per l'escenari. (Aquesta última il·lusió escènica va ser creada per Méliès com a "Le décapité recalcitrant" l'any 1891, amb el cap el d'un pedant parlant, el professor Barbenfouillis.)

## Estrena i supervivència

La pel·lícula va ser estrenada l'any 1910 per la Star Film Company de Méliès i està numerada 1508–1512 als seus catàlegs. Una impressió supervivent de la pel·lícula va ser redescoberta a la dècada de 1920 per Jean P. Mauclaire, director del cinema d'art francès Studio 28. (La gravació era una d'un lot de pel·lícules de Méliès que havien estat propietat dels grans magatzems Dufayel de París i que havien estat emmagatzemades després a la Château de Jeufosse a Normandia, on Mauclaire els va trobar.) Mauclaire va exhibir la pel·lícula com a part de la Gala Méliès a la Salle Pleyel el 16 de desembre de 1929.
La impressió supervivent de la pel·lícula és colorida a mà, però no és clar quan es va pintar; el programa Gala Méliès va identificar l'estampa com a còpia original, però se sap que alguns gravats exposats a la Gala van ser pintats a mà l'any 1929 expressament per aquell esdeveniment. Una llegenda diu que la coloració de 1929 la va fer Berthe Thuillier, una artista que havia col·laborat prolíficament amb Méliès en la coloració de pel·lícules a principis de segle. Tanmateix, això es va desmentir en una entrevista amb la mateixa Thuillier a la revista Le Nouvel Art Cinematographique (volum 5, gener de 1930, pàgina 74).

## Referències

* 1 2 Malthête, Jacques & Mannoni, Laurent (2008), L'oeuvre de Georges Méliès, Paris: Éditions de La Martinière, p. 279, ISBN 9782732437323
* 1 2 3 4 5 Essai de reconstitution du catalogue français de la Star-Film; suivi d'une analyse catalographique des films de Georges Méliès recensés en France, Bois d'Arcy: Service des archives du film du Centre national de la cinématographie, 1981, p. 342, ISBN 2903053073

## Enllaços externs

* Les Illusions fantaisistes a YouTube
# Colom de les Marianes

El colom de les Marianes (Alopecoenas xanthonurus) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae). Habita els boscos d'algunes illes dels grups de les Marianes i de les Carolines.
# Cal Perelló

Cal Perelló és una casa al nucli de l'Ametlla de Segarra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Aquesta casa era propietat de la família dels Perelló, que foren barons de Renau. Segons fonts populars es tracta d'una de les cases fundadores de l'Ametlla. Tot i així, l'única data segura és la de 1638 que apareix escrita en una llinda a la façana posterior de la casa, junt amb el nom de Francesc Perelló. Actualment el seu ús és el de casa de colònies.
Habitatge reformat situat dins del nucli urbà i perfectament integrat al seu urbanisme. L'edifici se'ns presenta de planta rectangular i estructurat a partir de planta baixa, primer pis i golfes; i una cornisa motllurada ressegueix el perímetre de la façana principal. Es troba adossat a un habitatge (Ca la Núria, C/ Gràcia, 2) per la banda de migjorn. i la façana principal mira a ponent. En aquesta façana trobem la porta d'accés d'arc rebaixat. Damunt, situat al primer pis, se situen tres obertures, dues de las quals, decorades molt senzilles i una tercera, situada al costat esquerre, que recorda l'estil renaixentista. Aquesta última, es tracta d'una finestra amb represa monolítica i guardapols motllurat, damunt el qual es disposa, una mena de fornícula en forma de petxina i una cornisa motllurada. Amb tot, l'edifici presenta d'altres finestres decorades. Al primer pis, de la façana lateral orientada a tramuntana, hi ha una altra finestra que recorda a l'estil renaixentista, també amb represa monolítica i guardapols motllurat. Finalment, a la façana lateral orientada a llevant, s'obre un gran finestral situat al primer pis, on hi ha un treball en relleu amb l'escut familiar i una inscripció incisa amb el nom de "FRANCESC PERELLO" i la data "1638". El parament de la casa és paredat, amb ús de carreus de pedra del país, en les obertures decorades i porta d'accés, així com en les cantoneres de les seves façanes.

