OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mas Bru

El Mas Bru és una masia de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia amb diverses edificacions que compta amb dues torres defensives, una a al sud-oest de l'edifici principal i una al nord de la masoveria. Els edificis d'habitatge no disposen de particularitats arquitectòniques destacables, essent d'obra popular. El mas principal possiblement ha estat objecte d'importants reformes en època contemporània.
La torre que se situa al sud-oest del mas és de planta quadrada, aproximadament de 6 metres de costat, de tres pisos i sotacoberta. El parament és de maçoneria de pedra petita, amb cadenat de carreus a les cantonades, no destacat en els angles. La factura és pròpia d'entre els segles XV i XVI. Destaquen els diversos elements defensius que incorpora, especialment la garita de planta circular, a l'angle sud-oest, ubicada sobresortit del tercer pis i amb diverses finestretes i espitlleres. En el coronament hi ha merlets de mantellet, amb permòdols conservats, a tot el perímetre, la majoria tapiats. A la façana oest hi ha una finestra espitllerada, al segon pis; la resta de façanes no han pogut ser observades però possiblement presenten també elements defensius.
La torre situada al nord de la masoveria és de planta baixa i dos pisos, amb cadenat cantoner i de factura similar a l'altre torre. S'han observat dues espitlleres a la planta baixa i primer pis de la façana oest i una a la façana nord. Totes les finestres que presenta han estat obertes amb posterioritat a la construcció de la torre, en època contemporània.

## Història

A l'edifici hi ha algunes construccions annexes de principis del segle xix, obra de l'arquitecte Rafael Masó. En el interior de la casa també hi ha dissenys del mateix arquitecte.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas Bru». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Mas Bru, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Horatio Caro

Horatio Caro (5 de juliol de 1862 – 15 de desembre de 1920), fou un jugador d'escacs anglès. Va néixer a Newcastle upon Tyne, Anglaterra, però la seva carrera escaquística es va desenvolupar principalment a Berlín, Alemanya, on va anar a viure. És conegut principalment perquè fou un dels teòrics dels escacs que va donar nom a la defensa Caro-Kann.

## Resultats destacats en competició

Va jugar diversos matxs contra jugadors de primera línia. El 1892, empatà amb Curt von Bardeleben (+2 –2 =2), i perdé amb Szymon Winawer (+2 –3 =1). El 1897, va perdre contra Jacques Mieses (+3 –4 =3). El 1903, empatà amb Bardeleben (+4 –4 =0). El 1905, guanyà contra Moritz Lewitt (+4 –3 =5) en el matx de desempat per determinar el Campió de Berlín.
En torneigs, jugà continuadament a Berlín, on guanyà les edicions del torneig de la ciutat els anys 1888, 1891, 1894, 1898 (ex aequo), i 1903. Fou 10è a Berlín 1883, fou 4t a Berlín 1887, empatà al 2n-3r lloc a Nuremberg 1888, fou 3r a Berlín 1889, 2n a Berlín 1890 (rere Berthold Lasker), 3r a Berlín 1894, 9è a Berlín 1897 (el campió fou Rudolf Charousek), 17è al Torneig de Viena 1898 (Kaiser-Jubiläumsturnier), 4t a Berlín 1899, empatà als llocs 6è-7è a Berlín 1902, empatà als llocs 11è-12è a Coburg 1904, empatà als llocs 7è-8è a Barmen 1905, fou 9è a Berlín 1907, empatà als llocs 3r-5è a Berlín 1908, i fou 4t a Berlín 1911.
Caro va morir a Londres als 58 anys.

## Contribucions a la teoria dels escacs

La seva fama en el món dels escacs és vinculada a la defensa Caro-Kann (B10-B19) la qual va analitzar a la publicació Bruederschaft el 1886, i que pren el seu nom i el del jugador austríac Marcus Kann.

