OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marc II Sanudo

Marc II Sanudo (? - 1303) fou duc de Naxos, fill i successor d'Angel Sanudo el 1262.
Va fer front a una revolta de l'illa de Melos dirigida per un monjo grec que fou capturat; lligat de mans i peus fou tirat a la mar, però fou clement amb els altres rebels. Va perdre Ios, Siphnos, Sikinos i Polykandros davant dels romans d'Orient, però la resta de les seves possessions foren incloses en els tractats de pau negociats per Venècia amb els emperadors Miquel VIII Paleòleg (1277) i Andrònic II Paleòleg (1285) que serien respectades a condició de no donar refugi als pirates.
Marc II va rebutjar les reclamacions de Venècia a l'alta sobirania i va fer homenatge al príncep d'Acaia fins al 1278 i després als reis angevins de Sicília. Durant la guerra entre Venècia i l'imperi de [1296]-1303, Marc va recuperar les illes d'Ios, Santorini, Therasia, Amorgos, Keos i Seriphos que havien estat ocupades pels grecs. Però els senyors locals van refermar la seva autonomia en relació a Naxos i van reconèixer la sobirania veneciana.
Es va casar, però el nom de la seva esposa no se sap. Va tenir dos fills, Guillem i Marco. El primer, Guillem I Sanudo, li va succeir a la seva mort el 1303.

## Referències

* Genealogia
# Vlastimir

Vlastimir va ser el príncep de Sèrbia a mitjan segle ix. En aquell moment, la regió habitada pels serbis estava situada al mig del territori per on Bulgària s'expandia. Possiblement això va portar a una unió dels serbis sota l'autoritat de Vlastimir per qüestions de defensa amb la col·laboració dels romans d'Orient a través de l'enviament d'agents i d'or en la recerca d'un aliat potencial contra els búlgars. Entre el 836 i el 852 es va veure obligat a defensar-se dels atacs búlgars amb èxit. Es va expandir també a l'oest. Vlastimir es va casar amb la filla del župan de Trebinje i va elevar el títol del seu gendre a príncep; de fet Vlastimir va ser senyor de Trebinje, tenia com a subordinat al seu župan, relació que va continuar al llarg del segle següent. Probablement va ser senyor del territori de Konavli, perquè Constantí VII diu que aquest era subordinat a Trebinje. A la seva mort va ser succeït pels seus tres fills, Mutimir, Strojimir i Gojnik, que es van dividir el territori, acció comuna entre les dinasties de l'època, però els seus tres fills van acabar enfrontats en una guerra civil a la dècada del 860. A la seva època també es devia iniciar tímidament la cristianització dels serbis, perquè els seus nets, Petar i Stefan, nascuts ca. 870 duen noms cristians.

## Referències

* 1 2 3 Ćirković, 2004, p. 15.
* ↑ Ćirković, 2004, p. 14.
* ↑ Hupchick, 2002, p. 39-40.
* 1 2 Fine, 1991, p. 110.
* ↑ Ćirković, 2004, p. 16.

## Bibliografia

* Ćirković, Sima M. The Serbs (en anglès). Hoboken, Nova Jersey: Wiley-Blackwell, 2004.
* Fine, John V. A., Jr.. The Early Medieval Balkans: A Critical Survey form the Sixth to the Late Twelfth Century (en anglès). Ann Arbor, Michigan: University of Michigan Press, 1991.
* Hupchick, Dennis P. The Balkans fron Constantinople to Communism (en anglès). Nova York: Palgrave, 2002.
# Saqaliba

