OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 1206 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1206 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 12 de novembre de 1998. Després de recordar totes les resolucions sobre la situació a Tadjikistan i al llarg de la frontera entre l'Afganistan i Tadjikistan, el Consell va prorrogar el mandat de la Missió d'Observació de les Nacions Unides a Tadjikistan (UNMOT) per un període de sis mesos fins al 15 de maig de 1999.
A Tadjikistan es van produir moviments per implementar els acords de pau i un manteniment de l'alto el foc. El Govern del Tadjikistan i l'Oposició Tadjik Unida (OTU) van estar en contacte directe en un intent de resoldre la crisi. El Consell va assenyalar que la situació de seguretat en algunes parts del país encara era precària i hi havia retards per establir els fets que envoltaven l'assassinat de quatre membres de la UNMOT, un oficial d'assumptes civils japonès, un oficial polonès, un oficial uruguaià i un intèrpret tadjik, el juliol de 1998.
La resolució va condemnar els últims combats a la zona de Khujand i les parts van ser convocades a aplicar l'Acord General i crear condicions per facilitar la celebració de les eleccions. Per tant, es va condemnar amb duresa els assassinats del personal de la UNMOT, i la conclusió de la investigació del govern tadjik era essencial per a la represa de les seves activitats en el terreny. El Consell va acollir amb beneplàcit la contribució de les forces de manteniment de la pau de la Comunitat d'Estats Independents. Es va recordar a totes dues parts de Tadjikistan que el compromís de la comunitat internacional depenia de la seguretat del personal internacional.
Finalment, es va demanar al secretari general Kofi Annan que mantingués informat al Consell sobre les novetats i que informés en un termini de tres mesos.

## Referències

* ↑ «Security Council, renewing mandate of mission in Tajikistan, condemns recent fighting, urges end to use of force». United Nations, 12-11-1998.
* ↑ «Japan: Foreign minister "extremely shocked" by UN deaths in Tajikistan». Kyodo News, 22-07-1998.
* ↑ Gray, Christine D. International law and the use of force. Oxford University Press, 2004, p. 310. ISBN 978-0-19-927130-6.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1201 a la 1300 (1998 - 2000)
* Guerra Civil de Tadjikistan

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Jean Jacoby

Jean Lucien Nicolas Jacoby, més conegut com a Jean Jacoby, (Ciutat de Luxemburg, 26 de març de 1891 - Mulhouse, 9 de setembre de 1936) fou un dibuixant luxemburguès. Va guanyar medalles d'or als concursos d'Art Olímpics de 1924 i 1928, convertint-se en l'artista olímpic més reeixit.

## Biografia

Després de passar la seva joventut a Molsheim a Alsàcia, Jean Jacoby va estudiar art a l'École des Beaux-Arts a Estrasburg.
Va ser professor de dibuix entre 1912 i 1918 a l'escola Lewin-Funcke de Berlín, després va treballar a Wiesbaden, abans de fer-se el càrrec del departament d'art d'una empresa d'impressió a Estrasburg. El tema de les seves pintures sovint era l'esport.
Es va fer conèixer a nivell internacional quan el 1923 va guanyar el francès Concours de l'Auto amb el seu dibuix Hurdle runner -Corredor de tanques-, superant altres 4.000 participants. De 1926 a 1934 va treballar com a il·lustrador i director artístic de dos diaris d'Ullstein-Verlag, el Berliner Illustrierte i el Grüne Post. També va fundar una guia de programes de ràdio per a tota Alemanya, anomenat Sieben Tage.
Durant l'any 1934 es va traslladar a Mulhouse, on va morir el 9 de setembre de 1936 d'un atac de cor.

## Referències

* ↑ «Sign Jean Jacoby - Football» (en alemany). Ansichtskarten-center.de. [Consulta: 30 setembre 2015].

## Enllaços externs

* Jean Jacoby. Databaseolympics
# Districte de Senboku

El Districte de Senboku (泉北郡, Senboku-gun) és un districte de la prefectura d'Osaka, al Japó.