## Referències

* 1 2 Gaige, Jeremy. Chess Personalia, A Biobibliography. McFarland, 1987, p. 64. ISBN 0-7864-2353-6. (anglès)
* ↑ Nota biogràfica a «chessgames.com». [Consulta: 17 febrer 2010]. (anglès)]
* ↑ Al torneig de Berlín 1890, segons Chessmetrics, hi hauria fet la millor actuació de la seva carrera, tot i el segon lloc, amb una puntuació de 5.5/7, un 79%, contra una oposició de 2600 punts Elo, per una performance de 2700.
* ↑ «Torneig de Berlín 1890, estadístiques». [Consulta: 17 febrer 2010]. (anglès)
* ↑ «Torneig de Berlín 1897, classificació i partides». [Consulta: 17 febrer 2010]. (anglès)
* ↑ «Els més forts torneigs d'escacs de la història (notes i partides)» (en anglès). Arxivat de l'original el 4 de juliol 2009. [Consulta: 17 febrer 2010].
* ↑ Litmanowicz, Władysław & Giżycki, Jerzy. Szachy od A do Z. Wydawnictwo Sport i Turystyka Warszawa, 1986, 1987. ISBN 83-217-2481-7 (1. A-M), ISBN 83-217-2745-X (2. N-Z). (polonès)

## Enllaços externs

* Estimació Elo d'Horatio Caro a «chessmetrics.com». [Consulta: 17 febrer 2010]. (anglès)
# Karol G

Carolina Giraldo Navarro (Medellín, 14 de febrer de 1991), més coneguda pel seu nom artístic Karol G, és una cantant colombiana de reggaeton i trap. El 2012, amb la cançó «301» juntament amb el cantant Reykon, es va posicionar en el top de diverses estacions de ràdio i canals de televisió, i li va permetre fer concerts en indrets com Aruba, Colòmbia, Equador i els Estats Units. Va obtenir un major reconeixement en 2013, quan va presentar la cançó «Amor de dos» juntament amb Nicky Jam. L'any 2016, després de produir diversos senzills, va signar un contracte amb la discogràfica Universal Music Latin Entertainment, fet que va suposar un ascens en la seva carrera.
A inicis de 2017, va llançar el senzill «Ahora me llama» juntament amb Bad Bunny, que ràpidament es va convertir en un hit. Mesos més tard, va realitzar un remix juntament amb Quavo, que li va donar a la cantant el seu primer ingrés al top 10 de la llista Hot Latin Songs de Billboard. El 27 d'octubre de 2017, va llançar el seu àlbum debut Unstoppable. L'àlbum va obtenir el lloc dos del Top Latin Albums. Entre el 2018 i el 2019 ha presentat diferents cançons juntament amb la seva parella, l'Anuel AA.

## Referències

* ↑ PERÚ, NOTICIAS EL COMERCIO. «Karol G celebra 14 años de carrera artística y envía mensaje a fans por apoyo Instagram USA EEUU Estados Unidos nndc | TVMAS» (en castellà), 20-02-2021. [Consulta: 20 juny 2021].
* ↑ Trome, Redacción. «Karol G: Historia completa de la cantante colombiana del tema "Mi cama"» (en castellà), 27-08-2018. [Consulta: 17 juliol 2019].
* ↑ «Karol G se convierte en una de las artistas emergentes más importantes según Spotify» (en castellà), 08-05-2018. [Consulta: 17 juliol 2019].
* ↑ «Accés a la notícia» (en castellà). [Consulta: 17 juliol 2019].
* ↑ «¡Adiós Ivy Queen! Ellas son las nuevas reinas del reggaetón» (en castellà), 07-06-2018. [Consulta: 17 juliol 2019].
* ↑ «KAROL G TO PERFORM AT THE JOHN F. KENNEDY CENTER FOR THE PERFORMING ARTS» (en anglès), 14-08-2018. Arxivat de l'original el 2018-08-28. [Consulta: 17 juliol 2019].
* ↑ Univision. «Quavo colabora con Karol G» (en castellà). [Consulta: 17 juliol 2019].
* ↑ «Karol G Earns First Top 10 on Hot Latin Songs Chart With 'Ahora Me Llama' With Bad Bunny». [Consulta: 17 juliol 2019].
* ↑ «Karol G está 'Unstoppable' con su nuevo álbum». [Consulta: 17 juliol 2019].
* ↑ Tiempo, Casa Editorial El. «La colombiana Karol G supera a Shakira en lista de Billboard» (en castellà), 10-11-2017. [Consulta: 17 juliol 2019].
* ↑ LOS40. «Ozuna, Daddy Yankee, Anuel AA, Karol G y J Balvin lanzan una canción juntos» (en castellà), 17-07-2019. [Consulta: 17 juliol 2019].
# Jean-Louis Capezzali

Jean-Louis Capezzali (Saint-Étienne, 1959) és un oboista francès.