El terme saqàliba (àrab:صقالبة,ṣaqāliba, pl. de صقلبي,ṣaqlabī o ṣiqlabī, ‘eslau’) és un terme genèric àrab amb què hom es referia, a l'edat mitjana i als països islàmics, als esclaus d'origen europeu, normalment palatins i, en alguns casos, eunucs. Molts foren emprats a l'Àfrica del Nord, Sicília i l'Àndalus com a mercenaris. El terme àrab procedeix del mot grec sklavinoi, ‘eslaus’.
El cronista àrab Ibn al-Faqih va escriure que hi havia dos tipus de saqàliba: aquells amb pell fosca i cabell negre que vivien en les costes i aquells amb pell clara que vivien en l'interior. Era típic del món àrab la distinció ètnica entre els grups d'eslaus.
Hi havia diverses rutes comercials de comerç d'esclaus i amb eslaus en el món àrab: a través de l'Àsia central -mongols, tàrtars, kazakhs, etc.-. A través del Mediterrani (l'Imperi Romà d'Orient) pel centre i oest d'Europa (Espanya), i per l'Àfrica del Nord (Marroc i Egipte). La ruta comercial del Volga i d'altres rutes europees, segons Ibrahim ibn Yaqub at-Turtuixí al-Israïlí, les portaven a terme mercaders jueus.
Abd-ar-Rahman ibn Habib as-Siqlabí, comandant musulmà de l'Àndalus, que el 777 va capitanejar una fracassada invasió a la península Ibèrica en suport del Califat Abbàssida; va ser conegut justament per aquest sobrenom.

## Referències

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «صقلبي». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Maíllo Salgado, Felipe. Vocabulario de historia árabe e islámica. Madrid: Akal, 1996, p. 212-213. ISBN 8446005875.
* ↑ H. T. Norris, Islam in the Balkans: Religion and Society Between Europe and the Arab World, University of South Carolina Press, 1993, ISBN 0872499774 p. 23.
* ↑ Roberto Marín Guzmán, Sociedad, política y protesta popular en la España musulmana, Editorial Universidad de Costa Rica, 2006, ISBN 9968936960 pp. 124-26.
# Sant Andreu de València d'Àneu

Sant Andreu de València d'Àneu és l'església parroquial romànica del poble de València d'Àneu, al terme municipal d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertanyia a l'antic terme del mateix nom del poble.
Per l'estil arquitectural es considera que dat del segle xii, com que no se'n té cap documentació d'època medieval.

## L'edifici

És un edifici d'una sola nau amb un absis semicircular, coberta amb voltes d'aresta, amb capelles adossades als costats nord i sud, un campanar de torre de tipologia pallaresa a l'angle sud-est, i la porta a l'extrem sud-oest, aixoplugada per un porxo. Fet de carreus de pedra granítica sense polir, disposats amb gran ordre i correcció. És un edifici concebut amb un ple domini de les fórmules expressives i constructives del segle xii, o ja del segle xiii, estretament emparentada amb l'església de Sant Llorenç d'Isavarre i el moviment artístic, molt ornamental, que es fa palès en les reformes de les esglésies d'Isil.
A l'absis de l'església i per sota de la coberta hi ha una cornisa decorada amb un escacat. Una part de les mènsules de l'absis (unes 14) i 4 de les del transsepte són decorades amb motius ornamentals, bàsicament amb formes geomètriques.
Es conserven al Museu Diocesà d'Urgell tres fragments de la pintura mural de l'absis, que representen l'Epifania amb una Maiestas Mariae (una majestat de Maria, és a dir, la Mare de Déu en posició de majestat, com és molt habitual que aparegui Jesucrist, per exemple, a Sant Climent de Taüll), amb el Nen a la falda.
Una talla d'un Crist crucificat, datat de la segona meitat del segle xii, es conserva al Museu Frederic Marès de Barcelona. També una lipsanoteca, una mena de reliquiari típic del romànic, procedent d'aquesta església s'exposa al Museu de les Cultures del Vi de Catalunya (Vinseum) a Vilafranca del Penedès de petites dimensions, amb la particularitat que les arestes superiors de la capsa presenten una forma corba.

## Referències

* 1 2 Cases i Loscos et al., 1993.
* ↑ Número 315 de l'inventari de la col·lecció Trens i actualment número 5403 de l'inventari de VINSEUM

## Bibliografia

* Cases i Loscos, Maria-Lluïsa; Sánchez i Boira, Imma; Camps i Sòria, Jordi; Adell i Gisbert, Joan-Albert. «Sant Andreu de València d'Àneu». A: Catalunya Romànica. El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «València d'Àneu». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
* Pladevall, Antoni. Guies Catalunya romànica:Pallars Sobirà, Pallars Jussà, Vall d'Aran. Barcelona: Pòrtic, 2000. ISBN 84-7306-609-X.

