OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francisco Javier Ochoa de Echagüen Estibález

Francisco Javier Ochoa de Echagüen Estibález (Vitòria, 4 de setembre de 1954) és un escaquista i directiu d'escacs basc, que té el títol de Mestre Internacional des de 1981. Llicenciat en ciències químiques, és el president de la Federació Espanyola d'Escacs.

## Resultats destacats en competició

Va ser subcampió d'Espanya l'any 1992, per darrere del Gran Mestre Juan Mario Gómez Esteban. Va ser campió d'Espanya juvenil l'any 1974 i campió d'Espanya d'escacs actius l'any 1989. Va guanyar l'Obert de Sitges el 1985, per damunt de Jaan Eslon, i l'Obert Internacional d'Andorra l'any 1989.
Va participar, representant Espanya, a les Olimpíades d'escacs en cinc ocasions, els anys 1976 a Haifa, 1982 a Lucerna, 1984 a Salònica, 1986 a Dubai i 1988 a Tessalònica. Va guanyar la medalla d'or individual en el primer tauler reserva a l'Olimpíada de Salònica en a l'any 1984.

## Directiu d'escacs

És l'actual president de la Federació Espanyola d'Escacs, càrrec que ocupa des del novembre de 1997, i de la Federació Iberoamericana d'Escacs.

## Referències

* ↑ Leiva, Juanma «"España es una meca para el ajedrez, hay mil torneos al año"». diari AS, 23-01-2019 [Consulta: 28 octubre 2020].
* ↑ «Historial oficial dels Campionats d'Espanya d'escacs» (en castellà). Federació Espanyola d'escacs. [Consulta: 28 octubre 2020].
* ↑ «Historial del Campionat d'Espanya juvenil d'escacs». Federació Espanyola d'Escacs. [Consulta: 28 octubre 2020].
* ↑ «Historial del Campionat d'Espanya d'escacs actius». Federació Espanyola d'Escacs. [Consulta: 28 octubre 2020].
* ↑ «Historial de Guanyadors de l'Obert de Sitges». Escacs Casino Prado. [Consulta: 26 desembre 2024].
* ↑ Olimpíades d'escacs
* ↑ Medaller de l'olimpíada de 1984
* ↑ Boyero, Jesús J. «Ochoa de Echagüen, reelegido presidente de la Federación Española de Ajedrez». Marca, 21-09-2020 [Consulta: 28 octubre 2020].
# Serra de Feixes

La Serra de Feixes és una serra situada als municipis de la Llacuna i Orpí (Anoia), amb una elevació màxima de 768 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra de Ripoll

La Serra de Ripoll és una serra situada al municipi de Sitges (Garraf), amb una elevació màxima de 534 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra del Parany

La Serra del Parany és una serra situada al municipi d'Olivella (Garraf), amb una elevació màxima de 198 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra Saladella

La Serra Saladella és una serra situada als municipis d'Olivella i Sant Pere de Ribes (Garraf), amb una elevació màxima de 276 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra de la Torre (Aiguamúrcia)

La Serra de la Torre és una serra situada al municipi d'Aiguamúrcia (Alt Camp), amb una elevació màxima de 775 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra de l'Escorpí

La Serra de l'Escorpí és una serra a cavall dels municipis de Calonge i Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura al Baix Empordà, amb una elevació màxima de 301 metres. Les rieres dels Molins i del Folc i el Torrent del Comal dels Lladres neixen a la serra de l'Escorpí.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra de Coloma

La Serra de Coloma és una serra situada als municipis d'Argelaguer i Sant Ferriol a la Garrotxa, amb una elevació màxima de 550 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra de Canals

La Serra de Canals és una serra situada al municipi de Lladorre a la comarca del Pallars Sobirà, amb una elevació màxima de 2.655 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serrall dels Domenges

La Serrall dels Domenges és una serra situada als municipis de la Bisbal de Montsant i Margalef al Priorat, amb una elevació màxima de 488 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra de l'Aubaga