## Biografia

Capezzali començà els estudis musicals a l'edat de 9 anys amb el piano i descobrí l'oboè als 14 anys, quan escoltà un enregistrament dels concerts de Vivaldi interpretats per Pierre Pierlot. Després d'un any de curs a la Schola Cantorum de París, entra al CNR de Versalles on estudia oboè amb Gaston Longatte. Guanyà la medalla d'or i el premi d'honor, i hi obtingué el certificat d'aptitud com a professor d'oboè.
El 1979 va ser nomenat, a l'edat de vint anys, primer oboè solista dels Concerts Lamoureux. El 1984, passà a ser oboè supersolista a l'Orquestra filharmònica de Radio França. Va ser premiat als Concursos internacional de Ginebra (1982) i Praga (1986).
En 1988, després d'aconseguir el post de professor ajudant de la classe de Maurice Bourgue al Conservatori Nacional Superior de Música de Paris, el reemplaçà en qualitat de professor titular on entre d'altres alumnes tingué a Philippe Tondre, fins a traslladar-se al Conservatori de Ginebra. Després de 1998, impartí classes al Conservatori Nacional Superior de Música de Lió, on s'encarrega de la responsabilitat pedagògica del departament de vent de fusta. Realitzà anualment cursos de perfeccionament de pràctica instrumental i de música de cambra a "l'Escola Britten", a l'institut superior de música de Périgueux, i formà la futura generació d'oboistes a les acadèmies internacionals de Telč a la República Txeca, Musicalp a Courchevel, i al Festival Pablo Casals de Prades.
Paral·lelament a aquestes activitats, Capezzali realitza concerts de música de cambra i com a solista, que l'han portat a treballar amb formacions com l'Orquestra Nacional Bordeaux Aquitaine, l'Ensemble orquestral de París o l'Orquestra de cambra de Tolosa. Regularment és convidat a fer concerts i classes magistrals a la Xina, el Japó, Corea, Taiwan, Escandinàvia, Rússia, Alemanya, Espanya, Polònia, la República Txeca i els Estats Units, on representa l'escola de vent francesa.
Provador de la marca francesa d'oboès Buffet Crampon després de 1992, contribuix al desenvolupament de l'instrument. Toca amb oboès "Green-Line".

## Enregistraments

* Qigang Chen: (Virgin Classics 2006)
* Jean Françaix, Georges Auric: Musique de chambre - Trios & sonates (Arion 2005)
* Charles Koechlin : Sonatines 1 et 2 (Gallo 2002)
* Kurtag; Florentz; Ligeti; Pesson (Arion 1998)
* Wagner: Siegfried Idyll in E WWV103 (Gallo 1996)
* Mozart: Divertimento K136, Oboe Concerto K314 amb l'Orchestre national Bordeaux Aquitaine (Forlane 1996)
* Schumann Kalliwoda, Johann Peter Pixis : The Romantic Oboe (Disques Pierre Verany 1994)
* I també : Milhaud, Prokófiev, Poulenc, Martinů, …

## Referències

* ↑ https://www.allmusic.com/album/extase-mw0001402613
* ↑ https://www.youtube.com/watch?v=kaGvWncyc9g

## Enllaços externs

* https://www.buffet-crampon.com/artist/jean-louis-capezzali/a Buffet Crampon
* https://www.celloarte.org/jean-louis-capezzali/a celloarte.org
* https://prades-festival-casals.com/jean-louis-capezzali-cartes-table-jeudi-11-aout-17h/a Festival Pau Casals
* (en anglès) https://k-v.se/artister/jean-louise-capezzali/a Aurora Music
# Upstart

En informàtica, Upstart és un reemplaçament basat en esdeveniments per al daemon init, el mètode utilitzat per diversos sistemes operatius Unix-like per a fer tasques durant l'arrencada del sistema. Va ser programat per Scott James Remnant, un antic treballador de Canonical Ltd.