## Enllaços externs

* L'Epifania al Museu Diocesà d'Urgell Arxivat 2009-01-07 a Wayback Machine.
* Sant Andreu de València d'Àneu en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Ramree (township)

El township de Ramree (birmà Yanbye) és una entitat administrativa de tercer nivell al districte de Kyaukpyu a l'estat de Rakhine (Arakan) a Myanmar (Birmània). La superfície és de 1.162 km² i forma la parte sud-est de l'illa de Ramree. La capital és la ciutat de Ramree prop de la costa oriental de l'illa. La majoria dels seus habitants són budistes arakanesos.

## Història

El 1901 constava amb 247 pobles i 23 cercles fiscals: Ngako-byin, Thin-ga-nek, Hun-taung-bek, Hun-myauk-bek, Kha-maung-kyaung, Kyauk-kyaung (Meridional), Kyauk-kyaung (Septentrional), Le-daung, Kan-daing, Ran-bauk, Kan-gaw, Alay-kyaung, Ran-bai, Myo-ma (Oriental), Ran-bai Myo-ma (Meridional), Ran-bai Myo-ma (Central), Ran byeh-ngeh, Kyauk-twe, Nig-yaung-det, Rabadin, Ran-thek, Tun-ba-kaing, Zi-kywon i Sa-gu. La població del township el 1881 era de 43.329 habitants.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Residència de Mewar

La residència de Mewar o Udaipur fou una de les divisions polítiques de l'agència de Rajputana, a la part sud d'aquesta, formada pels estats d'Udaipur (o Mewar), Banswara, Dungarpur i Partabgarh. La capital era Udaipur (ciutat), i l'assistent del resident tenia la seu generalment a Dungarpur (ciutat). El seu límit occidental venia marcat per la serralada Aravalli.
Va existir així fins al 1906 quan els tres estats menors en foren separats per formar l'Agència dels Estats de Rajputana Occidental (que no s'ha de confondre amb la Residència dels Estats de Rajputana Oriental) i segurament llavors se li va incorporar el'estat de Kushalgarh. Del 1906 al 1947 la residència va quedar limitada a l'estat d'Udaipur.
La població el 1881 era de 1879.214 habitants i va pujar a 2.310.024 el 1981, però la fam del 1899-1900 i les epidèmies que van seguir la va fer baixar a 1.336.283 el 1901. El 69% eren de religió hindú, els animistes (principalment bhils) el 21% i els jains el 6%. La superfície era de 43952 km². Tenia 8359 pobles i 17 ciutats de les quals dues tenien més de deu mil habitants el 1901: Udaipur (45.976) i Bhilwara (10.356).
Per la nova residència de Mewar després del 1906, vegeu Udaipur.
# Sahran

Sahran o Saharan fou una zila (districte) de l'antic principat de Mewar, formada per 274 pobles amb una població de 53.850 habitants el 1901. Aquesta zila va existir fins al 1940 quan els 17 districtes (ziles) van passar a ser vuit, i Sahran, junt amb la zila de Rasmi (o Rashmi) es va integrar en el nou districte de Kapasan. La capital era la ciutat de Sahran a uns 20 km al nord del riu Chandrabhāga que separava la zila de la de Rasmi.
El districte va emetre segells de correu (els de Mewar sobrecarregats).
# Sanjeli

Sanjeli fou un estat tributari protegit a l'agència de Rewa Kantha, presidència de Bombai. La terra de la major part del territori era força fèrtil, però la població, en gran part bhils, era en general extremament pobre.
Tenia una superfície de 860 km² i una població el 1881 de 3.751 habitants, estant repartits entre 12 pobles. La població el 1931 era de 8.083 habitants. Els ingressos s'estimaven en 700 lliures i no pagava cap tribut. El sobirà portava el títol de thakur i el 1881 era Partab o Pratap Sinhji. Pushpa Singh va accedir a l'Índia el 10 de juny de 1948.