## Notes

* 1 2 «CAL PERELLÓ». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 setembre 2015].
# Estació de Torrent Avinguda

L'Estació de Torrent Avinguda, situada al municipi de Torrent, a l'Horta, inaugurada el 22 de setembre de 2004, és una de les estacions de Metrovalència, sent de les dues estacions del municipi, la que més passatgers utilitzen i la segona de més trànsit de l'àrea metropolitana de la xarxa després de l'estació de Mislata. És el terminal de la línia 2 i la línia 7. L'ingrés es fa a l'avinguda al Vedat de Torrent.
L'estació forma part d'edifici de quatre plantes d'ús públic amb oficines, biblioteca i sala d'exposicions d'estil avantguardista projectat per Vicente González Móstoles, amb excavació entre pantalles, amb un cost de 23 milions d'euros, és un espai envidrat en què destaca el mural de 600 metres quadrats de Carmen Calvo Sáenz de Tejada, amb siluetes estampades en diferents formats inspirada en escenes quotidianes de la dècada de 1960, amb un cost de 245.000 euros.
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Llíria | Torrent | | fi de trajecte | Torrent Avinguda |
| Torrent Avinguda | fi de trajecte | ... | Torrent | Marítim |

## Referències

* ↑ Plànol de línies i estacions de Metrovalencia
* 1 2 «La nueva estación de metro de Torrent será la cuarta más frecuentada de la red con 150.000 viajeros al mes» (en castellà). El Pais, 23-09-2004. [Consulta: 28 febrer 2021].
* ↑ «La Generalitat va facilitar la mobilitat de 3,3 milions de viatgers i viatgeres en la xarxa de Metrovalencia el mes de setembre passat». Generalitat Valenciana, 13-10-2020. Arxivat de l'original el 21 de gener 2022. [Consulta: 28 febrer 2021].
* ↑ «Edificio Metro. Ajuntament de Torrent». ViA Arquitectura. [Consulta: 28 febrer 2021].
* ↑ Dasí, Ada. «Un cartel cubre una obra de arte en Torrent» (en castellà). Las Provincias, 13-04-2014. [Consulta: 28 febrer 2021].
* ↑ «Los murales de Calvo en Torrent vuelven a llenarse de carteles» (en castellà). Las Provincias, 03-11-2014. [Consulta: 28 febrer 2021].
# Molí fariner de la Granja

El Molí fariner de la Granja és una obra de la Granja d'Escarp (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un molí fariner en bon estat de conservació. Roman l'estructura de planta rectangular de tres pisos feta a partir de maons arrebossats excepte a les cantonades. La coberta és de teula àrab a dos aiguavessos i sobresurten les xemeneies. Les obertures són rectangulars i es disposen de manera simètrica.
Consta també d'una estructura adossada en pitjor estat de conservació. Presentava obertures d'arc de mig punt de maó a mode de plec de llibre. Actualment estan tapiats amb carreus.

## Referències

* 1 2 «Molí fariner de la Granja». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 juliol 2021].
# Lo Picot

Lo Picot és una muntanya de 873 metres que es troba entre el municipi d'Os de Balaguer, a la comarca de la Noguera i l'Aragó.
Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 250099001).

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pang Tong

    En aquest nom xinès, el cognom és Pang.
Páng Tǒng (178-214 EC) va ser un assessor del senyor de la guerra Liu Bei durant els períodes de la tardana dinastia Han oriental i els Tres Regnes de la història xinesa. Va rebre el sobrenom del Fènix jove (鳯雛, Fèngchú) per part del seu oncle Pang Degong a causa del seu aspecte lleig, però també per raó de les seves capacitats i talent (igual que el nadó de l'au fènix és molt lleig, però creix fins a ser una criatura bella i llegendària). Pang no era gaire conegut fins que es trobà amb Sima Hui, un erudit reclusiu que el va catalogar com a gran talent de la part meridional de la província de Jing després de debatre un dia sencer amb ell.

