OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# (1105) Fragaria

(1105) Fragaria és un asteroide que forma part del cinturó d'asteroides i va ser descobert l'1 de gener de 1929 per Karl Wilhelm Reinmuth des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, a Alemanya.
Inicialment va rebre la designació de 1929 AB. Més endavant va ser nomenat pel gènere de les maduixes, una planta de la família de les rosàcies.
Fragaria està situat a una distància mitjana de 3,009 ua del Sol, podent acostar-se fins a 2,692 ua i allunyar-se'n fins a 3,327 ua. La seva excentricitat és 0,1055 i la inclinació orbital 10,97°. Empra 1907 dies a completar una òrbita al voltant del Sol. Fragaria forma parte de la familia asteroidal d'Eos.

## Vegeu també

* Llista d'asteroides (1001-2000)
* Cos menor del sistema solar

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 24 octubre 2023].
* ↑ Afirmat a: Minor Planet Center Database.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 URL de la referència: https://www.minorplanetcenter.net/db_search/show_object?object_id=1105.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 27 novembre 2024].
* ↑ «JPL Small-Body Database». [Consulta: 3 novembre 2024].
* ↑ Springer. Dictionary of Minor Planet Names (en anglès). 5a edició, 2003. ISBN 3-540-00238-3.
* ↑ «(1105) Fragaria» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 11 juliol 2018].
* ↑ Hirayama, Kiyotsugu «Present State of the Families of Asteroids» (en anglès). Proceedings of the Imperial Academy, 9, 1933, pàg. 482-485 [Consulta: 11 juliol 2018].

## Enllaços externs

* «(1105) Fragaria» (en anglès). Minor Planet Center. [Consulta: 11 juliol 2018].
* «Diagrama orbital de (1105) Fragaria» (en anglès). Jet Propulsion Laboratory. [Consulta: 11 juliol 2018].
# Clot dels Frares

El Clot dels Frares és una masia de Sant Pere de Ribes (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia situada dins del circuit de l'autòdrom de Rocamar, a migdia del nucli de Ribes. És un edifici aïllat de planta quadrangular i tres crugies. Consta de planta baixa, pis i golfes i té la coberta a quatre vessants. El frontis es compon segons tres eixos; el central té el portal d'accés d'arc de mig punt adovellat. Sobre el mateix hi ha un finestral d'arc pla de pedra carejada, amb l'intradós motllurat i el relleu d'una orla a la llinda, damunt la que hi ha un escut heràldic de pedra. Just a sobre de l'escut hi ha dues mènsules de pedra treballada que haurien sostingut un matacà. Enlloc seu hi ha un pòrtic d'arc escarser arrebossat, situat a nivell de les golfes, on també hi ha la corriola. Els eixos laterals tenen un finestral d'arc pla de factura moderna a la planta baixa i un finestral de pedra carejada com el de l'eix central (inclosa l'orla) al pis. Les golfes s'obren amb una galeria de deu petits pòrtics d'arc escarser arrebossat, que queden interromputs a la part central pel pòrtic que substitueix el matacà. La resta de façanes presenten obertures d'arc pla arrebossat, les de les façana posterior distribuïdes segons tres eixos. A la façana de llevant hi ha tres grups de dues mènsules, que és probable que suportessin balcons. Davant la façana de ponent hi ha la torre de defensa de planta quadrangular, la qual comunicava amb la casa a través d'una passarel·la. El revestiment dels murs manté l'arrebossat amb morter, deixant els angles cantoners de carreus escairats vistos.

## Història

El Clot dels Frares podria correspondre's amb el mas d'Arnaldo de Villarrubia, que apareix anomenat en un capbreu atribuït al segle xiii. La primera referència documental que tenim del Clot com a tal correspon al fogatge de l'any 1365. El nom dels Frares no el va adquirir fins al segle xviii, quan va ser propietat de la Companyia de Jesús. Algunes fonts (PALACIOS, J.L., 1999: 41) apunten que en aquest període la comunitat jesuïta anava a prendre banys durant el període estival. Al cadastre de l'any 1736 hi consta la casa dels pares jesuïtes dita el Clot, habitada per Josep Robert, mentre que tres anys després hi habitava Juan Palmeta. Més endavant, all llibre d'Apeo de l'any 1847, hi consta que el Clot pertanyia a Vicenç Roca i Batlle. Quan es va posar en funcionament l'autòdrom de Terramar que l'envolta, la masia va habilitar-se com a Pavelló Reial. Després del fracàs de la iniciativa, a les seves terres s'hi va construir una granja avícola