## Motivació

El daemon init tradicional és estrictament síncron, bloquejant futures tasques fins que l'actual s'haja completat. Les seues tasques han de ser definides per endavant, i només poden ser executades quan el daemon init canvia d'estat (quan la màquina arranca o s'apaga). Açò fa que no siga capaç de manejar de forma elegant diverses tasques en ordinador personals moderns.

## Referències

* ↑ F.Manuel. «Canonical acata la decisión de Debian y Ubuntu abrazará SystemD». Genbeta, 14-02-2014. [Consulta: 9 febrer 2024].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial Arxivat 2018-12-30 a Wayback Machine. (en anglés)
* Upstart a Launchpad (anglès)
* Upstart Cookbook Arxivat 2012-10-18 a Wayback Machine. (en anglés)
# POV-Ray

POV-Ray (Persistance of Vision Ray-tracer), o POV és un programa de raytracing gratuït, en constant evolució (els últims aportaments són la radiositat i el mapeig de fotons), que funciona en una gran varietat de plataformes informàtiques com Windows, Mac OS X o Linux. Basat en DKBTrace i en part de Polyray. No és un programa lliure, però les seves fonts estan disponibles sota les condicions de la llicència POV-Ray.
POV no disposa d'interfície gràfica per modelar les imatges com la major part dels programes de creació 3D actuals però és capaç d'interpretar fitxers de codi ASCII+ d'extensió ".pov" en els quals es descriu l'escena. L'esmentat fitxer text ha de contenir almenys la posició i els paràmetres de la font de llum, la càmera i els objectes. Contràriament a altres programes més recents en els quals els objectes són definits amb unions elaborades de múltiples triangles, els objectes de POV són formes geomètriques (esfera, cub, con, cilindre…), operacions entre aquestes formes, volums definits per diferents funcions matemàtiques com isosuperficies (per exemple : function {x*x - F/y*y + z*z}) o unions de triangles com els d'altres programes. Suporta un lleuger llenguatge informàtic similar al llenguatge C que permet fer tasques complexes amb els objectes.

## Vegeu també

YafRay, un altre popular ray tracer lliure.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial (anglès)
* Galeria d'imatges (anglès)
* Servidor de notícies de POV-ray (anglès)
* International Ray-Tracing Competition : Pàgina oficial del concurs de POV-Ray : IRTC. (anglès)
* Wiki de POV-Ray Arxivat 2006-02-16 a Wayback Machine. (anglès)
# Can Serra (Polinyà)

Can Serra és una masia del municipi de Polinyà (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia que es manté dins de la tipologia de la típica arquitectura popular catalana de les masies d'estructura clàssica, molt habitual a la comarca del Vallès. Existeixen una sèrie de cossos afegits als laterals que no són propis de la construcció inicial i que no obeeixen a una simetria completa.. La distribució de les obertures de la façana principal, situada a la cara sud-est, és desigual tant en tipologies com en mides. L'accés principal amb arcada de mig punt adovellada es troba desplaçada quant a la línea del carener, el que provoca la distribució desigual de finestres en l'habitacle que correspon al primer pis. No es manté l'eix de simetria que marc la confluència dels dos vessants en el carener, que en aquest cas és perpendicular a la façana. Al primer pis destaca l'ampit lleugerament treballat de les finestres, tot i que podrien ser elements reaprofitats d'altres finestres més antigues. Restes molt desdibuixades d'un rellotge de sol rodó a l'altura del pis entre la finestra dreta i la central de la façana principal. El ràfec és d'una sola filada de teules, per tant d'escàs voladís.

