OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cal Sol (Abella de la Conca)

Cal Sol és una masia del terme municipal d'Abella de la Conca, pertanyent al poble de Bóixols, al nord-est del municipi i situada a 1.265 metres d'altitud. És una masia conformada per l'habitacle principal, així com per 1 habitacle adjacent. L'edifici principal és un edifici de planta allargada de 78 m² feta de murs de pedra i fàbrica d'obra ceràmica, coberta de teula a dues vessants. És un edifici de planta baixa, i planta sota coberta a la seva part central.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* ↑ «Cal Sol (Abella de la Conca)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Abella de la Conca - Pla especial del catàleg d'edificacions en sòl no urbanitzable, desembre 2012, p. 109 [Consulta: 4 setembre 2022].
# Creu de Can Cartró

La Creu de Can Cartró està situada al cim de la muntanya de Can Cartró, a la confluència dels termes municipals de Santa Coloma de Cervelló, Sant Boi de Llobregat, Sant Climent de Llobregat i Torrelles de Llobregat. Can Cartró és un cim de la serralada Litoral Catalana i està situat a 332 m sobre el nivell del mar.
Al cim de Can Cartró antigament hi havia hagut un pi pinyoner enorme, anomenat pi de Can Cartró o d'en Cartró. Existeixen cròniques del segle xix que parlen de la seva funció com a referència dels mariners que arribaven en vaixell al port de Barcelona. Malauradament el 22 de febrer de 1915 un temporal de vent va destruir aquest pi centenari i majestuós. El 24 d'octubre de 2010 l'Ajuntament de Sant Boi i Òmnium Cultural va plantar un pi pinyoner al mateix lloc on hi havia hagut l'antic.
La Creu va ser fabricada, transportada i aixecada el 1956 per membres de l'antiga Unió Excursionista de Catalunya (UEC) de Sant Boi, per celebrar el 25è aniversari de la UEC central.

## Aplec de la Creu de Can Cartró

L'any 2006 es va recuperar aquest aplec de caràcter excursionista que se celebra anualment el darrer cap de setmana de setembre o el primer d'octubre. Està organitzat pels ajuntaments de Santa Coloma de Cervelló, Sant Climent de Llobregat, Sant Boi de Llobregat i Torrelles de Llobregat, juntament amb Òmnium Cultural i les respectives agrupacions excursionistes. Els participants pugen simultàniament des de les quatre poblacions fins al peu de la Creu, on esmorzen i canten cançons.

## Referències

* ↑ «50 Anys de l'Aplec de la Creu de Can Cartró». VilaWeb, 28-09-2006 [Consulta: 18 març 2022].
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Sant Boi recupera el Pi de Can Cartró» (en català).
* ↑ «Aplec de Can Cartró» (en català).
* ↑ «Aplec de la Creu de Can Cartró» (en català).
# Pardines

Pardines és un poble i municipi de la comarca del Ripollès, al nord de la regió de l'Alt Ter. A la legislatura (2015-2019) l'alcaldessa era Núria Pérez Desel.

## Geografia

* Llista de topònims de Pardines (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).
El terme municipal té una extensió de 31 km² i el poble està a 1.226 m d'altitud. El punt més alt del municipi és al Puig Cerverís, de 2.206,8 m d'altura.
Els límits del terme municipal són al nord amb Queralbs i Vilallonga de Ter, a l'est amb Ogassa, al sud amb Ogassa i a l'oest amb Ribes de Freser i Queralbs.
El nom de Pardines té els seus orígens, segons els etimologistes, en el nom parietinas (del llatí PARETINA, les parets), que vol dir ruïnes d'un edifici, indret on hi havia hagut una construcció que avui està arruïnada. Ja és documentat l'any 839, en l'acta de consagració de la Seu d'Urgell. Fou possessió dels vescomtes de Cerdanya, dels senyors de Sales, del monestir de Sant Martí de Canigó i dels comtes de Barcelona. Posteriorment en fou senyor Eiximèn Peres Roís de Corella i de Santacoloma, primer comte de Cocentaina.
Pardines és el principal nucli de població de la Vall del Segadell.