## Bandera

Blanca rectangular: prop del pal, però deixant una banda vertical blanca, tres "L" en vermell, tocant la primera a la part inferior, i amb una separació entre les tres, arribant l'extrem al vol. al quadre blanc limitat a l'esquerra i sota per les eles, un arc i fletxa vermells apuntant cap a la part superior, i sobre l'arc un cercle vermell dins del qual un símbol, una mena d'arbre.

## Thakurs

* Pratap Singh vers 1880-?
* Pushpa Singh ?-1948

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Sansari

Sansari fou un estat tributari protegit, una thikana feudatària de Mewar. Els seus governants procedien del Gujarat i eren suposats descendents del rajà Tribhuvanpal, el darrer rei solanki de Gujarat (1241-1244); expulsats de les seves terres al segle XV es van retirar a Bhinai, al districte d'Ajmer, sota Raja Deepa Singh Solanki. Més tard el seu fill Thakur Bhoj Singh va emigrar i es va establir al poble de Lach a la regió de Sirohi, però fou mort pel raja de Sirohi en la darrera de 17 batalles i van perdre els seus dominis, però van seguir buscant un lloc per establir-se i Rai Mal es va establir a Kumbalgarh i el maharana homònim Rai Mal (1473-1509) li va cedir la pargana de Desuri i 363 pobles a Godwar i Mewar a canvi de combatre una revolta dels madrecha chauhans rajputs. El seu fill Sanwant Singh va rebre Roopnagar i al morir va repartir els seus territoris entre els seus fills (1536), un que va rebre Roopnagar (Devraj Singh) i un que va rebre Siryari (Thakur Khet Singh). Bhopat Singh (net de Sanwant Singh) va perdre Siryari i va rebre en compensació Sansari el 1607 que li va cedir Thakur Askaran Solanki de Jojawar.

## Llista de thakurs

* Thakur Khet Singh de Siryari 1536-?
* Thakur Singh Singh de Siryari (fill)
* Thakur Bhopat Singh de Siryari i des de 1607 de Sansari (fill)
* Thakur Deokaran Singh (fill)
* Thakur Sardar Singh (fill)
* Thakur Artod Singh (fill)
* Thakur Jeevandas (fill)
* Thakur Nahar Singh (fill)
* Thakur Jawan Singh (fill)
* Thakur Madho Singh (fill)
* Thakur Ram Singh (fill)
* Thakur Bhopal Singh (fill)
* Thakur Jai Singh (fill)
* Thakur Manohar Singh (fill)

## Bandera

Triangular safrà amb para-sol brodat blanc al mig

## Referències

* ↑ «Genealogia». Arxivat de l'original el 2011-05-16. [Consulta: 31 gener 2010].
# Sardargarh

Sardargarh fou un estat tributari protegit, una thikana feudatària de Mewar formada per 26 pobles amb una població de 2.340 habitants el 1901. La capital era Sardargarh amb 1.865 habitants el mateix any, situada a 25° 14′ N, 74° 00′ E﻿ / ﻿25.233°N,74.000°E﻿ / 25.233; 74.000 a la riba dreta del Chandrabhaga afluent del Banas, que antigament s'anomenava Lawa però va agafar el nom de Sardargarh el 1738. A la capital hi havia una fortalesa de doble muralla situada a un turó al nord.
Els sobirans eren thakurs del clan Dòdia dels rajputs descendents de Dhawal Singh, fill de Rao Siha, que havia anat a Mewar des de Gujarat al final del segle XIV.