## Geografia

El districte de Senboku està situat al sud-oest de la prefectura d'Osaka i compren el terme municipal de Tadaoka. Es troba a una zona de costa de la badia d'Osaka. El districte limita al nord amb els municipis d'Izumiotsu, al sud amb Kishiwada, a l'est amb Izumi i a l'oest amb la mar. Com que el municipi de Tadaoka es tracta del municipi més petit en superfície de tot el Japó, aquest districte de Senboku també és el districte més petit del país.

### Municipis

Districte de Senboku (2019) :

## Història

Històricament, el districte comprenia la major part de la província d'Izumi, desapareguda amb la reforma Meiji el 1871. Abans de la seua creació, al seu territori es trobaren dos districtes de curta vida, el districte d'Izumi i el districte d'Otori, els quals van ser fundats el 1880. Com els altres districtes de la prefectura d'Osaka, el de Senboku fou creat l'any 1896. En un principi comprenia l'espai dels actuals municipis de Sakai, Takaishi, Izumi, Izumiotsu i Kishiwada; arribant a tindre en temps fins a 47 municipis. Actualment i des del 1966, any en el qual el municipi de Takaishi fou ascendit a ciutat i abandonà el districte, només n'hi ha un municipi al districte, el de Tadaoka.

## Regió de Senboku

Existeix, de manera no oficial, una divisió regional o administrativa de la prefectura d'Osaka. Una de les divisions d'aquest sistema és la regió de Senboku (泉北地域) inspirada en el districte i la qual inclou antics municipis que ara no es troben al districte. Aquesta divisió es troba reconeguda (tot i que de manera no oficial) al web del govern prefectural i és utilitzada tant per aquest com per institucions i empreses privades com a àrea de gestió, administració i descentralització del territori.
Municipis adscrits a la regió (2020) :
El municipi més poblat d'aquesta regió i, per tant, "capital de facto" és Sakai, on es troba la seu del govern prefectural per a aquesta zona.

## Referències

* ↑ https://kansai.tensyoku40.net/img/osakafuarea_c1.gif
* ↑ http://www.pref.osaka.lg.jp/attach/377/00103370/osaka.png Arxivat 2019-07-10 a Wayback Machine.
* ↑ Les dades totals són del 2015
# Columna de la victòria

Una columna de la victòria és un monument en forma de columna que es va erigir com a recordatori d'una guerra o batalla guanyada. Les columnes d'honor també són comparables. B. per a generals o polítics d'èxit. Les columnes de la victòria i l'honor ja eren habituals a l'antiguitat romana, per exemple la columna de Trajà .
La característica principal d'una columna de la victòria és el fust de la columna, que normalment s'aixeca sobre un pedestal i una base, que sol estar coronada amb un símbol de la victòria, per exemple la deessa grega de la victòria Nike, la deessa romana de la victòria Victòria o un àngel. de pau. Una Germania o una àguila també poden formar el final de les columnes de la victòria alemanya.

## Selecció

que es conserven, es poden citar la Columna de Marc Aureli i la Columna de Trajà a Roma. Una visió general dels monuments de columna de l'antiguitat romana es resumeix a la llista de monuments de columnes romanes.
La columna de la Place Vendôme de París també és una columna de la Victòria
Una Columna de la Victòria famosa a Alemanya és la Columna de la Victòria de Berlín, a la resta d'Alemanya entre altres columnes menys conegudes es poden citar, per exemple, a Hamburg-Altona, a Hakenberg ( Columna de la Victòria Hakenberg ), i també a Oberhausen i a Siegburg .

### Guerres Napoleòniques

* Fontaine du Palmier a París (1808/1858)
* Columna de Waterloo a Hannover (1825–1832)
* Columna d'Alexandre a Sant Petersburg (1830–1834)
* Columna de Nelson a Londres (1838)
* Columna Wellington a Liverpool (1874–1875)

### Guerres d'unificació alemanyes

* Columna de la Pau de Berlín (1843)
* Columna de la Victòria de Berlín (1864–1873)
* Columna de la victòria de Schwerin (1872–1874)
* Columna de la victòria de Hakenberg (1875–1879)
* Memorial de la Pau de Munic (1896)

### Altres països

* Columna de Segismundo a Varsòvia (1644)
* Monument del Mil·lenni a Budapest (1896)
* Colonne Vendôme a París (1806–1810)
* Colonne de Juillet a París (1833–1840)
* L'Àngel de la Independència a Ciutat de Mèxic (1902–1910)