La Serra de l'Aubaga és una serra situada al municipi de la Torre de Fontaubella a la comarca del Priorat, amb una elevació màxima de 477 metres.
Al vessant sud hi neix el Barranc de Marçà, un corrent fluvial que desemboca al barranc dels Estrets de Maçanes.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya. 41° 7′ 12.53″ N, 0° 51′ 5.648″ E﻿ / ﻿41.1201472°N,0.85156889°E﻿ / 41.1201472; 0.85156889 d:Q11908311
# Serra del Julivert

La Serra del Julivert és una serra situada al municipi de Poboleda a la comarca del Priorat, amb una elevació màxima de 689 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra de Ferrerós

La Serra de Ferrerós és una serra situada als municipis d'Albanyà i Sant Llorenç de la Muga a la comarca de l'Alt Empordà, amb una elevació màxima de 636 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra de Rodes

La serra de Roda és una serra situada als municipis de la Selva de Mar, Palau-saverdera i Roses a la comarca de l'Alt Empordà, amb una elevació màxima de 670 metres.
Al voltant de la defensa del patrimoni cultural de la Serra de Roda nasqué en 2012 el Centre d'Art i Cultura ARBAR (Associació per la Recerca Biocultural i Artística de Rodes).

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serra Martina

La Serra Martina és una serra situada al municipi de Medinyà a la comarca del Gironès, amb una elevació màxima de 104 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Muntanya del Congost

La Muntanya del Congost és una serra situada al municipi de Celrà a la comarca del Gironès, amb una elevació màxima de 328 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Xavier Mateu i Palau

Xavier Mateu i Palau (Terrassa, 17 de juliol de 1961) és un jugador d'escacs català. Els seus millors resultats individuals els va assolir en edat juvenil. Té el títol de Mestre de la FIDE.

## Resultats destacats en competició

El 1974 queda campíó infantil de Catalunya.
El 1977 queda subcampió d'Espanya per equips a Alacant.
El 1977 queda subcampió de Catalunya de Preferent Especial.
El juny de 1978 fou subcampió Absolut de Catalunya, rere Jordi Ayza.
El juliol de 1978 queda campió juvenil d'Espanya a Màlaga.
El setembre de 1978 participa en el Campionat del món juvenil a Graz, Àustria, però se'n va haver de retirar (el campió fou: Serguei Dolmatov).
El desembre de 1978 queda 10è al Campionat d'Europa Juvenil a Groningen, Països Baixos (el campió fou Shaun Taulbut).
L'abril de 1979 queda 2n del Torneig Internacional de Sant Sebastià, rere del GM Juan Manuel Bellón.
L'agost de 1979 queda 30è en el Campionat del Món Juvenil a Skien, Noruega.
El desembre de 1979 fa d'entrenador de Manuel Rivas al Campionat d'Europa Juvenil a Groningen, Països Baixos.
El 1980 quedà novament 2n al Campionat de Catalunya, rere Àngel Martín.
El 1981 fou Campió de Catalunya absolut.
El 1983 guanya el IX Obert Internacional de Badalona (en aquell moment un dels oberts més importants d'Espanya, amb 224 participants), per davant d'Alexandre Pablo Marí i de Joan Pomés Marcet.
El 1985 quedà primer classificat al Circuit Català, després de grans actuacions a l'Hospitalet de l'Infant, Sitges, Badalona, Berga i Manresa. A l'Obert de Sitges hi fou tercer (el campió fou FJ Ochoa), Just després abandona els escacs per dedicar-se a l'arquitectura i juga els torneigs per equips defensant el Club d'escacs de Sitges.
El 1993 aconsegueix una norma de Gran Mestre en quedar 2n al Torneig Internacional de Sitges, jugant amb 5 Grans Mestres amb brillants victòries contra Mihail Marin i Mihail Suba.

## Referències

* ↑ «Historial del Campionat de Catalunya Absolut». Arxivat de l'original el 2009-04-20. [Consulta: 28 novembre 2009].
* ↑ «Xavier Mateu guanya el IX Ciutat de Badalona». Revista Jaque, 1983, 9-1983, p.400.
* ↑ «Historial de Guanyadors de l'Obert de Sitges». Escacs Casino Prado. [Consulta: 26 desembre 2024].

