OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Biblioteca Nacional de Torí

La Biblioteca Nacional de Torí, oficialment i en italià Biblioteca nazionale universitaria di Torino és una biblioteca pública i universitaria nacional i una de les biblioteques més importatans d'Itàlia. Té la seu a la plaça Carlo Alberto, de la ciutat de Torí, davant del palau Carignano i va ser reconstruïda entre el 1958 i el 1973.
La biblioteca pertany al Ministeri dels Béns i l'Activitats Culturals i de Turisme, i participa en el Servei bibliotecari nacional (SBN).

## Història

Els seus orígens es remunten a 1720, quan Víctor Amadeu II de Savoia va donar a llum a la Reial Biblioteca de la Universitat, fruit de la unió de la col·lecció de la biblioteca de la Universitat de Torí i el fons del duc de Savoia. Entre els segles xviii i xix, per tal de donar suport a les activitats científiques promogudes per la dinastia Savoia, la biblioteca va rebre molts llegats i va fer adquisicions, entre elles, el 1824, un dels manuscrits del scriptorium de l'abadia de Columbano a Bobbio.
Declarada biblioteca nacional el 1873, per allotjar 250.000 volums, 4.200 manuscrits i 1.000 incunables. El 26 de gener de 1904 un incendi va destruir la meitat dels manuscrits - alguns d'extrema raresa i valor- i 30.000 volums. Els efectes del bombardeig de 1942 van fer malbé part dels volums impresos emmagatzemats en la biblioteca.
L'antiga seu de la Biblioteca Nacional de la Universitat va ser destruïda durant la Segona Guerra Mundial. La nova seu va ser construïda als antics estables del Palau Carignano a la Piazza Carlo Alberto. El 1958, després d'un concurs públic, el disseny i la supervisió de les obres de construcció s'han realitzat pels arquitectes Massimo Amodei, Pasquale Carbonara, Italo Insolera, Aldo Livadiotti i Antonio Quistelli, preservant la façana supervivent dels estables i construint enterament la resta de l'edificació.

## Patrimoni

L'any 2011 la Biblioteca Nacional de Torí tenia 763.833 volums impresos, 2.095 publicacions periòdiques, 4.554 manuscrits, 1.603 incunables i 10.063 del segle xvi. Entre la col·lecció de manuscrits hi ha una col·lecció de cançons espanyoles anomenada Cançoner de Torí i el Beatus de Torí, copiat a Catalunya a partir del Beatus de Girona.

## Referències

* ↑ «Ufficio Statistica - Anno 2011» (en italià). Ministero dei Beni e delle Attività culturali, 2000. [Consulta: 17 octubre 2014].
* ↑ Querol Gavaldá, 1989, p. 106.

## Bibliografia

* Querol Gavaldá, Miguel. Cancionero musical de Turín: transcripción y estudio (en castellà). Madrid: Sociedad Española de Musicología, 1989. ISBN 978-84-86878-51-1.

## Enllaços externs

* Biblioteca Nacional de Torí - Lloc web oficial
* Catàleg on-line
# Torre de les Bruixes

La Torre de les Bruixes o Torre del Polvorí es troba en l'extrem oposat del turó on s'assenta el castell de Montsoriu. La missió de la torre era protegir el castell i vigilar la vall d'Arbúcies i la carretera del Rieral, que comunicava amb Hostalric.

## Història

La història d'aquesta torre és la mateixa que la del castell de Montsoriu del qual fou sempre part integrant, una mena de torre albarrana, torre de guàrdia o de vigilància, situada a tramuntana del castell.

## Arquitectura

Fortificació quadrangular, avançada uns 100 m del castell de Monsoriu al qual estigué unida per un camí fortificat. Podria haver tingut un o dos pisos. Queden restes dels murs de pedra que flanquejaven el camí. Es conserva en una alçada de 3,5 metres, té una longitud a l'exterior d'11,70m de llarg per 7,85 m d'amplada i un gruix de mur entre 0,95 i 1 m. A l'interior s'intueix l'inici d'un mur en la direcció est-oest d'una amplada d'uns 70 cm que partiria l'àmbit en dos. Per aquest fet, a més de les dimensions i l'estructura es creu que la torre, a més de ser lloc de guaita, podria tenir altre funcions com ara residència o magatzem.
L'aparell constructiu és fet amb pedres de grans dimensions (30 cm d'alt per 45 cm d'ample) a les cantonades. A les cares de llevant i ponent, els carreus desbastats dibuixen línies horitzontals. A tramuntana i migjorn, les pedres són més petites, de formes irregulars, mal disposades i amb abundant morter de calç. En aquestes dues últimes cares s'observen algunes espitlleres que en confirmen la funció defensiva.
Per la banda que mira cap a Arbúcies i Sant Feliu de Buixalleu hi hauria l'espadat del turó; per la banda orientada cap al castell hi ha un fossat excavat en el sòl del turó.
El recinte de Montsoriu conté un terreny situat entre el Castell i la Torre de les Bruixes on se situava el poblat medieval. Aquest espai, datat al segle xiii estava emmurallat i delimitat pels dos fossats, un a prop del Castell i l'altra ran de la torre.