## Columnes d'honor

Entre les més importants:
* Columna d'Honor (Kronach), dedicada al príncep-bisbe Melcior Otto Voit de Salzburg
* Columna d'honor per a Elias Hügel, castell de Königshof, Kaisersteinbruch, Burgenland
* Columna d'honor per a Elias Hügel, còpia, Gemünden am Main
* Columna d'Honor de l'amistat sino-soviètica, Xina
* Columna d'Honor (Hanau), indicador històric
# Resolució 837 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 837 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 6 de juny de 1993. Després de reafirmar les resolucions 733 (1992), 746 (1992), 751 (1992) 767 (1992), 775 (1992), 794 (1992) i 814 (1993), el Consell va condemnar els atacs a l'Operació de les Nacions Unides a Somàlia II (ONUSOM II) en la qual 24 tropes pakistaneses desplegades en l'UNITAF van ser morts i 56 ferits, entre ells un italià i tres soldats estatunidencs.
Actuant en virtut del Capítol VII de la Carta de les Nacions Unides, el Consell va tornar a emfatitzar en la importància de la ràpida execució del desarmament de totes les parts somalines, faccions i moviments, així com neutralitzar les emissores de ràdio que contribueixen als atacs contra les forces de les Nacions Unides. Per tant, reclamen què totes les parts a Somàlia compleixin amb els compromisos que havien pres en els acords a què van arribar en la reunió preparatòria informal sobre la reconciliació política de Somàlia a Addis Abeba, Etiòpia, reafirmant que el Secretari general Boutros Boutros-Ghali estava autoritzat a prendre mesures contra els responsables dels atacs armats contra l'ONUSOM II per establir la seva autoritat arreu de Somàlia.
El Consell va concloure encoratjant el desplegament de tots els contingents de la UNOSOM II per satisfer els requisits complets de 28.000 homes; instant els Estats membres a contribuir en l'operació; i que el Secretari General informi sobre la situació en un termini de set dies a partir de l'aprovació de la resolució actual.
Va ser en aquesta resolució en què es va prendre la decisió de fer arrestar el general Muhammed Fara Aydid com a responsable de l'atac, encara que no va ser capturat.

## Referències

* ↑ Durch, William J. UN peacekeeping, American politics, and the uncivil wars of the 1990s. Palgrave Macmillan, 1996, p. 343. ISBN 978-0-312-16075-3.
* ↑ Sarooshi, Danesh. The United Nations and the development of collective security: the delegation by the UN Security Council of its chapter VII powers. Oxford University Press, 2000, p. 190. ISBN 978-0-19-829934-9.
* ↑ Bedjaoui, Mohammed. The new world order and the Security Council: testing the legality of its acts. Martinus Nijhoff Publishers, 1994, p. 50. ISBN 978-0-7923-3434-7.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 801 a la 900 (1993 - 1994)
* Guerra Civil somali

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Farid Simaika

Farid Simaika (àrab: فريد سميكة, Farīd Simayka) (Alexandria, 12 de juny de 1907 - Makassar, 11 de setembre de 1943) fou un saltador egipci que va competir durant la dècada de 1920. Va néixer en el si d'una de les famílies coptes més antigues del país i des de ben jove destacà com a saltador. A començaments de la dècada de 1920 es va traslladar als Estats Units.
El 1927, representant l'Ambassador Swimming Club de Los Angeles, Simaika va guanyar el campionat de trampolí baix de l'Amateur Athletic Union (AAU) i fou segon, rere Pete Desjardins en el de palanca alta. Aquest campionat el guanyà el 1930, 1931 i 1932.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on va disputar dues proves del programa de salts. En la de prova de palanca de 10 metres guanyà la medalla de plata rere Pete Desjardins, i en la competició del trampolí de 3 metres guanyà la medalla de bronze.
Després d'haver aconseguit aquests èxits esportius Simaika va protagonitzar diversos espectacles aquàtics per diferents ciutats del món. També va aparèixer en tres pel·lícules de Hollywood: Seas Beneath (1931), dirigida per John Ford; Double Diving (1939) i Water Sports (1941).
El març de 1942 va rebre la nacionalitat estatunidenca, i el 3 d'agost de 1942 va ingressar a l'exèrcit dels Estats Units. Es creu que el seu avió va ser abatut el setembre de 1943 mentre sobrevolava Makassar, al sud de Sulawesi, Indonèsia. Va ser declarat mort el 10 de desembre de 1945 i apareix com a desaparegut en acció.
Simaika va ser guardonat amb la Creu dels Vols Distingits i fou ascendit a Primer Tinent. El 1982 fou incorporat a l'International Swimming Hall of Fame.