## Llocs d'interès

* Santa Magdalena de Pardines
* Sant Esteve de Pardines
* Capella de Sant Martí
* Capella del Roser

## Demografia

| Entitat de població | Habitants (2023) |
| Pardines | 126 |
| l'Orri | 15 |
| Puigsac | 11 |
| Vilaró | 9 |
| Pujalt (Pardines) | 6 |
| Llavanera (Pardines) | 2 |
| Font: Idescat ||
| 1497 f | 1515 f | 1553 f | 1717 | 1787 | 1857 | 1877 | 1887 | 1900 | 1910 |
| 31 | 21 | 20 | 178 | 256 | 588 | 533 | 512 | 476 | 442 |
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1990 | 1992 | 1994 |
| 481 | 448 | 397 | 357 | 352 | 193 | 130 | 130 | 125 | 125 |
| 1996 | 1998 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 | 2008 | 2010 | 2012 | 2014 |
| 139 | 134 | 143 | 146 | 154 | 149 | 168 | 164 | 154 | 155 |
| 2016 | 2018 | 2020 | 2022 | 2024 | 2026 | 2028 | 2030 | 2032 | 2034 |
| 158 | 162 | 169 | 165 | - | - | - | - | - | - |
1497-1553: focs; 1717-1981: població de fet; 1990- : població de dret (més info.) :

## Festes populars

* Dia de Farinetes – Febrer
* Pasqüetes i Caramelles – Abril
* Festa Major - Inici d'agost

## Referències

* ↑ «El mapa de les alcaldesses a Catalunya: només un de cada cinc ajuntaments catalans està encapçalat per una dona». Begoña Grigelmo, 07-03-2019. [Consulta: 16 març 2019].
* ↑ Moran, Josep; Batlle, Mar; Rabella i Ribas, Joan Anton. Topònims catalans: etimologia i pronúncia. L'Abadia de Montserrat, 2002, p. 118. ISBN 8484154319.
* ↑ «Romànic de Pardines». Ajuntament de Pardines. Arxivat de l'original el 2016-08-27. [Consulta: 24 octubre 2016].

## Enllaços externs

* Ajuntament de Pardines
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
# Guillem de Torroja

Guillem de Torroja (Solsona - Tarragona, 1174) fou bisbe de Barcelona (1144-1171) i arquebisbe de Tarragona (1171-1174). El 1149, sent bisbe de Barcelona va participar en la presa de Lleida als sarraïns. El 1172 signa com a arquebisbe de Tarragona. Era molt amic del comte Ramon Berenguer IV i del papa Alexandre III.
El 17 de juliol de l'any 1173 a Tarragona, el rei Alfons va subscriure amb l'arquebisbe una concòrdia relativa als drets senyorials. Va acceptar l'aixecament del desterrament dels fills de Robert d'Aguiló. Les restes del seu ossari són al costat de la capella de Santa Bàrbara a la Catedral de Tarragona.

## Referències

* ↑ Sans i Travé, Josep M. «Arnau de Torroja: un català mestre major de l'orde del Temple (1118/1120?-1184)». Reial Academia de Bones Llenes de Barcelona. [Consulta: 22 abril 2018].
# Baltarga

Baltarga és una entitat de població del municipi cerdà de Bellver de Cerdanya, situada a 1080 metres sobre el nivell de la mar. El 2005 tenia 38 habitants.
La principal via de comunicació de Baltarga es la N-260R, que enllaça amb la LP-4033a cap a Bellver de Cerdanya i amb la C-16 cap al Túnel del Cadí, Berga i Barcelona.
La batalla de Baltarga fou un combat entre les host conjuntes catalanes i provençals i una host d'hongaresos que atacaren els comtats carolingis i hagueren de fugir després de ser derrotats pels musulmans a Làrida. L'església de Sant Andreu de Baltarga és esmentada com a possessió del monestir de Sant Miquel de Cuixà en un precepte del rei Lotari, de l'any 958.