## Referències

* 1 2 3 «Clot dels Frares». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
* 1 2 Clot dels Frares, Mapa de patrimoni cultural de la Diputació de Barcelona
# Cabana de volta (les Borges Blanques)

La Cabana de volta és una obra de les Borges Blanques (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Cabana de volta construïda amb carreus de pedra units amb fang. Les pedres són irregulars, més grans les inferiors per donar major solidesa a la construcció, donat que no disposa de fonaments. A mesura que es tanca la volta, els carreus es van fent més esvelts. La façana deixa veure clarament l'arc constitutiu de la volta, recolzat lateralment per grans parets de pedra i fang. La porta és una obertura rectangular amb llinda i muntants, lleugerament desplaçada. La coberta és de pedra i argiles. Interiorment està formada per dos espais: un de cobert per la volta amb una pallissa per dormir i la part de vivenda; l'altre, al fons de la cabana, és l'aprofitament d'una cova natural de la pedra. Aquí hi deurien tenir el bestiari.

## Història

Aquest tipus de construccions són molt habituals a les Garrigues. Desconeixem quan s'inicia la seva construcció però cap a finals de segle xix, potser degut al cultiu intensiu de l'olivera, aleshores en expansió, és quan es construirà la majoria de cabanes. Actualment ja no se'n fan de noves, n'hi ha que es segueixen utilitzant però moltes estan deixades i en procés de desaparició.

## Referències

* 1 2 «Cabana de volta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Casa de portes adovellades al carrer Major d'Oix

La Casa de portes adovellades al carrer Major d'Oix és una obra d'Oix, al municipi de Montagut i Oix (Garrotxa), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa situada al final del carrer Major d'Oix, de planta rectangular i teulat a dues aigües amb els vessants vers les façanes principals. Als baixos té una àmplia porta principal i una altra, més petita, al seu costat, totes dues adovellades. A la banda dreta de l'edifici hi ha una altra porta d'accés feta de carreus ben tallats i llinda sense inscripció. Al primer pis hi ha dos senzills balcons amb llindes de fusta i al pis superior, dues finestres realitzades amb el mateix sistema constructiu.
El parament de l'edifici restaurat va ser fet amb pedra poc treballada del país.

## Història

Hem inclòs aquest edifici dins el Patrimoni Arquitectònic pel fet que les dues boniques portes d'ingrés, realitzades amb dovelles ben tallades, no són originals d'aquesta casa i foren incorporades en el decurs de les obres de restauració. De fet, dites pedres formaven part de la porta d'entrada al recinte fortificat del poble d'Oix que encara es conservava dempeus a principis del segle xx.

## Referències

* 1 2 3 «Casa de portes adovellades al carrer Major d'Oix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Les Feixes (Olot)

les Feixes és un mas al terme d'Olot (la Garrotxa) protegit com a bé cultural d'interès local. Es tracta d'una masia de planta regular, de volums simples amb un cos principal i diferents volums secundaris, encerclats per un recinte emmurallat, amb un gran portal d'entrada de pedra natural i arc rebaixat. La pedra volcànica és visible en totes les parts i els carreus de pedra en cantonades i obertures principals. La planta noble distribuïda a partir de la sala central, conte una capella dedicada al Carme. La documentació existent revela la seva antiguitat amb notícies històriques a partir del segle x. La configuració actual és del segle xvii i les seves darreres intervencions dels anys 90 han rehabilitat completament el mas respectant l'estructura, tipològica i elements del conjunt.