## Referències

* ↑ GEC

## Bibliografia

* Catalunya Romànica, vol. V El Gironès La Selva El Pla de l'Estany. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1991, p. 266. ISBN 84-7739-262-5.
# Puig Roig (Palau-sator)

El Puig Roig és una muntanya de 72 metres que es troba al municipi de Palau-sator, a la comarca catalana del Baix Empordà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Phallotorynus psittakos

Phallotorynus psittakos és una espècie de peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 1,8 cm de longitud total i les femelles els 2,39.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Paraguai.

## Referències

* ↑ «Phallotorynus psittakos». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Lucinda, P.H.F., de Souza Rosa, R. & Reis, R.E.: Systematics and Biogeography of the Genus Phallotorynus Henn, 1916 (Cyprinodontiformes: Poeciliidae: Poeciliinae), with Description of Three New Species. Copeia, 2005, 3: 609–631. Any 2005.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Ca Trenchs Jordà

Ca Trenchs Jordà és una obra eclèctica de Valls (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de pisos entre mitgeres, de planta baixa i tres pisos. Actualment la planta baixa està modificada. L'ordenació general de la façana en relació amb les obertures respon a la tipologia de progressiu de creixement, característica dels edificis vallencs. En el primer pis hi ha un balcó corregut amb dues portes: el segon pis, separat per una imposta, presenta dos balcons individuals i, el tercer pis, l'ocupa una finestra correguda d'arc escarser, dividida en sis parts per cinc petits pilars. La façana es corona amb cornisa de motllures i barana correguda de pedra. Hi ha decoració en les llindes de totes les obertures, així com en el treball d'arrebossat sobre la maçoneria, que apareix formant carreus.

## Referències

* ↑ «Ca Trenchs Jordà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].
# Felip Guillem d'Orange-Nassau

Felip Guillem d'Orange-Nassau (Buren, 19 de desembre de 1554 - Brussel·les, 20 de febrer de 1618) va ser fill de Guillem I d'Orange-Nassau i d'Anna d'Egmond -la seva primera esposa-. Es va convertir en Príncep d'Orange el 1584 i Cavaller de l'Orde del Toisó d'Or el 1599.

## Biografia

Quan el seu pare Guillem el Taciturn va ignorar la citació del duc de Alba Fernando Álvarez de Toledo y Pimentel, per regressar a Brussel·les, van quedar a Alemanya, Felip Guillem, un noi de 13 anys, que estava estudiant a la Universitat Catòlica de Lovaina de Brabant. Va ser detingut al febrer de 1568, i portat a Espanya com a ostatge, però sobretot per ser criat com un bon catòlic i súbdit lleial. Mai no tornaria a veure el seu pare, i la seva mare havia mort l'any 1558.
A Espanya, va continuar els seus estudis a la Universitat d'Alcalá de Henares. Va romandre fins al 1596, quan va regressar als Països Baixos. Es va interessar en les Províncies Unides dels Països Baixos que va defensar vigorosament amb la seva germana, Maria de Nassau, en contra el seu germanastre Maurici de Nassau que va disputar amb el seu germà el dret a la baronia i la ciutat de Breda.
El 1606 Felip Guillem va ser reconegut als Països Baixos com Senyor de Breda i Steenbergen, i el seu dret a nomenar magistrats va ser també reconegut, amb la condició que mantingués la «Unió i la religió de la República». Ell degudament va fer la seva entrada cerimonial a la ciutat de Breda, al juliol de 1610 i des d'aleshores fins a la seva mort, va nomenar regularment els magistrats en el seu senyoriu. Encara que va instaurar serveis catòlics al castell de Breda, no va tractar de desafiar el predomini del protestantisme calvinista a la ciutat. Va tenir una diferència amb els Estats Generals el 1613, quan es va anul·lar el nomenament d'una «doctrina catòlica». Ell havia de cooperar amb el governador militar a Breda, el seu germanastre il·legítim Justí de Nassau, incondicionalment lleial als Estats Generals. El 1596, a Fontainebleau, Felip Guillem es va casar amb Elionor de Borbó-Condé, filla d'Enric I de Borbó-Condé i cosí del rei Enric IV de França, però va morir el 1618 sense fills. Per tant, Maurici de Nassau va poder heretar el títol de Príncep d'Orange.
Com Senyor de Diest i un catòlic piadós en el moment de la seva mort, Felip Guillem va ordenar que l'església parroquial de Saint Sulpice a la mateixa ciutat, celebrarà un cop a l'any una missa fúnebre per la seva ànima. Diest és també el lloc de la seva sepultura a l'Església catòlica. Diest és coneguda com la «Ciutat d'Orange», i Felip Guillem com "el príncep Catòlic d'Orange», perquè el seu pare el'any 1573 - al cap de la rebel·lió holandesa - s'havia convertit en un calvinista protestant en lloc d'un catòlic com l'ho havia estat abans.