## Llocs d'interès

* Església romànica de Sant Andreu de Baltarga, fundada l'any 890. Té un absis rodó.

## Referències

* 1 2 «Baltarga». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Antoni Carreras Casanovas, A propòsit del poblament de la Conca de Barberà abans del domini comtal
# Josep Vicenç Amorós i Barra

Josep Vicenç Amorós i Barra (València, 29 de novembre de 1887 - Barcelona, 28 de gener de 1970) va ser un numismàtic i professor universitari valencià.
Llicenciat en Filosofia i Lletres per la Universitat de València, el 1910 es va doctorar a la Universitat de Madrid, on va completar la seva formació numismàtica. També segueix estudis per incorporar-se al Cuerpo Facultativo de Archiveros, Bibliotecarios i Arqueòlogos, i d'Història de l'Art a la Escuela de Artes y Oficios de Madrid. Va exercir de professor a la Universitat de Barcelona, incorporant-se a la càtedra d'Arqueologia, Numismàtica i Epigrafia el 1914. El 1941 serà confirmat com a catedràtic numerari de la Universitat. També va exercir de professor d'Història de l'art aplicada als oficis a l'Escola Superior dels Bells Oficis de la Mancomunitat des de 1921 fins a la seva jubilació el 1957, i mentre fou suprimida, a l'Escola del Treball. Entre 1925 i 1930 va impartir l'assignatura d'Història de l'Art a la carrera de Bibliotecària de la Escuela de la Mujer. Encarregat per la Junta de Museus de l'organització del Gabinet Numismàtic de Catalunya, des del 1932 va treballar en el muntatge del Museu Numismàtic, considerat un dels millors d'Europa. Com a investigador, cal destacar el seu estudi sobre les monedes de l'Empúries grega, que va publicar en les monografies D'una troballa de monedes emporitanes i la possible cronologia de les monedes d'Empúries (1933), Les dracmes emporitanes (1933) i Les monedes emporitanes anteriors a les dracmes (1934).

## Referències

* ↑ Gracia, Francisco; Fullola, Josep M.; Vilanova, Francesc. Universitat de Barcelona. 58 anys i 7 dies: correspondència de Pere Bosch Gimpera a Lluís Pericot (1919 - 1974), 2002, p. 109.
* 1 2 «.xml Josep Vicenç Amorós i Barra». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Josep V. Amorós Barra». A: Qui era qui a l'Escola de Bibliotecàries. Notícies biogràfiques del professorat (1915-1972). Edicions Universitat Barcelona, 2016, p. 83-84. ISBN 978-84-475-4015-0 [Consulta: 19 setembre 2018].
# Natalie Coughlin

Natalie Coughlin (Vallejo, Estats Units 1982) és una nedadora estatunidenca, guanyadora d'onze medalles olímpiques i considerada una de les millors nedadores de la dècada del 2000.
En la seva participació en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 es convertí en la primera esportista nord-americana en la història moderna dels Jocs en aconseguir sis medalles olímpiques, i la primera dona a aconseguir revalidar el títol olímpic en la prova de 100 metres esquena.

## Biografia

Va néixer el 23 d'agost de 1982 a la ciutat de Vallejo, població situada a l'estat de Califòrnia. Va estudiar a la Universitat de Berkeley, on es va llicenciar en psicologia l'any 2005.