## Referències

* ↑ «Mas les Feixes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Can Batlle (Sant Gregori)

Can Batlle és una obra de Sant Gregori (Gironès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de planta rectangular amb cossos annexes afegits. Es desenvolupa en planta baixa, pis i golfes. Les parets portants són de maçoneria amb carreus a les cantonades i emmarcant les obertures. La coberta és de teula àrab a dues vessants.
La porta d'accés i les finestres de la planta baixa són d'origen medieval amb motius religiosos cisellats a la llinda. La finestra del primer pis és renaixentista.
La casa està en fase de restauració, les pedres de la façana principal han estat ajuntades amb ciment pòrtland.
La casa va ser reconstruïda el 1990.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Batlle». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Mas Sunyer (Sant Gregori)

El Mas Sunyer és un edifici de Sant Gregori (Gironès) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un gran casal de planta rectangular, desenvolupat en planta baixa, pis i golfes. La coberta és de teula àrab a dues vessants. Presenta dos cossos afegits a les façanes laterals i un porxo amb terrassa superior adossat a la façana principal. Les parets portants són de maçoneria arrebossada i pintada a les façanes exteriors, deixant a la vista els carreus de les cantonades i les obertures.
El mas presenta un conjunt de construccions annexes situades al seu voltant. A l'accés hi ha un pou amb una torre i un dipòsit d'aigua fet amb totxo, construït a principis de segle i que presenta un cert interès.

## Referències

* 1 2 «Mas Sunyer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# La Massana (Sant Gregori)

La Massana és una obra de Sant Gregori (Gironès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Construcció de planta irregular desenvolupada en planta baixa, pis i golfes. Les parets portants són de rierencs i carreus irregulars, amb restes d'arrebossat de calç a la façana sud-oest. Les cobertes són de teula àrab a varies vessants, acabades amb un ràfec que combina la teula i el rajol pintat. L'entrada principal presenta un porta dovellada, de pedra basàltica negra, bastant antiga. Damunt d'aquesta porta hi havia una finestra amb llinda plana. Hi ha altres finestres, totes elles de reminiscències gòtiques. A l'interior els sostres són fets amb quadrats i llates de fusta. L'escala per accedir a la planta superior té el primer tram fet amb peces de pedra i el segon amb volta de rajol. A les façanes sud-est i nord-est hi han adossats cossos annexes com a pallers, etc.

## Referències

* ↑ «La Massana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
# Pierre Favre

Pierre Favre, llatinitzat com a Petrus Faber i citat sovint amb el nom italià Pietro Fabbro (Villaret, Ducat de Savoia, 13 d'abril de 1506 - Roma, 1 d'agost de 1546) fou un prevere francès, company d'Ignasi de Loiola i primer prevere de la Companyia de Jesús. És venerat com a sant a l'Església catòlica.

## Biografia

Pierre Favre havia nascut a una família humil de la Savoia. El 1525, per mitjà d'un oncle seu que era monjo cartoixà, fou enviat a París a estudiar filosofia a la Sorbona: al col·legi de Santa Bàrbara va tenir com a companys de residència Ignasi de Loiola i Francesc Xavier. S'hi va doctorar i va participar en uns exercicis espirituals dirigits per Ignasi de Loiola. El 1534 fou ordenat sacerdot i el 15 d'agost d'aquell mateix any fou un dels fundadors, a l'església de Saint-Denis de Montmartre i amb Ignasi i altres companys, de la Companyia de Jesús.
El 1536, amb alguns companys, anà a Venècia per embarcar cap a Terra Santa, però hi renuncià arran de la guerra entre turcs i venecians i anà a Roma, on es posà a disposició del papa Pau III, qui l'encarregà la càtedra de teologia de la Universitat de la Sapienza, compartint-la amb Diego Laínez. Viatjà a Alemanya, Espanya i Portugal per assumptes de l'orde.
El 1546 fou cridat pel papa a Roma perquè participés en el Concili de Trent com a teòleg, però malalt, va morir pocs dies després d'arribar-hi.

## Veneració

Des de la seva mort va ésser venerat com a beat, culte que confirmà el papa Pius IX el 5 de setembre de 1872, fixant-ne la festivitat el 2 d'agost. El 17 de desembre de 2013 el papa Francesc anuncià la seva canonització pel procediment de canonització equivalent, sense els tràmits i processos habitualsl. La missa d'agraïment de la canonització tingué lloc a l'església del Gesù de Roma el 3 de gener de 2014.
Les seves restes són a un altar de l'església de Sant'Ignazio al Campo Marzio de Roma.

## Bibliografia

* C. de Dalmases, Bibliotheca Sanctorum. Roma, 1964. Vol. 5, col. 501-503.