## Bibliografia

* Juanpere i Aguiló, Salvador; Mateu i Palau, Xavier; Mateu i Palau, Enric. El Llamp. Obertura Catalana 1929-1989, març 1990, p. 189 pàg. (ESCACS). ISBN 84-7781-46-X.
# Fernand Faniard

Fernand Smeets, més conegut com a Fernand Faniard (Saint-Josse-ten-Noode, 9 de desembre de 1894 - París, 3 d'agost de 1955) fou cantant de l'Òpera de París originari de Brussel·les i naturalitzat francès el 1949.
El Diccionari dels Cantants de l'Òpera de París de Jean Gourret descriu Fernand Faniard com un dels tenors wagnerians més representatius de la dècada de 1930 a la dècada de 1950. La Temporada 1937-1938 va cantar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona.
La seva neta, Odile Faniard, que es va fer càrrec del nom artístic del seu avi, també és un artista lírica.

## Referències

* ↑ Odile Faniard mezzo soprano per Jean-Michel Oberland
* ↑ Les Copains d'abord à Salbris - Lutz Griebel, témoignage de Raymond Smeets, son fils
# Robert Alomà Vidal

Robert Alomà Vidal (19 de novembre de 1989) és un jugador d'escacs català, que ha jugat representant internacionalment Andorra, i que té el títol de Mestre Internacional des de 2008.
Ha estat diverses vegades Campió d'Andorra, els anys 2015, 2016, 2017 (als campionats del 2015 i 2017 va compartir els llocs 1r-2n amb Òscar de la Riva), i 2019.
El 2015 fou subcampió de Catalunya, en perdre la final contra Hipòlit Asís. El juliol de 2023 fou segon a la 23a edició de l'Obert de Torredembarra, per darrere de Josep Anton Lacasa. El 2024 va guanyar el 48è Obert de Sitges, un torneig on partia com a número 7 del ranquing inicial, tot superant per millor coeficient de desempat l'MI anglès Brandon Clarke.
Com a membre de la selecció andorrana, ha participat a les Olimpíades d'escacs (2016 i 2018), i ha representat Andorra en diferents competicions a nivell europeu.
Anteriorment havia participat als campionats d'Espanya júnior (en diferents categories d'edat, a partir dels 10 anys). Va representar Espanya en competicions internacionals júnior.

## Referències

* ↑ «Nota biogràfica de Robert Alomà Vidal» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 23 desembre 2021].
* ↑ «Robert Alomà, campió absolut d'Andorra». Bon dia TV. [Consulta: 23 desembre 2021].
* ↑ «Hipolito Asís nou Campió de Catalunya Absolut». escacs.cat. [Consulta: 23 desembre 2021].
* ↑ «Hipólito Asís guanya el Campionat de Catalunya d'escacs a Olot». cugat.cat, 12-05-2015 [Consulta: 23 desembre 2021].
* ↑ «Deportes Josep Antoni Lacasa se alza con el 23º Open Internacional de Ajedrez de Torredembarra». Diari de Tarragona, 11-07-2023 [Consulta: 26 desembre 2024].
* ↑ «48è Open Internacional d'Escacs "Vila de Sitges"». Penya d'escacs Casino Prado, 7-2024 [Consulta: 26 desembre 2024].
* ↑ «El català MI Robert Alomà dóna la sorpresa i guanya L'Obert Internacional de Sitges». Federació Catalana d'Escacs, 02-08-2024 [Consulta: 26 desembre 2024].
# Stefániai Imre

Stefániai Imre (Budapest (Hongria), 13 de desembre, 1885 – Santiago de Xile, 4 de juliol, 1959), va ser un pianista i compositor hongarès. Professor d'universitat.

## Biografia

Stefániai Imre, era fill de l'industrial txec Vilmos Stiepany i d'Emília Uhlik. Va ser alumne d'Istvan Tomka a Budapest, Ferruccio Busoni a Berlín, després Ernő Dohnányi. El 1914 s'instal·là a Espanya com a pianista de cort. Entre 1926 i 1936 va ser professor a l'Acadèmia de Música de Budapest, alhora assessor de la Ràdio Hongaresa i director de la Societat Liszt Ferenc. Des de 1929, va ser un dels directors de la revista "Muzsika". El 1930 va rebre el títol de conseller en cap del govern. Des de 1947 va viure a Xile com a cap del departament de música de la Pontificia Universidad Católica de Chile. El 1950-1957, va treballar com a membre permanent del comitè de jutges i president dels concursos de compositors nacionals en el marc de la Universitat de Xile. El 1956 va guanyar el primer premi amb la seva obra Hungarian Desert Scenes.

