OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Joan de la Maçana

Sant Joan de la Maçana és una església de Font-rubí (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església de Sant Joan està situada dalt d'un petit turó, envoltada de pins, a prop del veïnat de La Massana. Té una sola nau acabada en absis semicircular amb bandes llombardes i una petita finestra. La nau és coberta per una volta de canó seguit damunt arcs torals. La porta adovellada, situada a la façana sud, apareix tapiada. Es conserven restes d'un campanar d'espadanya d'un sol arc. Té un petit cor a l'interior. El material de la construcció és la pedra, tallada en carreus petits i irregulars.

## Història

La capella de Sant Joan de la Massana, també coneguda com de Sant Apol·lònia, era l'antiga església del veïnat de la Massana. La primera documentació sobre el lloc data del 1121, i sobre l'església, del 1315. L'any 1936 fou cremada i ha restat abandonada i sense culte des d'aleshores. Cap als anys 1980-1981 uns desaprensius varen arrencar teules i varen foradar la volta.

## Referències

* 1 2 «Sant Joan de la Maçana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Sant Esteve (Palamós)

Sant Esteve és una ermita de Palamós (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Està situada en el pla proper al castell de St. Esteve de Mar. L'edifici és d'una sola nau amb absis poligonal. La coberta, avui desapareguda, era una teulada a dues vessants sostinguda per embigat de fusta. La façana té una porta d'arc rebaixat emmarcada amb carreus ben escairats i, a la clau, veiem gravada la data de 1829. a la dreta hi havia una finestra i al capdamunt de l'entrada un ull de bou que han perdut el marc. Al costat esquerre de la capçalera hi ha una porta lateral, també d'arc rebaixat, però amb maons disposats en forma de llibre. Els murs tenen un gruix aproximat de 0,80 metres i són fets amb pedres irregulars de granet.

## Història

L'actual ermita de Sant esteve es construí en el segle xix, però en el nomenclàtors de la diòcesi de finals dels XIV s'esmenta la "Capella sancti Stephani de Mari, in Parrochia Sancte Eugenie de Vilarromano", i això fa pensar que ja hi havia una capella dedicada al sant depenent del castell malgrat desconeixem on era situada. En els últims temps la capella, igual que el castell, han estat víctimes del vandalisme. Fins a l'any 1978 es conservava l'emmarcament de l'ull de bou, com mostren les fotografies, que ha estat arrancat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Esteve». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Serra de Degollats

La Serra de Degollats és una masia de Santa Maria de Merlès (Berguedà) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Masia de planta quadrada i coberta a quatre vessants, amb els careners paral·lels a la façana, orientada a migdia. Masia fortificada de base medieval, amb uns carreus quadrats i ben treballats, col·locats a trencajunts. Les massisses proporcions de la casa s'accentuen per la disposició de les dependències annexes i els murs que l'envolten. El portal és d'arc de mig punt adovellat i les finestres tenen llindes massisses de pedra. A les quatre cantonades, a l'alçada de les golfes des d'on s'accedeix, hi ha una torrassa de pedra amb un petit forat per on es disparava el fusell; la base de les torres és cònica, marcant diverses argolles fins a acabar en una forma arrodonida.

## Història

Les notícies sobre el lloc de "Degollats" es remunten a l'alta edat mitjana. La Serra de Degollats era un alou de la parròquia de Sant Martí de Merlès pertanyent al castell de Merlès que, al segle xi, concretament l'any 1095, fou donat al Monestir de Sant Pere de la Portella. Situada en un lloc estratègic, fou centre d'enfrontament durant la guerra de Successió: les tropes castellanes, encapçalades per Bracamonte, ocuparen la Serra de Degollats després de saquejar el Lluçanès. L'any 1670 la casa s'amplià sobre la construcció medieval.

## Referències

* 1 2 3 «Serra de Degollats». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Costa de la Cavalleria

Costa de la Cavalleria és una masia de Santa Maria de Merlès (Berguedà) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

És una masia de planta rectangular amb coberta a doble vessant i el carener perpendicular a la façana principal, orientada a migdia. Té poques obertures repartides per les diferents façanes, aquestes són allindades i de diferents dimensions.
La torre està situada al cantó de tramuntana de la masia. És de planta quadrada i coberta a quatre vessants, presenta un aparell de grossos carreus col·locats a trencajunt. A la part inferior s'hi accedeix per una porta oberta a mitjans del segle xx; en aquest espai hi ha una habitació coberta per una volta amb un forat per on es tiraven els aliments als presoners. Al mur s'obre una petita espiera per on entrava la llum a la presó. A la part superior hi ha tres finestres allindanades decorades per una motllura.