## Carrera esportiva

Destacà en el panorama internacional en guanyar la primera medalla en el Campionat del Món de natació de 2001 realitzat a Fukuoka (Japó), on aconseguí guanyar la medalla d'or en els 100 metres esquena, si bé fou a l'agost de 2002 quan realitzà la seva primera gesta a Fort Lauderdale (Florida), convertint-se en la primera dona a aconseguir baixar del minut en la prova de 100 metres esquena. Aquell mateix any fou nomenada nedadora mundial de l'any per la revista Swimming World Magazine.
Va participar en els, 21 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia), on va aconseguir guanyar 5 medalles en les cinc proves disputades: la medalla d'or en les proves de 10 metres esquena i relleus 4x200 metres lliures; la medalla de plata en les proves de relleus 4x100 metres lliures i relleus 4x100 metres estils; i la medalla de bronze en la prova dels 100 metres lliures. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (República Popular de la Xina) aconseguí guanyar 6 medalles en les sis proves disputades: la medalla d'or en la prova dels 100 metres esquena; la medalla de plata en les proves de relleus 4x100 metres lliures i relleus 4x100 metres estils; i la medalle de bronze en les proves dels 100 metres lliures, relleus 4x200 metres lliures i 200 metres estils.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat 15 medalles en el Campionat del Món de natació, destacant 5 medalles d'or, 6 medalles de plata i 4 medalles de bronze. En els Campionats de Natació Pan Pacific ha guanyat 16 medalles, entre elles 11 medalles d'or.

## Enllaços externs

* (anglès) Portal personal Arxivat 2010-11-24 a Wayback Machine.
* (anglès) swimming.teamusa.org - Natalie Coughlin
# Francisco Picasso Risso

Francisco Picasso Risso (19 de juny de 1982) és un nedador uruguaià. Va nedar en representació del seu país als Jocs Olímpics d'estiu de 2000 a Sydney, Austràlia. També va competir als Jocs Olímpics de 2008 a Pequín, però no va arribar a qualificar per a la segona volta.

## Referències

* ↑ https://www.sports-reference.com/olympics/athletes/pi/francisco-picasso-1.html Arxivat 2011-09-21 a Wayback Machine. Francisco Picasso a Sports-Reference
* ↑ «A&M’s Makany, Picasso Qualify for Second Olympic Games» (en anglès).
# Caecilia disossea

Caecilia disossea és una espècie d'amfibi de la família Caeciliidae que habita a Equador i el Perú en boscos tropicals o subtropicals humits i a baixa altitud, plantacions, jardins rurals i zones prèviament boscoses ara molt degradades.

## Referències

* ↑ «ITIS - Report: Caecilia disossea». [Consulta: 22 octubre 2024].
* ↑ «Caecilia disossea Taylor, 1968 | Amphibian Species of the World». [Consulta: 22 octubre 2024].
* ↑ «Caecilia disossea: IUCN SSC Amphibian Specialist Group: The IUCN Red List of Threatened Species 2018: e.T59511A61415092» (en anglès). UICN Red List, 16-07-2014. DOI: 10.2305/iucn.uk.2018-1.rlts.t59511a61415092.en.
* ↑ «AmphibiaWeb - Caecilia disossea». [Consulta: 22 octubre 2024].
# Santa Maria i Sant Joan d'Oló

Santa Maria i Sant Joan d'Oló, o Església vella de Santa Maria d'Oló, és l'antiga església parroquial de Santa Maria d'Oló, del terme municipal del mateix nom, a la comarca del Moianès. És l'antiga església parroquial, situada en el punt més enlairat del poble de Santa Maria d'Oló, que ho fou fins a la construcció, en un lloc més cèntric, de l'actual església de Santa Maria d'Oló.

## Descripció

Es tracta d'un edifici d'una sola nau, cobert amb una teulada a doble vessant, amb capelles laterals afegides, un absis rectangular i un campanar esvelt en forma de torre. La porta d'accés està coronada per un arc de mig punt, a sobre del qual hi ha un frontó partit, amb un escut al centre i dos florons. Flanquejant la porta trobem en relleu una pilastra a cada cantó. En la portalada hi ha gravada la data de 1646. Un ull de bou s'obre en la part superior de la façana, En l'absis hi podem veure les restes d'una finestreta tapiada. L'aparell és obrat amb carreus irregulars de calcaria i gres, sense ser disposats en filades.
L'interior de l'església és fosc. A l'entrada hi ha un cor i l'església és coberta amb volta d'aresta falsificada. En ella s'hi guarden retaules barrocs, com el de l'altar major, retaule realitzat el 1663 cóm el realitzat al 1640també situat a l'altar major. També en trobem un altre realitzat al 1772 situat al lateral dret de l'altar just al costat del presbiteri.