## Referències

* ↑ Israel, 1998, p. 298-300.

## Bibliografia

* Israel, Jonathan. The Dutch Republic: its rise, greatness, and fall, 1477 - 1806 (en anglèss). Oxford: Clarendon Press, 1998. ISBN 0-19-820734-4.
# Ca l'Adroer (Vilobí d'Onyar)

Ca l'Adroer és una obra del municipi de Vilobí d'Onyar (Selva). Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una construcció força senzilla orientada a migdia, de dues plantes amb vessants a laterals, amb el vessant de la dreta més llarga que la de l'esquerra. La façana principal mostra un portal quadrangular amb llinda monolítica. Al costat esquerre hi ha una finestra amb llinda de pedra que porta inscrita la data de 1736 i la de sobre de la porta també és de pedra. Les altres dues són simples i la de la planta baixa té una reixa de protecció de ferro forjat. Al costat dret hi ha adossat un porxo. El parament de la façana és arrebossat i pintat de blanc però deixa vistos els carreus ben escairats de l'angle. La resta de l'edificació és de masoneria sense revestiment i es pot observar la utlilització de la pedra tosca del volcà de la Crosa de Sant Dalmai. L'any 1987 era propietat de la família Adroer d'Hostalric i la tenia amb règim de lloguer Francesc Francisco i Busquets.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ca l'Adroer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 octubre 2014].
# 1007
## Esdeveniments

* Primers pogroms contra els jueus.
* Guillem és el primer [[Vescomtat de Vallespir|vescomte de Vallespir]].
* 15 d'agost: a Yucatán (Mèxic), el cap maia Ah Suytok Tutul Xiu funda el llogaret d'Uxmal (segons el calendari maia).
* 17 de setembre: a 25 km al sud-oest de Bagdad (Iraq), un terratrèmol deixa 16.000 morts.
* L'any del Dancehall
Aproximadament aquest any, una expedició dirigida pel viking Leif Ericson va descobrir l'illa de Terranova, la península del Labrador i les actuals costes dels Estats Units. No obstant això, les colònies que van fundar els vikings en aquests llocs no van durar molt perquè van ser destruïdes pels indis. Per aquest motiu i perquè tals expedicions no van continuar ni van ser conegudes, aquesta informació no va tenir cap repercussió a Europa fins a l'arribada de Colom el 1492.

## Naixements

* Ouyang Xiu (f. 1072), escriptor xinès.
# Scolichthys iota

Scolichthys iota és una espècie de peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 2,5 cm de longitud total i les femelles els 3,5.

## Distribució geogràfica

Es troba a Centreamèrica: Guatemala.

## Referències

* ↑ «Scolichthys iota». Catalogue of Life. (anglès) (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Fluviphylax palikur

Fluviphylax palikur és una espècie de peix de la família dels pecílids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 1,4 cm de longitud total i les femelles els 1,39.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: frontera entre Brasil i la Guaiana Francesa.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès) i (txec)
# Cynolebias gilbertoi

Cynolebias gilbertoi és un peix de la família dels rivúlids i de l'ordre dels ciprinodontiformes.

## Morfologia

Els mascles poden assolir els 5 cm de longitud total i les femelles els 3,6.

## Distribució geogràfica

Es troba a Sud-amèrica: Brasil.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J.: Fishes of the World, 3a edició. Nova York, Estats Units: John Wiley and Sons. Any 1994.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Symphodus ocellatus

Symphodus ocellatus és una espècie de peix de la família dels làbrids i de l'ordre dels perciformes.

## Morfologia

* Els mascles poden assolir els 12 cm de longitud total.
* Té una gran taca ocel·lada sobre la part superior de l'opercle, de color marró orlat de groc o taronja en les femelles i blava orlada de vermell en els mascles.