## Referències

* 1 2 3 4 FARID SIMAIKA (EGY) 1982 Honor Diver Arxivat 2017-08-15 a Wayback Machine..ishof.org
* 1 2 «Farid Simaika Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 31 de desembre 2008. [Consulta: 5 novembre 2018].
* ↑ Farid Sumaika (1907–1944). IMDb
* ↑ Farid Simaika Enlistment Record. The U.S. National Archives and Records Administration
* ↑ «Olympians Who Were Killed or Missing in Action or Died as a Result of War». Sports Reference. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 24 juliol 2018].
# El Torrentó

El Torrentó és una masia a l'oest del terme de Rupit i Pruit prop del límit amb el de l'Esquirol (Osona). Antic mas situat vora el torrent i sota el cingle d'Aiats. Es troba registrat en el fogatge de la parròquia i terme de Sant Llorenç Dosmunts de 1553. Aleshores habitava el mas un tal Joan torrentó.

## Masia

Masia de planta rectangular coberta a dues vessants i amb el carener paral·lel a la façana, orientada a llevant. Està construïda sobre el desnivell del torrent i es distingeixen tres cossos a l'alçat. La part nord consta de planta baixa i dos pisos, la del mig té un pis menys i el cos següent està format per porxos, encarats a migdia i sostinguts per pilars. Als porxos hi ha una llinda de fusta que duu la inscripció: I 1 0 S / I 1 6 3. El portal, situat a l'extrem nord, és rectangular amb llinda de pedra picada, molt deteriorada i on només es pot llegir CONSEBIDA. Hi ha algunes finestres tapiades, a ponent s'hi adossa un cos de construcció recent. Els escaires i les obertures són de pedra picada, la resta és de pedra sense polir.

## Cabana

La cabana, amb la data 1771, està coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana situada a migdia, davant l'era. Consta de planta i primer pis. Presenta un portal d'arc rebaixat, construït amb carreus de pedra, al primer pis n'hi ha un altre de característiques semblants però tapiat, el carreu central és datat. Al sector de llevant s'hi adossa un cos cobert amb la prolongació del vessant de la casa, amb un portal rectangular a la planta. Es construïda amb pedra sense polir unida amb morter de calç i els carreus dels portals són picats i d'un color grisós.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mas Torrento». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2017].
# AppleTalk

AppleTalk és un conjunt de protocols de xarxa d'Apple Inc. desenvolupats per als ordinadors Macintosh. AppleTalk inclou un nombre de característiques que permeten la connexió a xarxes d'àrea local sense configuració inicial prèvia o la necessitat d'un router centralitzat o servidor de qualsevol classe. Amb AppleTalk els sistemes assignen automàticament adreces IP, actualitzant l'espai de noms (namespace) distribuït, i es configura qualsevol requisit d'encaminament per al treball en xarxa.
AppleTalk va ser publicat el 1985, i era el protocol primari utilitzat pels dispositius Apple als anys 80 i 90 del segle xx. Altres versions foren publicades també per al PC d'IBM i compatibles, i per a l'Apple IIGS. També es donava suport a les impressores en xarxa (especialment les impressores de làser), alguns servidors d'arxius, i routers.
L'augment de TCP/IP durant els 1990s va conduir a una reimplementació de la majoria d'aquests tipus de suport en aquell protocol i, per tant, l'AppleTalk quedava sense suport a partir de la publicació de Mac OS X v10.6 el 2009. La majoria de les característiques d'autoconfiguració més avançades d'AppleTalk d'ençà han estat introduïdes en Bonjour, mentre que UPnP s'usa per a necessitats similars.