## Llista de thakurs

* Thakur DHAWAL SINGH, vers 1400.
* Thakur SAB SINGH
* Thakur NAHAR SINGH
* Thakur KISHAN SINGH vers 1500
* Thakur KARAN SINGH, (+ 17 de març de 1527 a Khanwa)
* Thakur BHAN SINGH, (+ 1534 a Chittor)
* Thakur SANDA SINGH (+ 1567 a Chittor)
* Thakur BHIM SINGH (+ 18 de juny de 1576 a Haldighati)
* Thakur GOPAL DAS
* Thakur JAI SINGH
* Thakur NAWAL SINGH
* Thakur INDRABHAN SINGH
* Thakur SARDAR SINGH
* Thakur SAMANT SINGH
* Thakur ROR SINGH
* Thakur ZORAWAR SINGH ?-1859
* Thakur MANOHAR SINGH 1859-1903 (fill)
* Thakur SOHAN SINGH 1903-? (fill adoptiu)
* Thakur LAKSHMAN SINGH
* Thakur AMAR SINGH
* Thakur MAN SINGH

## Referències

* Genealogia Arxivat 2011-05-16 a Wayback Machine.
# Sayla

Sayla fou un estat tributari protegit a l'agència de Kathiawar, prant de Jhalawar, presidència de Bombai. La capital era Sayla situada a 22° 32′ N, 71° 32′ E﻿ / ﻿22.533°N,71.533°E﻿ / 22.533; 71.533 a menys de 30 km al sud-oest de Wadhwan i a la riba d'un dipòsit d'aigua anomenat Manasarowar atribuït a Sidhraj Jai-Singh, el famós raja d'Anhilvada. La població de la ciutat el 1901 era de 5.367 habitants i tenia un temple notable, anomenat de Ramchandra, construït per Lala Bhagat un bània de principis del segle XIX.
El principat tenia una superfície de 575 km² i una població el 1901 d'11.661 habitants, repartits en una ciutat i 38 pobles. Els ingressos el 1902-1904 eren de 66.000 rupies. Era estat de tercera classe del Kathiawar i governat per rajputs jhales.
Ja és esmentada com una pargana de la regió de Jhalawar a l'Ain-i-Akbari; al segle XVIII va caure en mans dels kathis però el jhala Sheshabhai (Sheshmalji), fill del cap d'Halavad, va prendre possessió de Sayla el 1751, i la va afegir a les "gires" (gira = districte) de Narichana i Liya, que havia obtingut en la seva lluita pel domini de Dhrangadhra. El va succeir Kakobhai, també anomenat Vikmatsingh o Vakhatasingh (1794-1813), sota el qual es va signar el tractat amb els britànics i es va fixar el tribut (1807). Els seus descendents van conservar el poder amb títol de thakurs, si bé en el regnat de Kerisingh (1839-1881) fou elevat a thakur sahib. El 1881 el tribut era de 1.551 lliures conjuntament al govern britànic i al nawab de Junagarh.

## Llista de thakurs

* Sheshmalji I Raisinhji 1751 - 1794
* Vakhatsinhji Sheshmalji 1794 - 1813
* Madarsinhji I Vakhatsinhji 1813 - 1837
* Sheshmalii II Madarsinhji 1837 - 1839
* Kerisinhji Sheshmalii 1839 - 1881
* Vakhatsinhji Kerisinhji 1881 - 1924
* Madarsinhji II Vakhatsinhji 1924 - 1938
* Karansinhji Madarsinhji 1938 - 1947 (+1962)

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
* Genealogia Arxivat 2010-02-18 a Wayback Machine.
* Llista de gvernants
# Sohawal

Sohawal fou un petit estat tributari protegit a l'Índia central, agència de Baghelkhand, amb una superfície de 552 km², separat en dues parts per l'estat de Kothi, i la part nord barrejada amb territoris de Panna. La capital era Sohawal, a 24° 35′ N, 80° 46′ E﻿ / ﻿24.583°N,80.767°E﻿ / 24.583; 80.767 a la riba del riu Satna, amb 2.108 habitants el 1901.