## Referències

* ↑ «Can Serra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 novembre 2015].
# Microbòtica

La microbòtica és la tecno-ciència que s'ocupa dels microbots, que són robots de dimensions menors d'1 mm o capaços de manipular elements de micres de grandària.
El microbot ha estat possible gràcies a l'aparició del microcontrolador en els anys 1990, que és l'ordinador que governa al microbot i que s'incrusta en el mateix. En ser un ordinador limitat, els microbots estan dedicats a resoldre tasques que no exigeixin una elevada potència i complicats algorismes, amb rapidesa i precisió. A causa de la petitesa del microcontrolador i a la seva portabilitat, una característica principal del microbot és la mobilitat, ja que pot portar inserit l'ordinador que ho dirigeix.
Ha d'indicar-se que en l'actualitat, gràcies especialment a les connexions sense fils tipus Wi-Fi (per exemple, dins d'una xarxa domòtica) han augmentat les capacitats de processament dels microbots, podent memoritzar més dades i fer tasques més complexes. Quan el microbot actua sense estar controlat per un ordinador extern (amb l'ordinador apagat), es diu que actua en manera autònoma.

## Referències

* ↑ «Thousand-robot swarm assembles itself into shapes» (en anglès americà). Ars Technica, 14-08-2014. [Consulta: 26 març 2023].
* ↑ Temple, James. «SRI Unveils Tiny Robots Ready to Build Big Things» (en anglès). Re/code, 16-04-2014. Arxivat de l'original el 2016-09-10. [Consulta: 26 març 2023].
* ↑ Levin, M.; Bongard, Josh; Kriegman, Sam; Blackiston, Douglas «A scalable pipeline for designing reconfigurable organisms». Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America, 117, 4, 28-01-2020, pàg. 1853–1859. DOI: 10.1073/pnas.1910837117. ISSN: 0027-8424. PMC: 6994979. PMID: 31932426.
* ↑ Alapan, Y.; Yasa, O.; Yigit, Berk; Yasa, I.; Erkoc, Pelin «Microrobotics and Microorganisms: Biohybrid Autonomous Cellular Robots» (en anglès). Annual Review of Control, Robotics, and Autonomous Systems, 2019.

## Vegeu també

* Programador (hardware)
* Robots

## Enllaços externs

* Robots Lloc web de robòtica amb articles de contingut tècnic i didàctic (castellà)
# Xabier Mendiguren Bereziartu

Xabier Mendiguren Bereziartu (Ezkio, 13 de juliol de 1945 - Sant Sebastià, 2 d'octubre de 2023) va ser un escriptor i traductor basc. Va ser secretari general de Kontseilua entre 1998 i 2010, i va ser nomenat acadèmic d'Euskaltzaindia el 1975 i membre d'honor el 2021.
També va fer tasques de traducció per a Euskal Irrati Telebista, així com d'obres de Johann Wolfgang von Goethe, Lev Tolstoi, Karl Marx i Anton Txékhov, entre d'altres.

## Obra publicada
### Narrativa

* Bi istorio (1997, Elkar)

### Assaig

* Europako ezker berria (1972, Mensajero)
* Itzulpen teoriazko ezagupenak. Itzlupen teoria eta praktikarako textuak (1983, Itzultzaile eskola)
* Itzulpengintza: historia eta teoria (1992, Elkar)

### Biografia

* Iparragirre (1981, Elkar)

### Història

* Euskal historian zehar (1980, Ikastolen Elkartea)

## Referències

* ↑ «Muere el escritor y traductor Xabier Mendiguren a los 78 años» (en castellà). elDiario, 03-10-2023. [Consulta: 3 octubre 2023].
* ↑ «Fallece el escritor y traductor Xabier Mendiguren Bereziartu a los 78 años» (en castellà). EiTB, 02-10-2023. [Consulta: 3 octubre 2023].

## Enllaços externs

* (basc) Xabier Mendiguren Bereziartu literaturaren zubitegian
* (basc) Xabier Mendigurenekin elkarrizketa Argia astekarian (2008-01-27)
# Pont del Cavall

Pont del Cavall és una obra de Navès (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pont del Cavall, d'un sol arc, tot de pedra d'esquena d'ase i datat en una pedra a l'entrada del Pont Can Cavall 1915, està molt ben conservat.