## Referències
### Bibliografia

* Sidhu, Gursharan; Andrews, Richard; Oppenheimer, Alan. Inside AppleTalk, Second Edition. Addison-Wesley, 1989. ISBN 0-201-55021-0.
* Bartimo, Jim «Apple, waiting for IBM net, links micros with AppleBus». InfoWorld, 26-03-1984, pàg. 45.
* Oppenheimer, Alan «A History of Macintosh Networking». MacWorld Expo, 1-2004. Arxivat 2006-10-16 a Wayback Machine.
# Babesgabeak

Babesgabeak (en castellà Desamparados) és un barri de la ciutat de Vitòria (Àlaba). Té una població de 6.620 habitants (2008).

## Situació

És un cèntric barri de Vitòria, situat a l'est de l'Alde Zaharra (Nucli Antic). Limita a l'est amb Judimendi i Santa Lucia en el Pont de les Trianas, al sud amb la via del tren que el separa de San Kristobal i a l'oest amb la zona de l'Eixample.
Nucli Històric i l'Eixample de la Ciutat. Molts dels edificis tenen habitatges de gran grandària i fins i tot algunes d'elles (com l'Edifici Panticosa) estan dissenyades com a habitatges de luxe, fins i tot amb piscina al terrat. A causa d'això, actualment es tracta d'una zona de classe alta, i és un dels barris més cars de la ciutat.

## Transport

Probablement és el barri millor comunicat de Vitòria, ja que totes les línies d'autobús de TUVISA tenen parada al carrer Paz (les que van en direcció nord-sud) o a Olaguibel (les que van en direcció est-oest), excepte les línies circulars, no obstant això la línia de circumval·lació (8) també para a Los Herrán, dins del barri.
Per tant, totes les línies de Tuvisa excepte la 2A i la 2B (Perifèriques) passen per aquest barri, per la qual cosa des d'aquí pots accedir a qualsevol punt de la ciutat. A més, el Tramvia de Vitòria surt del barri.
| Línia | Nom | Destí Sentit Anada | Destí Sentit Tornada | Estacions al Barri |
| | Tramvia de Vitòria. Línea 1 | Parada Terminal | Ibaiondo (Vitòria) | Angulema |
| | Tramvia de Vitòria Línea 2. | Parada Terminal | Abetxuku | Angulema |

## Referències

* ↑ Llista de noms oficials dels barris en el lloc web municipal
# Makhfi

Makhfi fou el suposat nom de ploma de Zib al-Nisa Begum (1638-1702), filla de l'emperador mogol Aurangzeb.
Va rebre una educació important mercès a una borsa econòmica del seu pare, i va aprendre àrab, persa i cal·ligrafia. Es va interessar per la literatura alcorànica. Fou protectora d'artistes que li van dedicar algunes obres. Junt amb el seu germà Akbar va conspirar contra el pare Aurangzeb; per això fou empresonada (1681) a la fortalesa de Salimgarh a Delhi, on va morir.
Es creia que havia deixat un diwan de poemes però l'anomenat Diwan-i Makhlif que es pensava que era la seva obra, sotmès a una anàlisi, va resultar ser obra d'un autor desconegut i, per tant, només es conserven d'ella versos aïllats.

## Referències

Enciclopedia de l'Islam, VI, 129.130.
# Pere Regull i Riba

Pere Regull i Riba (Vilafranca del Penedès, 4 de juliol de 1960) és un polític català, alcalde de Vilafranca del Penedès i diputat al Parlament de Catalunya en la IX i X legislatures.

## Trajectòria política

Llicenciat en dret per la Universitat de Barcelona i monitor nacional d'atletisme. El 1979 treballà de pagès i el 1981 com a intèrpret de francès assessorant empreses i de monitor d'atletisme en escoles públiques. Del 1990 al 1992 fou secretari-interventor de comptes de l'Ajuntament de Sant Jaume dels Domenys. Militant de Convergència Democràtica de Catalunya des de 1987, fins a 1994 fou assessor jurídic de la Unió de Pagesos i Des del 1992 té un despatx d'advocat propi a Vilafranca del Penedès.
A les eleccions municipals de 2003 i 2007 fou escollit regidor a l'ajuntament de Vilafranca del Penedès. El 2009 assolí l'alcaldia de Vilafranca del Penedès mercè una moció de censura amb el suport d'ERC i la CUP. Fou reelegit a les eleccions municipals espanyoles de 2011 (aquest cop gràcies a un pacte amb el PSC) i 2015 i 2019, essent alcalde de Vilafranca del Penedès fins al juny de 2023.
Simultàniament fou elegit diputat a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2010 i 2012. Ha estat president de la Mesa de la Comissió d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural del Parlament de Catalunya.