## Història

La masia de la Costa de la Cavalleria és una construcció bàsicament del segle xvii, però els seus antecedents són medievals: la torre n'és testimoni. L'any 1553, en el fogatge de Santa Maria de Merlés, s'esmenta a Bartomeu Costa com a cap de la casa de la Costa de la Cavalleria.

## Referències

* 1 2 3 «Costa de la Cavalleria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].

## Enllaços externs

* [diba/253000003 Costa de la Cavalleria], fitxa del catàleg de l'Ajuntament
* «Costa de la Cavalleria». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Vilalta (Santa Maria de Merlès)

Vilalta és una masia al terme municipal de Santa Maria de Merlès (Berguedà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La masia de Vilalta és una gran construcció documentada ja al segle xvi. En el fogatge de Santa Maria de Merlès de l'any 1553 s'esmenta la casa de Vilalta. L'obra de la masia correspon bàsicament als segles XVII i XVIII. Prop de la casa fou construïda la capella familiar i, un xic més enllà, just al peu de la riera de Merlès, el molí. Masia de planta quadrangular amb coberta a quatre vessants i orientada a migdia. Les successives ampliacions de la casa, a la part de llevant, donen a la casa una gran amplitud. La modificació a llevant consistí en l'annexió d'un cos rectangular cobert amb l'ampliació d'un ràfec de l'ala est; a ponent la prolongació del ràfec possibilita l'estructura d'una eixida a prop del pou. Les obertures són allandades emmarcades per grans carreus de pedra. Tota la casa està arrebossada i pintada excepte les cantonades i les finestres.

## Notes

* 1 2 «Mas Vilalta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Sant Salvador del Vilot d'Alberola

Sant Salvador del Vilot d'Alberola és una obra d'Os de Balaguer (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

A la part septentrional del que ocupava l'antic vilatge, és on segurament hi havia el castell. La part meridional és més baixa i hi havia a l'est, l'església i a l'oest una torre, separats per uns 65 metres. La muralla que cloïa el poblat era feta amb pedres arrenglerades, d'un gruix de 130 cm.
A l'extrem nord de la muralla s'aprecien restes d'una torre de planta circular, d'un diàmetre de 5,2m. i una alçada de 2,5m. Està feta amb carreus sense treballar, però arrenglerats amb molt de morter de gruix entremig. La torre que hi ha a l'angle sud-oest del recinte del poble és de planta quadrangular. Té una amplada d'uns 4 metres i una alçada de 4,5 metres. Està en molt mal estat de conservació: els carreus estan ben arrenglerats, però quasi tots han estat arrencats.
Sant Salvador és un edifici en un estat totalment ruïnós i envaït pel bosc. Tenia una sola nau, coberta amb volta de canó i capçada a llevant per un absis semicircular. La porta -actualment desfeta- s'obre al mur nord. Al centre de l'absis es conserva una finestra de doble esqueixada, amb l'arc exterior format per una llinda retallada en arc, que contrasta amb la resta de la manufactura per la polidesa de l'obra. L'aparell és en general de carreus sense desbastar, o poc desbastat disposat en filades irregulars.

## Història

L'assentament antic d'Alberola fou conquerit als sarraïns per Guerau Ponç II de Cabrera, segurament en el mateix moment que Tragó. Per desgràcia no s'han trobat fins ara referències documentals del passat medieval d'aquest poblat, tot i que sí que n'han romàs de la seva església. Una de les escasses notícies indica que Alberola, agregat a Tragó, pertanyia l'any 1831 a la família Montoliu.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Salvador del Vilot d'Alberola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].

## Enllaços externs

* «Sant Salvador del Vilot d'Alberola». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Cal Carlo (Guissona)

Cal Carlo és una obra de Guissona (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de tres plantes amb façana noucentista, construït amb pedra arrebossada i pintada. Es troba al carrer 11 de setembre i es pot contemplar des de les quatre façanes, ja que presenta dos jardins a banda i banda, un dels quals forma part de la casa.
L'edifici està dividit per carreus de pedra ben escairats en tres grans cossos verticals, els laterals guarden simetria entre ells i el central mostra una major magnificència. A la planta baixa hi ha una entrada principal amb arc de mig punt i una mènsula central, i dues grans portes rectangulars amb mènsules centrals que la flanquegen. A la primera planta un balcó central amb dues obertures semicirculars dividides per una columna, i dos balcons rectangulars amb barana de forja a banda i banda. Al segon pis es repeteix l'estructura anterior, a diferència que a les obertures laterals, en lloc de portes de balcó hi ha dues finestres rectangulars amb barana de forja.
L'edifici és coronat per un frontó amb un plafó rectangular al cos central i una balustrada de pedra amb gerros a les cantonades.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Cal Carlo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Cooperativa del Camp de Vinaixa

La Cooperativa del Camp de Vinaixa és una obra de Vinaixa (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un complex d'edificis de diversos moments d'estètica força austera, són bàsicament funcionals. Estan estructurats en planta baixa i com a molt dos pisos, depenent de la nau de la que es parli. Les cobertes són a dues aigües amb teula àrab. Tenen àmplies sales adossades a un nucli més antic, distingible pel material. L'edificació original és de carreus de pedra sense treballar disposats en filades. En una segona campanya, se li adossa un gran edifici de maó. La última construcció afegida és un magatzem de blocs de formigó, fet a finals dels vuitanta. A grans trets, trobem a la planta baixa la venda i elaboració del producte, a la primera hi ha les oficines i a la segona, els cups.

## Història

La primera seu de la cooperativa l'hem d'anar a buscar a cal Tarrós (c. Major, 48), al molí d'oli. Es fundà el 1919, aleshores elaboraven vi i oli. A partir dels anys vint, desapareix aquest molí d'oli i a la població tan sols hi haurà el del sindicat. Abans de la guerra civil (1936-1939), però, els dos molins s'havien fusionat, constituint la base de la posterior cooperativa. Després del conflicte bèl·lic la societat passa a anomenar-se el Porvenir, nom que es manté a nivell fiscal tot i que en l'actualitat s'anomena "Cooperativa del camp Societat catalana limitada". Fins al 1989 feien servir maquinària tradicional per a l'elaboració de l'oli: pedres, esportins, premses, etc.

## Referències

* 1 2 3 «Cooperativa del Camp de Vinaixa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 setembre 2015].
# La Riba (Santa Margarida i els Monjos)

La Riba és una masia de Santa Margarida i els Monjos (Alt Penedès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La masia data del segle xviii, tot i que amb posterioritat ha estat modificada i ampliada.

## Descripció

És una masia situada a prop de Cal Salines, de planta quadrangular i composta de planta baixa, pis i golfes. La coberta és a dues vessants. Té un portal d'accés centrat a la façana. La disposició de les obertures del pis principal és irregular: hi ha dues finestres rectangulars, un balcó i una galeria d'arcs de mig punt a l'angle. Les obertures de les golfes són d'arc escarser. A la part posterior hi ha una porta adovellada. L'edifici presenta carreus de pedra picada a les cantonades. El conjunt es completa amb altres construccions agrícoles i un magatzem-celler de llenguatge modernista.

## Referències

* 1 2 «La Riba». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Torre Carolina

La torre Carolina és un edifici de Llinars del Vallès (Vallès Oriental) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici aïllat de planta baixa i pis. Planta rectangular i coberta a quatre vessants, amb un important ràfec que defineix i limita el volum inferior. A la façana principal hi ha un pòrtic limitat per dues columnes de fust llis i capitells jònics.
La planta baixa és feta d'encoixinat, imitant carreus rectangulars ben disposats. El pis està realitzat en maó vermell vist.

## Història

L'any 1855 va arribar el ferrocarril a Llinars. Aquest fet va provocar el naixement del primer eixample, que unia el nucli urbà ja consolidat amb l'estació. L'accessibilitat al tren va generar que algunes construccions burgeses de segona residència que segueixen de prop la introducció de nous llenguatges formals. Moltes d'aquestes construccions tenen un caràcter eclèctic popular, sense arquitectes coneguts.

## Referències

* 1 2 3 «Torre Carolina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Sant Joan Sesrovires

Sant Joan Sesrovires és una església protegida com a bé cultural d'interès local al poble de Torre-ramona (Alt Penedès), vora el cementiri. El primer document en què apareix esmentada data de l'any 1325, és la concessió de sepultura feta pel bisbe Ponç de Gualba a Berenguer de Corbins al cementiri de l'església de Sant Joan, sufragània de la parròquia de Sant Pere de Subirats. El 1930 el rector de Sant Pere de Subirats, a causa de l'estat ruïnós de la rectoria, s'establí a la Torre-ramona; fou llavors que Sant Joan va prendre funcions parroquials, tot i que continuà essent sufragània de l'església del castell.
El temple és d'una sola nau, coberta amb volta de canó que arrenca d'una gran cornisa motllurada. L'absis és semicircular i està precedit per un tram presbiteral. Al centre de l'absis hi ha una finestra d'una sola esqueixada paredada. En la façana sud s'obre la porta, en arc de mig punt, i una finestra reformada. Està coronada per un campanar d'espadanya de dos ulls. L'edifici fou molt reformat amb l'afegit d'una capella a l'angle nord-est, el sobrealçament de tot l'edifici i la decoració interior, que amaga l'original. L'aparell exterior és de carreus irregulars, molt ben disposats, amb filades verticals i juntes.

## Referències

* 1 2 «Sant Joan Sesrovires». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 setembre 2015].
# Masia de Sant Lleïr

La masia de Sant Lleïr és una masia del municipi de Mura, al Bages. És a uns 640 m d'alçada, a un contrafort de ponent de la serra de Sant Lleïr, la qual discorre de sud a nord des dels peus del vessant nord del Montcau (1.056 m) cap a Talamanca. Molt proper a la masia de Sant Lleïr, a uns 200 m cap a llevant, hi ha les restes del castell de Mura (700,7 m).
Es troba a uns 300 m de distància a l'oest de la carretera BV-1221, la qual va, de sud a nord, de Terrassa (al Vallès Occidental) a Navarcles (al Bages). És a dins del límit del Parc Natural de Sant Llorenç del Munt i l'Obac.
És inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta baixa i dos pisos, el superior destinat a golfes. Està orientat a l'est, amb la porta d'arc de mig punt. La coberta és a dues vessants, de teula àrab. Els carreus són de mides diferents, i els de la part esquerra, més antiga, són més foscs.
Presenta una masoveria adossada, més nova, amb finestres construïdes amb arcs de totxo. Consta també d'un cobert afegit a la cara principal. Aquesta presenta dues finestres quadrades i tres espitlleres.
A la part de ponent, unes tines apareixen afegides al mur. La façana sud és obrada amb carreus desiguals i arrebossat, i en ser més assoleiada, presenta més obertures (portes i finestres). L'edifici disposa d'un carener sense canal. El conjunt resta avui malmès per l'estesa de línies d'alta tensió per la zona.

## Història

Es coneix l'existència d'aquesta masia des del segle xiv, tenint com a llinatge d'origen «Santlleïr». Actualment roman tancada i presenta senyals d'haver-se deshabitat.

## Capella de Sant Lleïr

La capella de Sant Lleïr és una capella dedicada al bisbe i màrtir Sant Lleïr que es troba a menys de 50 m a llevant de la masia homònima. Cada any, a l'agost, s'hi celebra l'«aplec de Sant Lleïr», en què es fa una trobada i una missa en un honor del sant.

## Referències

* ↑ «Vissir3». ICGC. [Consulta: 6 febrer 2021].
* 1 2 3 «Masia de Sant Lleïr». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2015].
* ↑ «L'ermita de Sant Lleïr de Mura celebra el seu aplec anual». Regió7, 31-08-2016. [Consulta: 6 febrer 2021].

## Vegeu també

* Capella de Sant Lleïr
* Llista de monuments de Mura

## Enllaços externs

* Mas de Sant Lleïr al mapa de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Can Tramuntana

Can Tramuntana és una masia de Folgueroles (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia de planta quadrada coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana, la qual es troba orientada a ponent. Consta de planta baixa, primer pis i golfes. La façana presenta un portal d'arc deprimit o convex, amb un rellotge de sol, molt deteriorat, al mig de llinda. Al primer pis s'hi obre una finestra de pedra i dues de totxo. A la part de tramuntana s'hi adossa un cobert de construcció recent. Tant a llevant com a migdia hi ha poques obertures. És construïda amb maçoneria i alguns carreus ben treballats i presenten alguns afegitons de maó. La teulada és de teules i el voladís escàs. L'estat de conservació és mitjà.
Consta d'una cabana de planta rectangular coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana, la qual s'orienta cap a llevant. Junt amb altres dependències agrícoles tanca la lliça del mas. Es troba assentada sobre el desnivell del terreny en direcció N/S. La part de llevant està dividida verticalment en dos sectors, el de l'esquerre resta tapat per un mur i el de la dreta obert. A la part nord hi ha dues grans obertures, mentre que a ponent el mur és quasi cec i a migdia només hi ha mur a nivell de planta. És construïda amb maçoneria i amb alguns elements de totxo i coberta amb teules i uralita.

## Història

La masia que no es troba registrada en els fogatges del segle xvi ni hi ha cap notícia directa de la seva història, l'única que existeix és el fet que pertany al patrimoni del mas Albereda de Sant Julià de la Vilatorta, torbant-se documentada només els segles XII-XVIII, aquesta darrera centúria correspon amb una ampliació i s'hi construí, també, una capella dedicada a Sant Roc.

## Referències

* 1 2 3 «Can Tramuntana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r març 2016].
# Cal Valls (Mont-roig)

Cal Valls o Cal Cisterna és un habitatge de Mont-roig, al municipi dels Plans de Sió (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa situada en un dels carrers principals del nucli, amb coberta a dues aigües, realitzada amb carreus regulars de mitjanes dimensions, i estructurada amb planta baixa i dues plantes superiors.
A la planta baixa trobem la porta d'entrada amb un arc de mig punt adovellat, amb la presència d'un baix relleu com a element decoratiu a la dovella central.
La primera planta, o la planta noble, trobem un balcó suportat per dues mènsules de pedra de grans dimensions i barana de ferro forjat, amb llinda superior, on apareix una inscripció amb el nom del propietari i l'any que es va construir: "1699, JAUME VALLS".
A la segona planta o golfes, trobem una finestra de petites dimensions per il·luminar el seu interior.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Cisterna». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2016].
# Pletes de Mont-roig

Les Pletes de Mont-roig és una cabana de volta de Mont-roig, al municipi dels Plans de Sió (Segarra) protegida, com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta de cabanes on es resguardava el pastor i el bestiar de les inclemències del temps. La construcció està realitzada amb carreus irregulars i paredat, presenta planta rectangular formada per dues parts: la cabana pel pastor, totalment coberta, i la zona dels animals. Aquesta última reuneix les característiques pròpies de les pletes, concretament, en aquest cas, el tancat està format per la successió de tres cossos units entre ells mitjançant obertures als murs, amb obertures a l'exterior al mur del fons i coberts per voltes de canó amb arc de mig punt, cobertes exteriorment per terra per donar més compacitat a la volta i a la càrrega. Pel que fa a la cabana pel pastor destaca la porta d'accés amb llinda superior i brancals de pedra de grans dimensions.

## Referències

* ↑ «Pletes de Mont-roig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2016].
# Pletes de les Pallargues

Les Pletes de les Pallargues és una obra del poble de Mont-roig, al municipi dels Plans de Sió (Segarra) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Les pletes són les antigues cabanes on es resguardava el bestiar, parteixen de la mateixa tècnica constructiva que les cabanes de volta però adaptant-les a les necessitats derivades de la ramaderia. Així generalment són de majors dimensions, amb un espai tancat, una part coberta, una de descoberta i amb la particularitat d'estar descobertes pel davant.
Aquestes pletes estan formades per cinc voltes realitzades amb volta de canó i arc de mig punt exterior, mitjançant carreus de pedra de mitjanes dimensions i col·locats en pedra seca i cobertes exteriorment de terra per donar més compacitat a la volta i a la càrrega. Per les seves característiques constructives, la volta situada més a la dreta podia estar coberta originàriament, utilitzant-se com a aixopluc pel ramader, ja que presenta majors dimensions i sobresurt de la resta de voltes.

## Referències

* 1 2 «Pletes de les Pallargues». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2016].