## Història

El sobirà era un rajput baghela emparentat a la casa de Rewa: el maharajà Amar Singh de Rewa (o Rewah, 1630-1643) va tenir dos fills, un dels quals, Fateh Singh, es va revoltar i es va apoderar de Sohawal, fundant un estat independent originalment força gran (incloïa Birsinghpur, que després va passar a Panna, Kothi i altres comarques a la regió). Quan Chhatarsal de Panna va començar a expandir-se, Sohawal en va esdevenir tributari, però va conservar l'autonomia, però més tard Jagat Raj i Hirde Sah, fills de Chhatarsal, es van apoderar de bona part del seu territori i el sobirà de Kothi, aprofitant les lluites, es va fer independent i va atacar i matar el sobirà de Sohawal, Prithipal Singh que governava al començament del segle XVIII. A l'establiment de la sobirania britànica a l'inici del segle xix, Sohawal fou considerat un principat subordinat a Panna, pero el 1809 es va concedir un sanad possessori separat a Rais Aman Singh, amb l'explicació que Sohawal ja existia abans de la pujada al poder de Chhatarsal i va restar independent però sota supremacia d'Ali Bahadur de Banda. Bhagwant Raj Bahadur, va pujar al tron el 1899 i el 1901 va rebre el títol de raja com a distinció personal (fins aleshores el títol era rais, que vol dir cap).

## Població

La població era:
* 1881: 37.747 habitants
* 1891: 43.853 habitants
* 1901: 37.216 habitants
L'estat tenia 183 pobles. El 85% eren hindus. Els gonds, kols i mavaiyes eren en part animistes (13%). La llengua general era el baghelkhandi (80%). El 95% de la població vivia de l'agricultura.

## Administració i govern

Administrativament estava dividit en dos tahsils i un jagir:
* Sohawal
* Sabhapur
* Principat de Raigaon
El sobirà exercia tots els poders civils i administratius, però, quant als poders criminals, els casos greus estaven en mans de l'agent britànic. Disposava d'una policia de 50 homes.

## Llista de rages

* Rais Lal AMAN SINGH 1809-?
* Rais RAGHUNATH SINGH ?-1830
* Interregne 1830-1833
* Rais AMAN SINGH 1833-1840
* Rais SHEO SINGH 1840-1865
* Raja SHER JANG BAHADUR SINGH 1865-1899
* Raja BHAGWANT RAJ BAHADUR SINGH 1899-1930
* Raja JAGENDRA BAHADUR SINGH 1930-1948

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Sompeta

Sompeta fou un tahsil zamindari al districte de Ganjam (avui a Orissa) a la presidència de Madras. La superfície era de 733 km². estava separat de Parla Khimedi pel Mahendragiri, i tenia a l'est la badia de Bengala. La població el 1901 era de 102.690 habitants amb la ciutat de Sompeta com a capital del tahsil (6.455 habitants) i 347 pobles.
Estava format pels zamindaris de Mandasa, de Baruya, de Jalantra (que va ser venut pel seu zamindar i comprat pel maharajà de Vizianagram) i Budarasingi. L'agència de Sompeta era una de les dels Maliahs i estava formada pels zamindaris de:
* Jarada
* Mandasa
* Budaransingi
* Jalantra (sota domini del govern britànic per expropiació als seus propietaris)

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Surada

Surada és una ciutat i àrea notificada del districte de Ganjam a Orissa. Està situada a 19° 45′ N, 84° 26′ E﻿ / ﻿19.75°N,84.43°E﻿ / 19.75; 84.43 i la població al cens del 2001 consta amb 14.647 habitants.

## Història

Fou capital d'un tahsil que estava format quasi únicament pel zamindari de Bodogodo, amb una superfície de 513 km² i una població de 23.230 habitants en 198 pobles (1901).

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Talsana

Talsana fou un estat tributari protegit de l'Índia, a l'agència de Kathiawar, prant de Jhalawar, presidència de Bombai, amb 4 pobles amb dos tributaris separats. La superfície és de 111 km² i la població el 1881 era de 3.661 habitants. El tribut al govern britànic era de 91 lliures i el pagat al nawab de Junagarh de 13 lliures. La capital era Talsana a uns 17 km al sud-est de Lakhtar.

## Referències

Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Timba

Timba fou un estat tributari protegit de l'agència de Mahi Kantha a la presidència de Bombai. Estava format per 5 pobles, amb 1.675 habitants el 1901. Els seus ingressos s'estimaven en 935 rupies el 1900, pagant un tribut de 50 rúpies al raja d'Idar.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.