## Les seves obres principals

* Simfonia Elga
* Preludis (1934)
* Imatges hongareses (1935)

## La seva vida privada
### Els seus cònjuges

* Lujza Benlliure Leopolda. Es van casar el 23 de juliol de 1914 a Budapest. Es van divorciar el 1928.
* Márta Júlia Sarolta Kováts de Keveháza. Es va casar amb ella a Budapest el 13 de novembre de 1932. Es van divorciar.
* La pianista László Margit. Es van casar a Budapest el 29 d'octubre de 1938.

## Referències

* ↑ Número/any del decret BM que conté el permís: 74523/1895. Font: MNL-OL 30805. microfilm 64. fitxa 3. Declaracions de canvis de nom, any 1895, pàgina 13, línia 4
* ↑ Házasságkötési bejegyzése Benlliure Leopoldával a Budapest III. kerületi polgári házassági akv. 210/1914. folyószáma alatt. (Hozzáférés: 2020. július 28.)
* ↑ Házasságkötési bejegyzése Kováts Mártával a pesthidegkúti polgári házassági akv. 43/1932. folyószáma alatt. (Hozzáférés: 2020. július 28.)
* ↑ Házasságkötési bejegyzése Lászlóffy Margittal a Budapest IV. kerületi (belvárosi) polgári házassági akv. 312/1938. folyószáma alatt. (Hozzáférés: 2020. július 28.)

## Fonts

* Lèxic biogràfic hongarès I-II. Editor principal. Àgnes la Panificadora. Budapest, Editorial Acadèmica, 1967-1969.
* El llibre de la música hongaresa. Ed. Imre Molnár. Budapest, Ödön Havas, 1936.
# Luge als Jocs Olímpics d'hivern de 1968

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1968 celebrats a la ciutat de Grenoble (França) es disputaren tres proves de luge, dues en categoria masculina i una en categoria femenina.
La competició tingué lloc entre els dies 11 i 13 de febrer de 1968 a les instal·lacions esportives de Villard-de-Lans. Hi participaren un total de 84 corredors, entre ells 58 homes i 26 dones, de 14 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Individual detalls | Manfred Schmid | Thomas Köhler | Klaus Bonsack |
| Parelles detalls | RDA Klaus Bonsack Thomas Köhler | Àustria Manfred Schmid Ewald Walch | RFA Wolfgang Winkler Fritz Nachmann |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Individual detalls | Erica Lechner | Christina Schmuck | Angelika Dünhaupt |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | RDA | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 2 | Àustria | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 3 | Itàlia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 4 | RFA | 0 | 1 | 2 | 3 |
| Total | Total | 3 | 3 | 3 | 9 |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Luge at the 1968 Winter Olympics». [Consulta: 25 desembre 2024].
# Francisco Pérez Sánchez

Francisco Pérez Sánchez (Múrcia, 27 de novembre de 1978) és un ciclista espanyol, professional des del 2001 al 2011. El seu èxit més important fou la Clàssica d'Almeria de 2006. Va a donar doble positiu per EPO al Tour de Romandía de 2003.

## Palmarès

* 2002
** Vencedor d'una etapa de la Porto-Lisboa
* 2003
** 1r al Gran Premi MR Cortez i vencedor d'una etapa
** Vencedor de 2 etapes del Tour de Romandia (retirades per dopatge amb EPO).
* 2005
** 1r al Gran Premi del Centre i vencedor d'una etapa
* 2006
** 1r a la Clàssica d'Almeria

### Resultats al Tour de França

* 2007. 72è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2005. 52è de la classificació general
* 2009. 88è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2006. 28è de la classificació general
* 2008. 67è de la classificació general
* 2009. Abandona (4a etapa)

## Referències

* ↑ «Francisco PEREZ SANCHEZ» (en italià). Museo del Ciclismo. [Consulta: 25 desembre 2024].
* ↑ «Fran Pérez to Illes Balears» (en anglès). cyclingnews, 23-08-2005. [Consulta: 25 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Aniba canelilla

Aniba canelilla és una espècie que pertany a la família Lauraceae, i es coneix amb els següents noms comuns: canelo de quijos, canelo, tuabe, canela muena casca preciosa i canelillo del Orinoco.