## Història

Documentada des del 999, el 1083 ja consta com a parròquia, depenent de la família Oló fins al 1332. En el decurs dels segles posteriors ha sofert constants transformacions que han desfigurat del tot l'aspecte inicial.
Tot i que no semblen quedar restes de l'església romànica, al Museu Episcopal de Vic es conserva una creu processional romànica del segle xiii. Tanmateix, no es pot descartar que restin elements de la construcció primitiva entre les parets del temple actual.
L'església actual, parroquial fins al 1963, fou construïda vers el 1646, i ocupa el mateix solar de les altres esglésies consagrades el 999 i el 1166. És un edifici de pedra, de nau amb capelles laterals i un campanar esvelt, que guarda encara el retaule major fet el 1663. Va ser reformada a principis de la dècada de 1990.

## Bibliografia

* BENET I CLARÀ, Albert; MATAS I BLANXART, Maria Teresa. "Santa Maria d'Oló". A: XI El Bages. Barcelona, Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Catalunya Romànica, XI). ISBN 84-85194-57-8
* GAVÍN, Josep M. "Bages 5". A: Inventari d'esglésies. Barcelona: Artestudi Edicions i Arxiu Gavín, 1979. ISBN 84-85180-18-6.

## Enllaços externs

* Santa Maria d'Oló en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya

## Referències

* 1 2 «Santa Maria i Sant Joan d'Oló». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].
# Sant Martí de Puig-ermengol

Sant Martí de Puig-ermengol era una església romànica de finals del segle xi del terme municipal de Santa Maria d'Oló, al Moianès. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Estava situat -el 2010 només en queden algunes restes- a l'extrem nord del terme de Santa Maria d'Oló, a tocar, al costat nord, de l'Eix Transversal (C-25), al nord-est de la cruïlla d'aquesta carretera amb la C-59 (C-17, a Mollet del Vallès - C-25) i la C-670 (C-25 - Oristà).
Aquesta església caigué el 1959, i les seves pedres foren aprofitades en la reconstrucció de Sant Feliu de Terrassola, de forma que pràcticament tot el segon absis d'aquesta església prové de Sant Martí de Puig-ermengol.

## Descripció

A partir de les restes que fins fa poc temps quedaven empeus i de les fotografies conservades es pot saber que aquesta església tenia forma allargada, rematada a llevant amb un absis semicircular. Aquest exteriorment presentava una decoració d'arcuacions cegues i tenia una bonica finestra amb dues columnes acabades en dos capitells de formes vegetals i que avui es troba en una casa particular. L'absis era cobert per una volta de quart d'esfera i la nau per una volta apuntada.

## Història

El lloc de Puig-ermengol és esmentat des del 1082 i l'església apareix documentada el 1197. En un principi fou sufragània de la parroquial de Sant Feliu de Terrassola, però el 1686 ja solament era una simple capella.
No se sap quan queda sense culte, però des de 1940 s'ha anat espoliant l'edifici, sobretot per part dels propietaris del mas Rocafort. El 1973, data en la qual encara es conservava l'absis, s'empraren els carreus d'aquest per refer el de Sant Feliu de Terrassola.
Actualment solament es coneix el lloc, però no en resta res de l'edifici.
La informació fotogràfica és abundant.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Martí de Puig-ermengol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2017].

## Bibliografia

* BENET I CLARÀ, Albert; JUNYENT I MAYDEU, Francesc; MAZCUÑAN I BOIX, Alexandre. "Sant Martí de Puig-ermengol". A: XI El Bages. Barcelona, Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Catalunya Romànica, XI). ISBN 84-85194-57-8
* GAVÍN, Josep M. "Bages 5". A: Inventari d'esglésies. Barcelona: Artestudi Edicions i Arxiu Gavín, 1979. ISBN 84-85180-18-6.
# Sant Martí de Puigcercós (nova)