## Enllaços externs

* Biografia al web oficial dels jesuïtes Arxivat 2012-08-08 a Wayback Machine.
# Casa al carrer de Sant Pere, 9 (Mieres)

La Casa al carrer de Sant Pere, 9 és una obra de Mieres (Garrotxa) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa situada davant l'església parroquial de Sant Pere de Mieres. És de planta rectangular, donant les façanes a quatre carres diferents. Els teulats són a dues aigües amb els vessants vers les façanes principals. Disposa de baixos, amb dues portes d'accés (una a tramuntana i l'altre a ponent), soterranis amb menudes ventilacions a l'exterior i pis superior o d'habitatge, organitzat a partir d'una àmplia sala de convit. Aquesta casa núm.-9 fou bastida amb pedra treballada del país, llevat d'alguns carreus cantoners i dels que emmarquen algunes de les obertures. La porta principal conserva la següent llinda: "1747".

## Referències

* ↑ «Casa al carrer de Sant Pere, 9». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Can Carrera

Can Carrera és una masia a mig camí dels nuclis del Torn i Mieres (la Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local. És de planta rectangular i ampli a dues aigües amb els vessants vers les façanes laterals. Disposa de baixos, amb bonica porta d'accés als interiors feta de grans dovelles. Aquesta part de la masia era destinada al bestiar i té menudes obertures de ventilació. El primer pis o planta habitatge gaudeix d'una eixida coberta que mira al costat de migdia i està sostinguda per grans arcades de mig punt. La façana que mira a llevant (façana principal) té menudes obertures de carreus molt ben tallats. Del pis superior en destaca una finestra realitzada a les acaballes del món medieval. Volten la masia de Can Carrera un gran nombre de cabanes i pallisses. Aquesta casa fou bastida amb pedra del país poc tallada llevat dels carreus cantoners i dels emprats per fer les obertures.

## Referències

* ↑ «Masia de Can Carreras». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Rectoria dels Sants Metges

La Rectoria dels Sants Metges és una obra de Sant Julià de Ramis (Gironès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La rectoria correspon a dues edificacions tipus masia, adossades, amb una façana orientada al nord i l'altre al suc. L'edifici més oriental pot assimilar-se a una torre, atès que, almenys sobre la base dels paraments visibles, és un cos estret i allargat, d'uns 5 per 10 metres, on els dos terços del nord són més elevats que el terç sud, amb dos pisos. Es tracta doncs en principi d'un cos allargat a dues aigües amb la part posterior més prolongada. En els paraments, arrebossats parcialment, no es veu cap indici de que el cos estigui format per afegits d'èpoques diferents i, per tant, la part davantera podria haver estat en origen una torre. L'edifici mostra cadena de carreus cantoners a la façana principal, on hi ha una finestra gòtica de permòdols al primer pis i una possible porta tapiada a la planta baixa, reconvertida en finestra.
El segon edifici s'adossa pel sud del cos anterior, essent un cos rectangular de planta baixa i pis, amb una porta adovellada d'arc de mig punt, sense cap element defensiu.

## Referències

* 1 2 «Rectoria dels Sants Metges». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Can Puxan

Can Puxan és una obra modernista de Canet de Mar (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta baixa i dos pisos. La façana té una composició simètrica. La planta baixa presenta la porta d'entrada amb un finestral a cada banda. En aquest nivell destaca el sòcol de pedra de Girona fet de carreus sense treballar. Al primer pis hi ha una tribuna de vidre al centre i cada costat un balcó amb barana de ferro, sostingut per carteles de ferro forjat. La balconera presenta una llinda esglaonada feta de maons. Al segon pis hi ha uns balcons enretirats del nivell de façana amb grups de tres finestres a cada extrem. Els balcons estan coberts per una teulada de teula àrab i entremig sobresurten uns pilars que són com la continuació de la façana.

## Referències

* ↑ «Can Puxan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Casal al carrer Sant Josep, 66 (Mataró)

El Casal al carrer Sant Josep, 66 és un edifici de Mataró (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un casal en cantonada de planta baixa i dues plantes pis. Presenta dos portals d'accés i una finestra amb brancals i llinda de pedra en planta baixa, carreus de pedra a la cantonada i finestres i balcons al primer i segon pis.
A la llinda de pedra del portal de carrer sant Josep hi figura la data: 1772.