## Descripció

És un arbre de fulla perenne amb una escorça i flors grogues rogenques. És originari de la regió amazònica, sent el principal productor.

## Propietats

L'oli essencial és extret per destil·lació del vapor de la graveta de fusta i produeix un líquid sense color per empal·lidir a groc. Té una olor picant. Tradicionalment, l'oli de pal rosa és utilitzat per l'acne, freds, tos, dermatitis, febre, frigidesa, mals de cap, infeccions, nàusees, tensió nerviosa, cura de la pell i ferides.
És utilitzat com analgèsic, anticonvulsiu, antidepressiu, antibacterià, antisèptic, afrodisíac, bactericida, desodorant, estimulant i tònic.

## Història

L'any 1760, en Pasto, Nariño, s'elaboren torrons de: botó de la flor canelo, farina de blat, mel y una mica d'all.
El canelo deandaquíes va ser trobat al riu Fragua, afluent del riu Caquetá, prop de Florència (Caquetá), pel metge panameny Sebastián López Ruíz, que el 1782 porta arbres petits, dels quals trasplanta uns a Timana Huila i altres a la taula de Joan Díaz en Cundinamarca.
Fray Diego García, el 1786, envia a José Celestino Mutis 30 llavors de les quals brollaran 11 al municipi de Mariquita.
Segons l'autor Diego de Molina, dins de les ofrenes que fa Atahualpa al conquistador Francisco Pizarro hi havia dues càrregues d'escorça de canelo portades de la província de Quijos (Quito, Equador).
Malgrat els intents en el segle xviii d'iniciar cultius a Equador, els esforços es van perdre per falta de persistència i paciència.
A la revista Mèdica de Bogotà de 1880 se'l menciona d'aquesta manera: "Canela d'andaquíes, en un temps es trobava al comerç amb el nom caneló. El seu gust és agradable, aromàtic i picant. S'aplica a les malalties atòniques de l'estómac, en les dispèpsies flatulentes, còlic ventós, en la diarrea no inflamatòria. L'essència s'utilitza en friccions al reumatisme crònic"

## Taxonomia

La canyella Aniba va ser descrita per Carl Sigismund Kunth i publicada a l'Jahrbuch des Königlichen Botanischen Gartens und des Botanischen Museums zu Berlin 5: 53. 1889 És la placa 609 de les Icones Plantarum Rariorum de Jacquin, 1793

## Referències

* ↑ (Acero Duarte, Luis Enrique, 2000)
* ↑ Colmeiro, Miguel: «Diccionario de los diversos nombres vulgares de muchas plantas usuales ó notables del antiguo y nuevo mundo», Madrid, 1871.
* ↑ Aniba canelilla en Rainforest
* ↑ «Aniba canelilla». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 10 novembre 2012].
# Zaretis itys

Zaretis itys és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels nimfàlids (Nymphalidae), subfamília Charaxinae. Viu a la ecozona neotropical.

## Característiques

Zaretis itys té una envergadura d'ales d'aproximadament 55–60 mil·límetres. La part superior d'ambdues ales és d'un taronja atenuat. La part inferior de les ales simula les fulles seques, tant en color com en textura. El color general és normalment marró terrós.

## Història natural

Les erugues s'alimenten de fulles de Casearia i Laetia (Salicaceae).

## Distribució

Aquesta espècie pot trobar-se des de Mèxic a Guyana, Surinam, Brasil i Paraguai.

## Subespècies

* Zaretis itys itys (Cramer 1777) - Surinam
* Zaretis itys itylus (Westwood, 1850) - Brasil (Rio de Janeiro, Espírito Santo)

## Referències

* ↑ Sangay National Park
* ↑ «Insects». Arxivat de l'original el 2017-02-28. [Consulta: 27 febrer 2017].
* ↑ Zaretis, funet.fi
# Yorkshire County Criquet Club

El Yorkshire County Criquet Club, fundat el 1863, és un club de criquet anglès que juga al County Championship pel comtat de Yorkshire.