## Referències

* ↑ Pere Regull (CiU), nou alcalde de Vilafranca, rtvvilafranca.cat, 20 d'abril de 2009
* ↑ CiU y PSC aspiran a la alcaldía de Vilafranca tras un pacto de legislatura insólito, La Vanguardia, 27 d'abril de 2015
* ↑ Candidats 2015 a Eix Diari
* ↑ «Alcaldes de Vilafranca del Penedès». Arxivat de l'original el 2015-11-17. [Consulta: 14 agost 2015].
* ↑ Pere Regull i Riba Arxivat 2015-05-15 a Wayback Machine. al web de l'Ajuntament de Vilafranca
* ↑ «Pere Regull repite como alcalde de Vilafranca del Penedès con el aval del PSC» (en castellà), 15-06-2019. [Consulta: 12 desembre 2024].
* ↑ «Fitxa del Parlament de Catalunya». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 14 agost 2015].
# Argilos

Argilos (en grec antic Ἄργιλος) era una ciutat de Macedònia al districte de Bisàltia entre Amfípolis i Bromiscos. Va ser fundada com una colònia d'Andros, segons Tucídides.
Segons Heròdot la ciutat es trobava una mica a la dreta del camí que va seguir Xerxes quan va envair Grècia durant les guerres mèdiques i, per tant, havia d'estar situada cap a l'interior. El seu territori arribava fins al riu Estrímon. L'any 424 aC a la guerra del Peloponès es van unir al general espartà Bràsides contra la ciutat d'Amfípolis, colònia dels atenencs i rival d'Argilos.
En el tractat que es va establir amb la pau de Nícies s'establia que es respectava la neutralitat d'Argilos, Estagira, Acantos, Olint, Skolos i Espartolos.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Argilus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 16 gener 2021].
* ↑ Tucídides. Història de la guerra del Peloponès, V, 18
# La vida no és un parvulari

La vida no és un parvulari és una sèrie de telefilms alemanys protagonitzats per Oliver Wnuk i produïts per Das Erste des del 2020. Els episodis tenen una durada aproximada de 90 minuts i es van emetre a Das Erste com a part de la franja Endlich Freitag im Ersten. S'ha doblat al valencià per a À Punt, que va estrenar-la l'1 de maig de 2023.

## Premissa

Mentre la Juliana viatja a Zúric per faena, el seu home Freddy cuida els menuts de la casa, alhora treballa com a director de preescolar. A ella, li ofereixen ser cap d'oncologia pediàtrica i vol traslladar-se amb tota la família a Zúric. És una gran decisió, que es tornarà més difícil per l'arribada sorpresa del pare de Freddy, Fritz.

## Producció

El rodatge va tenir lloc a Berlín, Constança i Brandenburg.

## Llista d'episodis

| Núm. | Títol | Direcció | Guió | Data d'emissió original | Data d'emissió a À Punt |
| 1 | «La vida no és un parvulari» «Das Leben ist kein Kindergarten» | Katja Benrath | Oliver Wnuk | 25 de setembre de 2020 (2020-09-25) | 1 de maig de 2023 (2023-05-01) |
| 2 | «Una mudança caòtica» «Umzugschaos» | Esther Gronenborn | Oliver Wnuk | 12 de novembre de 2021 (2021-11-12) | 6 de gener de 2025 (2025-01-06) |
| 3 | TBA «Vaterfreuden» | Sinje Köhler | Oliver Wnuk | 27 de gener de 2023 (2023-01-27) | TBA |

## Referències

* ↑ «Das Leben ist kein Kindergarten – Umzugschaos» (en alemany). [Consulta: 7 gener 2025].
* ↑ «La vida no és un parvulari». À Punt. [Consulta: 7 gener 2025].
* ↑ «Das Leben ist kein Kindergarten» (en alemany). Crew united.