Sant Martí de Puigcercós és l'església parroquial del poble de Puigcercós. Fou consagrada el 1891, per tal de substituir l'església romànica de Sant Martí de Puigcercós existent en el poble vell, que patí les conseqüències de l'esllavissada que posà fi al vell poble de dalt del turó.
Està situada al bell mig del poble actual de Puigcercós, en el costat sud-oest de la placeta que forma en el seu centre.
És una església petita, d'una sola nau, de doble alçada. Està reforçada per contraforts laterals, amb annexos laterals on es troba el campanar de cadireta, formant part de la façana principal. Aquesta té la porta dovellada, de mig punt, amb portes de ferro, i òcul per a il·luminar el cor. A la llinda de la porta figura la data 1894.
Els murs són de carreus de pedra reblats i la coberta a dos vessants de teula àrab.

## Referències

* 1 2 «Església parroquial de Sant Martí de Puigcercós». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 desembre 2012].
# Palau Txabarri

El Palau Txabarri a Bilbao (Biscaia) és la seu des de 1943 del Govern Civil (actualment, Delegació del Govern). Se situa al cor de l'eixample bilbaí, amb la façana principal en xamfrà a la Plaça Moyúa i una línia de façana que es perllonga cap a Gran Via i el carrer d'Elcano. Es tracta d'una obra eclèctica inspirada en el revivalisme neoflamenc, construït per a la família Txabarri per l'arquitecte Atanasio de Anduiza segons projecte de l'arquitecte belga Paul Hankar. Alguns dels seus salons van ser decorats pel pintor José Echenagusia Errazquin.
Aquest edifici té sòcol, planta baixa, tres altures i pis amansardat. Té carreus policroms i presenta decoració estucada i importants motius de forja.
L'accés principal, a arc escarser, es va obrir en canviar la funció de l'edifici. Compta a més amb accés de llinda en eix dret de façana en xamfrà. En les seves tres plantes s'obren de forma asimètrica gran quantitat d'obertures de llinda i en mig punt: finestres, miradors i balcons amb balustrada de pedra o ampit de ferro. En l'altura amansardada presenta diverses golfes.
El palau ha sofert importants reformes tant en la seva estructura interna com en els accessos, per adaptar-se a la funció que exerceix. La principal reforma es va dur a terme en els anys 1943 - 1947 per Eugenio Maria de Aginaga, condicionant la casa per convertir-la en seu del Govern Civil de Biscaia.

## Enllaços externs

* Elías Mas Serra El Palacio Chávarri, a la revista mensual Bilbao, agost de 2006. (castellà)
# Sant Bartomeu de la Valldan

Sant Bartomeu de la Valldan és l'antiga església parroquial de la Valldan agregat a Berga. Està protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Església d'una sola nau coberta amb volta apuntada i amb l'interior totalment enguixat. L'absis ha quedat absorbit per altres construccions d'època moderna. El parament del mur és de carreus de pedra ben escairats i disposats en fileres. En el mur de migjorn hi ha una porta d'arc de mig punt tapiada i una finestra de doble esqueixada.
La porta d'accés a l'església és al mur de ponent amb un arc de mig punt adovellat de dos arcs de degradació coberts amb una arquivolta. La coberta és a dues aigües amb teula àrab. No té gaire obertures però destaca, als peus de l'església, una torre campanar de secció quadrada, molt possiblement, posterior en el temps.
* Porta cegada al mur de migdia
* Porta accés a l'església

## Història

Aquesta església fou sufragània de Sant Pere de Madrona, fins que el 1909 es convertí en parròquia. El 1939 fou annexionada a la parròquia de Berga. L'any 1963 el poble fou agregat a Berga.
Va esser beneïda el 24 d'agost del 1607, reconstruint una antiga capella romànica del segle xiii, coneguda amb el nom de Sant Salvador de Monterrot.
Al llarg dels segles XVI al XVIII, s'hi varen fer reformes significatives, obertura d'una nova porta a ponent i l'anul·lació de l'absis. L'any 1943 i el 1965 fou restaurada, i si va afegir el campanar de maons.

## Referències

* 1 2 3 «Església de Sant Bartomeu de la Valldan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].