## Distribució geogràfica

Es troba a la Mediterrània, la mar Negra i el Mar d'Azov.

## Referències

* 1 2 FishBase (anglès)

## Bibliografia

* Forsskål, P. 1775. Descriptiones animalium avium, amphibiorum, piscium, insectorum, vermium; quae in itinere orientali observavit... Post mortem auctoris edidit Carsten Niebuhr. Copenhaguen. Descr. Animalium: 1-20 + i-xxxiv + 1-164, map.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. Fishes of the World (en anglès). 3a edició. Wiley, 1994. ISBN 978-0-471-54713-6.
* Quignard, J.-P. i A. Pras, 1986. Labridae. p. 919-942. In P.J.P. Whitehead, M.-L. Bauchot, J.-C. Hureau, J. Nielsen and E. Tortonese (editors) Fishes of the north-eastern Atlantic and the Mediterranean. UNESCO, París. Vol. 2.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Rorqual antàrtic

El rorqual antàrtic (Balaenoptera bonaerensis) és una espècie de balena franca del parvordre dels misticets. És un dels rorquals més petits i també una de les balenes més petites. Entre els rorquals, només el rorqual d'aleta blanca és més petit i entre les balenes també és més petita la balena franca pigmea també és més petita. La longitud és d'entre 7,2-10,7 metres i el pes varia entre 5,8-9,1 tones. De mitjana, les femelles són aproximadament un metre més llargues que els mascles. Les cries mesuren entre 2,4-2,8 meters.

## Referències

* 1 2 3 Jarrett, Brett; Shirihai, Hadoram. Whales Dolphins and other Marine Mammals of the World, 2006, p. 62-68. ISBN 0-691-12757-3.
Espècies vivents de cetacis :
Regne Animalia  · Embrancament Chordata  · Classe Mammalia  · Infraclasse Eutheria  · Superordre Laurasiatheria  · (sense categoria) Artiodactyla  · (sense categoria) Whippomorpha :
Subordre Mysticeti :
Subordre Odontoceti (continua més avall) :
Subordre Odontoceti (contina més amunt) :
# Cobitis hellenica

Cobitis hellenica és una espècie de peix de la família dels cobítids i de l'ordre dels cipriniformes.

## Morfologia

* Les femelles poden assolir 9 cm de llargària total.

## Reproducció

És ovípar.

## Hàbitat

Viu en zones de clima subtropical.

## Distribució geogràfica

Es troba a Grècia.

## Referències

* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 FishBase (anglès)
* ↑ Breder, C. M.; Rosen, D. E. Modes of Reproduction in Fishes (en anglès). Museu Americà d'Història Natural, 1966.
* ↑ Crivelli, A.J. 1996. The freshwater fish endemic to the Mediterranean region. An action plan for their conservation. Tour du Valat Publication, 171 p.
* ↑ Kottelat, M. i J. Freyhof 2007. Handbook of European freshwater fishes. Publications Kottelat, Cornol, Suïssa. 646 p.

## Bibliografia

* Borbori, D.C., P.S. Economidis i E.G. Maurakis 2001. Freshwater fish habitat science and management in Greece. Aquatic Ecosystem Health and Management 4: 381-391.
* Economidis, P.S. 1991. Check list of freshwater fishes of Greece (recent status of threats and protection). Hellenic Society for the Protection of Nature, Special publication, 48 p.
* Economidis, P.S. 1995. Endangered freshwater fishes of Greece. Biol. Conserv. 72:201-211.
* Economidis, P.S., E. Dimitriou, R. Pagoni, E. Michaloudi i L. Natsis 2000. Introduced and translocated fish species in the inland waters of Greece. Fish. Manage. Ecol. 7:239-250.
* Eschmeyer, W. N. Genera of Recent Fishes (en anglès). iii + 697. Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1990. ISBN 0-940228-23-8. .
* Eschmeyer, W. N. Catalog of Fishes (en anglès). Acadèmia de les Ciències de Califòrnia, 1998. ISBN 978-0-940228-47-4.
* Helfman, G. S.; Collette, B. B.; Facey, D. E. The Diversity of Fishes (en anglès). Blackwell Science, 1997. ISBN 9780865422568.
* Moyle, P.; Cech, J. Fishes: An Introduction to Ichthyology (en anglès). 4a edició. Prentice Hall, 2000. ISBN 9780130112828.
* Nelson, J. S. 2006: Fishes of the world. Quarta edició. John Wiley & Sons, Inc. Hoboken, Nova Jersey, Estats Units. 601 p. ISBN 0-471-25031-7.
* Wheeler, A. The World Encyclopedia of Fishes (en anglès). 2a edició. Macdonald, 1985. ISBN 978-0356107158.
# Títira emmascarada