## Història

Juga al Headingley Stadium, a la ciutat de Leeds, aYorkshire de l'Oest, i ha guanyat el County Championship 30 vegades, l'equip que més ho ha aconseguit en la història de la lliga. Va jugar en la primera temporada del Championship el 1890 i va guanyar-lo per primer cop tres anys més tard. Va compartir la victòria el 1949 amb el Middlesex County Criquet Club.
Té una gran rivalitat amb el Lancashire County Criquet Club, a causa de la Guerra de les Dues Roses. El seu escut és una rosa blanca, i el del Lancashire vermella.

## Palmarès

* County Championship (30): 1893, 1896, 1898, 1900, 1901, 1902, 1905, 1908, 1912, 1919, 1922, 1923, 1924, 1925, 1931, 1932, 1933, 1935, 1937, 1938, 1939, 1946, 1959, 1960, 1962, 1963, 1966, 1967, 1968, 2001.
** Compartit: 1949

## Referències

* ↑ http://www.espncricinfo.com/england/content/page/477366.html
* ↑ http://news.bbc.co.uk/1/hi/england/manchester/3146468.stm
# San Cristóbal (Veneçuela)

San Cristóbal és la capital de l'estat de Táchira a Veneçuela. Forma part del municipi de San Cristóbal.
Es troba en la regió muntanyosa de l'oest de Veneçuela. La ciutat està situada a 818 metres sobre el nivell del mar al nord dels Andes amb vistes al riu Torbes, a 56 quilòmetres de la frontera amb Colòmbia. San Cristóbal va ser fundada el 31 de març de 1561 per Juan de Maldonado. La ciutat va ser greument danyada pel terratrèmol de Cúcuta (també conegut com a terratrèmol dels Andes) l'any 1875. La ciutat es troba a la carretera Panamericana.
* Panoràmica de San Cristóbal
* Església de l'Ermita
* Església El Angel
* San Cristóbal des del mirador
* Església El Santuario
* Escales a San Cristobal
* Església de San José

## Referències

* ↑ Law and government Arxivat 2007-01-21 a Wayback Machine.
* ↑ Jaqueline Agredo. «San Cristóbal… 448 años de historia». Arxivat de l'original el 30 de desembre de 2019. [Consulta: 5 juliol 2013].
# Bobsleigh als Jocs Olímpics d'Hivern de 1956

Als Jocs Olímpics d'Hivern de 1956 celebrats a la ciutat de Cortina d'Ampezzo (Itàlia) es disputaren dues proves de bobsleigh, ambdues en categoria masculina. Es realitzà una prova de bobs a 2 entre els dies 27 i 28 de gener i una altra de bobs a 4 entre els dies 3 i 4 de febrer de 1956 a la pista Lo Stadio della neve.

## Resum de medalles

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Bobs a 2 detalls | Itàlia Itàlia ILamberto Dalla Costa Giacomo Conti | Itàlia Itàlia IIEugenio Monti Renzo Alvera | Suïssa Suïssa IMax Angst Harry Warburton |
| Bobs a 4 detalls | Suïssa Suïssa IFranz Kapus Gottfried Diener Robert Alt Heinrich Angst | Itàlia Itàlia IIEugenio Monti Ulrico Girardi Renzo Alvera Renato Mocellini | Estats Units USA IArthur Tyler William Dodge Charles Butler James Lamy |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Itàlia | 1 | 2 | 0 | 3 |
| 2 | Suïssa | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 3 | Estats Units | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Bobsleigh at the 1956 Winter Olympics». [Consulta: 25 desembre 2024].
# Ca l'Esteve (Cornellà del Terri)

Ca l'Esteve és una antiga masia habilitada com a magatzem de Cornellà del Terri (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici inicialment de planta rectangular, amb una ala afegida per la seva banda dreta que li confereix una planta en forma de "L". El cos inicial és el més interessant. Presenta tres crugies perpendiculars a la façana, amb accés central. Les parets són de maçoneria i les façanes havien estat arrebossades. Les cantonades són fetes amb carreus i a la façana del primer pis hi ha dues finestres de caràcter medieval amb carreus al primer pis. El sostre de la planta baixa és construït amb cairats, així com ho és la coberta de teula, orientada a dues vessants. La porta d'accés és amb carreus als brancals i llinda de pedra d'una sola peça.

## Referències

* ↑ «Ca l'Esteve». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].