## Biografia
### Inicis

Pang Tong era nadiu de Xiangyang. Semblava tranquil i babau en la seva joventut i els seus talents no foren reconeguts per ningú. Quan Pang va fer-se adult, va anar a visitar Sima Hui, que era famós per trobar i recomanar persones de talent. Sima Hui i Pang Tong van seure sota una morera i van tenir una llarga discussió fins a altes hores de la matinada. Sima Hui sentí que aquest era una persona extraordinària i va assenyalar que Pang era "l'hereu dels estudiosos del sud de la província". Des de llavors, Pang Tong gradualment va anar guanyant més reconeixement entre els cercles d'erudits.
Pang Tong va ser més tard nomenat oficial de mèrit (功曹) a la comandància de Nan (南郡; en l'actualitat Jingzhou, Hubei). Va fer de taxador, i les seves crítiques sobre les persones estaven més centrades en les seves virtuts personals més que en les seves habilitats. Li agradaven les lliçons ètiques i constantment es va esforçar per mantenir els seus estàndards morals. Normalment elogiava en gran manera quan se'l demanava que avalués una persona. De vegades, la gent es quedava perplexa i li preguntaven que per què havia dit això, a la qual cosa contestava: "La nació es troba actualment en un estat de desordre, i les bones persones es troben aclaparades per això. Desitge canviar les normes socials mitjançant l'encoratjament de les bones persones, proporcionant-los una millor (exagerada) reputació; perquè així puguen servir de models per als altres."

## Vegeu també

* Llista de persones dels Tres Regnes.

## Referències

* ↑ de Crespigny, Rafe. A biographical dictionary of Later Han to the Three Kingdoms (23–220 AD). Brill, 2007, p. 689. ISBN 978-90-04-15605-0.
* ↑ (南州士之冠冕) Chen Shou. Registres dels Tres Regnes, Volum 37, Biografia de Pang Tong.
* ↑ (性好人倫，勤於長養。每所稱述，多過其才，時人怪而問之，統答曰：「當今天下大亂，雅道陵遲，善人少而惡人多。方欲興風俗，長道業，不美其譚即聲名不足慕企，不足慕企而為善者少矣。今拔十失五，猶得其半，而可以崇邁世教，使有志者自勵，不亦可乎？」) Chen Shou. Registres dels Tres Regnes, Volum 37, Biografia de Pang Tong.
# Planeta de classe M

Els planetes de classe M a l'univers de Star Trek aquells planetes que poden ostentar vida per organismes humanoides.
Les seves atmosferes comprenen nitrogen i oxigen, i tenen una abundància d'aigua en estat líquid necessari per a la vida basada en carboni d'existir. Aquests planetes sustenten vida animal, vegetal i a vegades éssers intel·ligents. La Terra és un exemple d'un planeta de classe M, altres planetes de classe M que apareixen al llarg de la franquícia inclouen Vulcà, Cardassia Primer, Bajor, Betazed, Ròmul, i Qo'noS.

## Referències

* ↑ Erdmann, Terry J.; Paula M. Block. Star Trek 101. Simon and Schuster, 2008, p. 21. ISBN 0743497236. «What is Class M? It is a designation used to describe a planet capable of supporting life "as we know it". With a breathable oxygen-nitrogen atmosphere and a temperature range that won't boil the crew's blood. Most of the planets the Enterprise stops at fit the classification and are very Earth-like. Which is very convenient for filming on location.»
* ↑ Mandel, Geoffrey. Star Trek Star Charts: The Complete Atlas of Star Trek. Pocket Books, 2002, p. 27. ISBN 0743437705.
* ↑ Okuda, Michael; Debbie Mirek, Doug Drexler. The Star Trek Encyclopedia: A Reference Guide to the Future. Pocket Books, 1999, p. 363. ISBN 0671536095.