## Referències

* 1 2 «Casal al carrer Sant Josep, 66». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Far de Sant Cristòfol

El Far de Sant Cristòfol, també anomenat Farola de Sant Cristòfol o simplement la Farola, és un edifici de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local. Des de l'any 2016 acull l'equipament museístic Espai Far, dedicat a història marinera de Vilanova i la Geltrú.

## Història

El 1834 se n'instal·là una primera farola. El 1866 fou inaugurada una versió millorada del far. La tercera, i actual, es començà a construir a partir de 1902 i el 1905 ja estava en funcionament.

## Descripció

Es tracta d'un far de costa de senyals lluminosos de freqüència 8"
La farola és de planta circular i alçat troncocònic de carreus de pedra. El coronament és una balconada circular de major radi que la base i suportada per carteles, acabada amb barana de ferro. La torratxa és cilíndrica de ferro i vidre coberta amb cúpula semiesfèrica i cupulí metàl·lics coronats amb la rosa dels vents. A l'interior trobem una escala de cargol amb graons i eix de pedra. Hi ha dues plataformes metàl·liques. Les parets són de carreus de pedra calcària. Annexa al far hi ha una construcció de planta rectangular destinada en origen a habitatge del tècnic responsable i avui integrada com a espai expositiu.

## Referències

* 1 2 Carbonell i Virella, Vicenç. Noms de lloc de Vilanova i la Geltrú. Vilanova i la Geltrú: Institut d'Estudis Penedesencs, 2001, p. 85, 213. ISBN 8486933773.
* 1 2 «Far de Sant Cristòfol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 març 2019].
* ↑ «El Far de Sant Cristòfol de Vilanova i la Geltrú». Oficina Municipal de Turisme. [Consulta: 3 març 2019].
# Can Verdura

Can Verdura és una obra de Sant Iscle de Vallalta (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia situada al sud-est del nucli de Sant Iscle de Vallalta, es troba en un camí paral·lel al carrer de Francesc Macià. La planta original és de forma rectangular amb la coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. Pel que fa a la façana aquesta és senzilla. A la planta baixa hi ha dues portes d'accés: una al mig que conserva els carreus de pedra i una porta lateral amb l'arc en forma d'arc escarser. A la planta superior trobem un petit balcó al mig i una finestra a cada lateral. A aquesta construcció se li han afegit altres cossos adosats, tant a la cara nord com als dos costats.

## Referències

* ↑ «Can Verdura». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Can Soler de Pagès

Can Soler de Pagès és una obra d'Arenys de Munt (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa de pagès de planta baixa i pis. La coberta és a dues aigües. Al centre de la façana hi ha la porta d'accés emmarcada per carreus de pedra i finestres amb reixes de ferro. Al damunt de la porta hi ha un balcó, també de pedra, amb balustrada de fusta. Hi ha un cos afegit rectangular amb una galeria d'arcs de mig punt, on hi ha situat el safareig, el rebost i un magatzem. Les obertures de la planta baixa estan emmarcades amb maó vist col·locat de costat. La coberta és de teula a doble vessant i hi ha una xemeneia.

## Referències

* ↑ «Can Soler de Pagès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Far de Can Jalpí

El Far de Can Jalpí és un far d'Arenys de Munt (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una torre de secció circular de maó i arrebossat imitant carreus. Al cos principal una escala de cargol dona accés al capdamunt del far, un cos de secció octogonal cobert de teules i embigat de fusta. Té també una petita cornisa sortint sostinguda amb mènsules. La porta d'accés és d'arc apuntat arrodonit. Sota la cornisa hi ha una capelleta sense cap imatge.

## Història

Construït l'any 1900, funcionava com a far del llac de Can Jalpí, un gran casal residencial situat al sud del far que imita la construcció d'un castell. Es troba en un espai públic, en una zona de bosc al nord de Can Jalpí.

## Referències

* 1 2 «Far de Can Jalpí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
* ↑ «Far de Can Jalpí». Diputació de Barcelona, 12-07-2006.
# Can Gener (Mataró)

Can Gener és una masia de Mataró (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Masia inicialment de tres cossos amb coberta a dues aigües que amb el temps ha sofert ampliacions i mutilacions diverses que han malmès la seva estructura i volumetria original.
A la façana principal encara es conserva l'arc de mig punt adovellat i un balcó i finestrals amb carreus i llindes de pedra. La resta, són afegits sense interès.

## Referències

* 1 2 «Can Gener». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].