## Història

DE SOLSONA A SANT LLORENÇ DELS PITEUS. Per la vall del Cardener.
2h 50m de Solsona al Pont del Llop.
3h 40m Cavall, antiga casa de Pagés. S'obria a sota el Pont de Can Cavall de moderna construcció bastit per comunicar els dos vessants del riu. (Comarca del Cardener. Pàg.244)

## Referències

* 1 2 3 4 «Pont del Cavall». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 agost 2021].
# Karen

«Karen» té aquests significats:
* Karen (Myanmar), estat de Myanmar creat el 1948
* Karen (nació), ètnia de Birmània, emigrada a aquest país des del sud-est de la Xina en temps prehistòrics, segurament abans dels shans i que els birmans
* Karens vermells o karenni, ètnia minoritària de Myanmar
* Karen, llengua
* Karen (família), nissaga del Tabaristan que va regnar sobre parts de les regions muntanyoses des de temps del rei sassànida Cosroes I (551-579) fins al 840
# Cabdill cendrós

El cabdill cendrós (Poecilotriccus sylvia) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones de matolls i vegetació secundària baixa, localment a les terres baixes, des de Mèxic al sud de Veracruz, nord d'Oaxaca, nord de Chiapas, sud de Campeche i Quintana Roo, cap al sud, al vessant del Golf de Mèxic fins Hondures, ambdues vessants de Nicaragua, Costa Rica i oest i centre de Panamà, oest, nord, est i sud-est de Colòmbia, oest i sud de Veneçuela, Guyana, Caiena i nord i nord-est del Brasil.

## Referències

* ↑ «Cabdill cendrós». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Casa Robau

La Casa Robau és una obra de Cadaqués (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada al sud del nucli urbà de la població de Cadaqués, al vessant nord de la cala Jóncols situada damunt del cap Norfeu, prop del terme municipal de Roses.
Casa unifamiliar exempta d'estiueig, d'una sola planta, que s'estructura per mitjà de diferents cossos. La seva planta és irregular, tot i que de formes clarament geomètriques. La coberta és plana i està bastida amb llosa de pissarra. Les obertures es corresponen amb grans finestrals rectangulars que li donen molta llum, amb àmplies terrasses orientades al mar i a la zona de jardí. L'edifici està bastit amb llosses de pissarra ben escairada de la zona, amb clara referència a l'arquitectura popular mediterrània. La construcció queda ben integrada dins del paisatge de Cadaqués.

## Referències

* 1 2 «Casa Robau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 octubre 2017].
# Castell de Sesga

El castell de Sesga, també conegut com a castell dels moros, és un castell situat dins el terme municipal d'Ademús (Racó d'Ademús, País Valencià). El castell de Sesga s'anomena així per trobar-se prop del llogaret homònim. El castell se situa al sud-oest de l'aldea, sobre un turó cobert de pins i sotabosc, al costat d'un penya-segat al vessant esquerre del barranc de Sesga, per on discorre el camí que porta de Sesga a Cases Baixes.
Es tracta d'una xicoteta fortificació on es poden vore les restes dels fonament del que potser fora una torre quadrangular, situada a l'extrem oriental d'un espai encerclat per diversos nivells de muralla i una no molt gran plataforma creada artificialment. Encara que originalment va ser catalogada com a castell, basant-se en les restes del material ceràmic de superfície trobat dins del recinte (fragments d'atuells amb dibuixos geomètrics en tons rojos i vores tornades), el lloc pareix esser un castro iber o celtibèric. Si aquest fora el seu origen, les seus limitades dimensions fan pensar en una posició d'avantguarda, com en el cas del poblat del Puntal dels Llops, a la distribució general del qual recorda. Tot i que s'han realitzat algunes prospeccions il·legals a la zona, el jaciment arqueològic està per excavar.

## Referències

* ↑ López González, MC.; Couto López, S.; García Valldecabres, JL.; Navarro García, ML. (2011). Catálogo razonado de castillos y fortalezas de la provincia de Valencia Edita Instituto Universitario de Restauración del Patrimonio de la UPV, Arché (6):251-258. ISSN 1887-3960.
* ↑ Sanchez Garzón, A (2000). «El castro celtíbero de Sesga», en Desde el Rincón de Ademuz, Valencia, pp. 93-95. ISBN 84-931563-0-2