La títira emmascarada (Tityra semifasciata) és un ocell tropical de la família Tityridae (a vegades inclosa dins de la família Tyrannidae) que habita des de Mèxic fins a Bolívia i oest del Brasil.El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
És una au mitjana, robusta, entre 19 i 20 cm. Els mascles són de color gris clar, amb un antifaç negre al voltant d'ulls i en el front. Els ulls, al seu torn, estan delimitats per un anell vermell (sense plomes). El bec és vermell amb negre en la punta. Hi ha plomes negres en les ales i en la cua; les potes també són negres.
Les femelles conserven el patró del mascle quant a anell ocular, bec i potes; però la cara, la corona i el front són color marró, el mateix que el clatell, l'esquena i els costats.
Viu en zones tropicals i subtropicals, des del nord de Mèxic al llarg d'Amèrica Central fins al nord-oest de Sud-amèrica. També s'ha reportat a l'illa Trinitat.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «títira emmascarada». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Cotingas, manakins, tityras, becards». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-01-2021.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 453. ISBN 978-84-16728-37-4.
* 1 2 BirdLife International. «Masked Tityra. Tityra semifasciata» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2020. [Consulta: 29 agost 2022].
# Martin Reynolds

Martin Reynolds (22 de febrer de 1949) és un atleta anglès, especialista en curses de velocitat, que va competir durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Múnic, on va disputar dues proves del programa d'atletisme. En els 4x400 metres, formant equip amb Alan Pascoe, David Hemery i David Jenkins, guanyà la medalla de plata, mentre en els 400 metres quedà eliminat en semifinals.
En el seu palmarès també destaquen una medalla de bronze en els 4x100 metres dels Jocs de la Commonwealth de 1970, sota bandera anglesa, i una medalla d'or en els 200 metres a les Universíades del mateix any. A nivell nacional es proclamà campió britànic dels 200 metres el 1970. El 1972 va formar part de l'equip que aconseguí el rècord nacional en els 4x400 metres amb un temps de 3' 00.46".

## Millors marques

* 200 metres llisos. 20.83" (1970)
* 400 metres llisos. 46.11" (1972)

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Martin Reynolds». [Consulta: 11 juliol 2024].
* ↑ «AAA Championships (Men)». [Consulta: 11 juliol 2024].
* ↑ Waśko, Janusz; Brant, John; Csiki, György; Socha, Andrzej. Athletics national records evolution 1912-2012: golden century of IAAF records. Zamość: GreenArt Jacek Kardasz, 2013, p. 203. ISBN 978-83-62033-30-0.
* ↑ «Martin REYNOLDS | Profile | World Athletics». [Consulta: 11 juliol 2024].
# Zbigniew Piątek

Zbigniew Piątek (Kielce, Voivodat de Santa Creu, 1 de maig de 1966) va ser un ciclista polonès, professional del 1994 al 2005. Va participar en dues edicions dels Jocs Olímpics.

## Palmarès

* 1987
** 1r a la Volta a Polònia
* 1989
** 1r a la Małopolski Wyścig Górski
* 1990
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Baixa Saxònia
* 1993
** 1r al Gran Premi de Brissago
* 1993
** 1r al Gran Premi de Buchholz
* 1998
** 1r a la Małopolski Wyścig Górski
* 2001
** 1r a la Małopolski Wyścig Górski i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Herald Sun Tour
* 2002
** Vencedor d'una etapa al Giro del Cap
* 2003
** 1r al Tour de Bohèmia i vencedor d'una etapa
** 1r al Pomorski Klasyk
* 2005
** 1r al Szlakiem Grodów Piastowskich i vencedor d'una etapa

## Referències

* ↑ «Zbigniew Piątek» (en anglès). Museo del ciclismo. [Consulta: 31 desembre 2024].
* ↑ «Zbigniew Piątek» (en anglès). olympedia. [Consulta: 31 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Roar Skaane

Roar Skaane (Horten, 9 d'abril de 1970) fou un ciclista noruec. El seu principal èxit fou la medalla de bronze al Campionat del Món en Contrarellotge per equips de 1991. Va participar als Jocs Olímpics d'Estiu de 1992.

## Palmarès

* 1989
** Campió de Noruega en contrarellotge per equips
* 1991
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Noruega
* 1993
** Campió de Noruega en contrarellotge per equips

## Referències

* ↑ «Roar Skaane» (en anglès). Museo del ciclismo. [Consulta: 31 desembre 2024].
* ↑ «Roar Skaane» (en anglès). olympedia. [Consulta: 31 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl