OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Attila Janisch

Attila Janisch (Kecskemét, 31 de març de 1957) és un guionista i director de cinema hongarès, especialitzat en llargmetratges i documentals. Guanyador del Premi Bela Balazs.

## Biografia

Es va graduar a l'institut József Katona i va aprovar els exàmens finals, després dels quals l'any 1984 va defensar el seu diploma a l'Escola d'Arts Cinematogràfiques i Escèniques de Budapest, sent pupil de Zoltán Fábri. Ja durant els seus estudis va trobar el seu estil característic, en el qual es mantenen les seves pel·lícules posteriors (Zizi, A másik part). Solen ser històries filosòfiques sobre la vida, amb Janisch utilitzant sovint els mitjans d'expressió típics del gènere del thriller. El mateix director diu que de jove va quedar molt impressionat amb el treball d'Alfred Hitchcock, Ingmar Bergman i Luis Buñuel. L'artista prefereix una manera lliure i poc convencional de rodar pel·lícules en col·laboració amb tot el grup. La manera típica de Janisch és equilibrar-se a la frontera entre el son i la realitat, la trilogia cinematogràfica (Árnyék a havon, Hosszú alkony, Másnap) té una estructura temporal molt característica. A la primera part, la història s'explica de manera no cronològica, mentre que a les altres dues, el món real i el món oníric s'entrellacen. Les seves pel·lícules afecten els sentiments de l'espectador d'una manera potent i complexa. Mai encarrega música per a una pel·lícula, sinó que utilitza peces existents.

## Filmografia
### Llargmetratges

* Árnyék a havon (1991)
* Hosszú alkony (1997)
* Másnap (2004)

### Curtmetratges

* Árnyékban (1981)
* Róbert és Róbert (1982)
* Zizi (1983)
* A másik part(1984)
* Lélegzetvisszafojtva (1985)
* Rímfaragó I-IV (1992-93)
* Szigetnapló (1994)
* Várakozás (1994)
* Lábbal festett világ (1998)
* Bozsik Yvette (2003)

## Referències

* ↑ Átadták a Radnóti Miklós antirasszista díjat, www.ma.hu (2015. márc. 24.)
# Molí Xic (Capellades)

El Molí Xic és una obra de Capellades (Anoia) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Molí paperer situat a la costa de Capellades al nord-oest del terme, tocant a l'antic camí que unia aquesta població amb el barri de la Torre Baixa. Segueix la tipologia pròpia dels molins paperers d'aquesta zona. L'edifici és de planta rectangular, amb un cos trapezoïdal adossat, unificat amb l'anterior. Com altres molins paperers de dimensions modestes, es cobreix amb coberta de teula àrab a dues vessants acabades amb cornisa recolzada en permòdols situats en els plens de la façana, i amb el carener paral·lel a la façana principal. Els materials de construcció són també els habituals: pedra tallada que forma la base, els caires i les voltes de la planta inferior, i paredat de tàpia arrebossada en els murs, pintats de color blanc; destaquen les cantonades amb carreus de pedra. A la façana, a migdia, hi ha adossat un cos de planta baixa, cobert amb teula àrab a una vessant amb una àmplia portalada tancada amb porta metàl·lica corredissa.
La distribució interna manté els tres nivells originals: el de producció, el d'habitatge i el d'assecatge, però amb canvis en la seva funció, de cara a les necessitats productives actuals. Els antics miradors o estenedors ocupen la totalitat de les tres plantes superiors i, com que actualment no s'utilitzen, mantenen la seva antiga fisonomia (amplis espais sense divisions internes i sota coberta característica). Les plantes altes de la façana est, al carrer, està composta amb tres i nou eixos amb obertures de proporció vertical, tancades amb porticons de fusta. La façana del costat de migdia està composta amb quatre eixos.
Al costat nord-est s'hi adossa una gran nau, de construcció més moderna, de planta baixa i planta pis d'obra vista, amb disset finestres rectangulars a cada planta tancades amb vidre gelosia. A continuació d'aquesta hi ha una altra nau, també de planta baixa i planta pis, amb la planta baixa cegada i amb obertures de gelosia a la planta superior.

## Referències

* 1 2 3 «Molí Xic». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2018].
# Muhammara

Muhammara o mhammara (àrab: محمرة, Muḥammara) és una salsa picant emprada per a untar, aquesta salsa procedeix originalment d'Alep, Síria, i actualment es pot trobar en alguns llocs com Turquia i el Llevant.

## Característiques

Els ingredients principals que es fan servir en l'elaboració d'aquesta salsa són per regla general frescs, encara que existeixen ingredents com Bitxo i nous moltes, molles de pa i oli d'oliva. Les receptes poden incloure all, sal, suc de llimona, i xarop de magrana i en algunes ocasions amb l'objecte d'aromatitzar comí o fulles de menta.

### Adjika

Adjika (en rus: аджика i, per tant, renderitzat en romanç com adzhika que significa sal abjasi) es tracta d'una pasta picant i amb un peculiar sabor que sol emprar com a condiment en alguns plats de la cuina de Geòrgia i de Abjasia. El condiment en forma de pasta es realitza amb pebrots vermells i all. A aquesta preparació s'hi afegeixen herbes diverses com pot ser anet, coriandre, fenigrec blau (herba que tan sols pot trobar-se als Alps o en algunes zones del Caucas), nous. Els tomàquets no són un ingredient clàssic en l'elaboració d'aquesta pasta. El seu sabor salat és el que dona origen a la denominació de 'sal'.

## Vegeu també

* Crudités
* Antipasto
* Tapa (aliment)
* Nachos
* Mojo

## Referències

* ↑ Abkhaz-Adyghe etymology
* ↑ Glenn Randall Mack,Asele Surina, (2004), «Food culture in Russia and Central Asia»,Greenwood Publishing Group, pp:89
* ↑ Glenn Randall Mack,Asele Surina, (2004), «Food culture in Russia and Central Asia»,Greenwood Publishing Group, pp:89

## Enllaços externs

* List of Food Additives&Ingredients (fda.gov)
# Narmadapuram

Narmadapuram és una ciutat de l'Índia a l'estat de Madhya Pradesh, capital del districte de Narmadapuram, situada a 22° 45′ N, 77° 43′ E﻿ / ﻿22.75°N,77.72°E﻿ / 22.75; 77.72. Al cens del 2001 figura amb una població de 97.357 i, per tant, hauria superat àmpliament els 100.000 actualment (2009). La població el 1901 era de 14.940 habitants.

## Història

La tradició diu que fou fundada vers 1433 per Hoshang Shah, sulta de Malwa, que li va donar el seu nom. El 1795 els bhonsle de Nagpur van ocupar Narmadapuram però Wazir Muhammad, el ministre en cap de Bhopal, la va recuperar el 1802 quan el kiladar (governador), alarmat, la va entregar sense lluita. Encoratjat per l'èxit i per l'ocupació de Seoni, Wazir Muhammad va atacar la pargana de Sohagpur i va assetjar el fort de la capital d'aquesta, però la sort el va abandonar i una força maratha va obligar a aixecar el setge derrotant a Wazir Muhammad amb fortes pèrdues. Wazir fou perseguit fins Narmadapuram; va fer una sortida i un cavall fou mort sota seu i va quedar en perill; llavors va pujar al seu cavall i es va poder escapar saltant als merlets de la fortalesa, fet que fou molt celebrat; una figura d'un cavall encara marca el lloc. l'exèrcit de Nagpur no va poder ocupar la ciutat llavors i després d'un setge sense resultat, van cremar el que van poder i es van retirar. Finalment els dominis de Bhopal al nord del Narbada foren perduts davant els marathes el 1808 i les forces de Nagpur van atacar altre cop la ciutat i el 1809, Hoshangabad fou assaltada i, després de tres mesos de lluita, la guarnició, tallades les comunicacions amb Bhopal, es va rendir.
Els britànics hi van entrar per un acord amb els bhonsle el 1818. Fou capital de la divisió del Narbada i del districte de Narmadapuram. La municipalitat es va crear el 1869.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* Hoshangabad
# Barraca Lladó

LA Barraca Lladó és una obra de Súria (Bages) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un conjunt de tina, barraca i un petit recinte adossat. Estan construïts en maçoneria irregular amb carreus a la porta i cantonades de la barraca. La llinda de la porta està datada el 18..(?), no podent-se donar major precisió, ja que s'ha trencat la part final de la mateixa.

## Referències

* ↑ «Barraca Lladó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 novembre 2018].
# Neutre (electricitat)

El neutre en un sistema elèctric significa «que no té càrrega elèctrica total, perquè la càrrega negativa es contraresta amb la positiva.»
Un sistema de corrent monofàsic és la distribució de l'electricitat que consta d'una únic corrent altern o una única fase i, per tant, tot el voltatge varia de la mateixa manera. En aquest sistema tots els voltatges del subministrament varien a l'uníson. La distribució monofàsica de l'electricitat es fa servir quan les càrregues són principalment d'il·luminació i de calefacció, amb pocs grans motors elèctrics. Un subministrament monofàsic connectat a un motor elèctric de corrent altern no produirà un camp magnètic giratori; els motors monofàsics necessiten circuits addicionals per a engegar-se, i aquests motors són poc usuals per sobre dels tipus de 10 o 20 kW. El voltatge i la freqüència d'aquest corrent depenen del país o regió. 230 i 110 Volts són els valors més estesos per al voltatge i 50 o 60 Hertz són els valors més estesos per la freqüència.

## Referències

* ↑ «Neutre (electricitat)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Electricitat (IES Santanyí)
* ↑ El conductor Neutro y su protección en un sistema de distribución en Baja Tensión

## Enllaços externs

* COMO SABER CUAL ES EL NEUTRO Y LA TOMA DE TIERRA SIN VER EL COLOR DEL CABLE a Youtube
* Como buscar fase y neutro con un destornillador buscapolos a Youtube
Viccionari
# Magne d'Efes

Magne d'Efes (en llatí Magnus, en grec antic Μάγνος Κλινικός) era un metge grec nadiu d'Efes, que Celi Aurelià menciona com a autor d'un escrit sobre la hidrofòbia.
Seria potser el mateix metge que també segons Celi Aurelià formava part de l'escola metòdica, i que hauria viscut abans que Agàtinos i, per tant, al segle i.

## Referències

* ↑ 2. Magnus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 901
# Circuit d'Alcarràs

El Circuit d'Alcarràs és un complex esportiu dedicat a la pràctica dels esports de motor situat a Alcarràs (Segrià), concretament al Pla de la Cremada, molt a prop de la pedània de Vallmanya. Es troba a uns 15 km al nord-oest d'Alcarràs i a uns 20 a l'oest de Lleida i s'hi pot accedir per l'Autovia del Nord-est des de la sortida d'Alcarràs.
Impulsat per la família Vitores i inaugurat el 15 de maig del 2007, es tracta d'una extensa finca en què hi ha circuits dedicats a diverses modalitats del motociclisme i l'automobilisme, com ara un autòdrom, un circuit mixt per a supermotard i kàrting, un de flat track i un per a minimotos. El complex compta també amb restaurant, piscina, benzinera i un ampli carril de boxs amb 28 garatges i grada d'espectadors al terrat.

## Esdeveniments

L'autòdrom acull proves de campionats locals de motociclisme, com ara la Yamaha R7 Cup, el Campionat de Catalunya de velocitat o la Moto Clàssic Series. Antigament s'hi havien disputat curses de campionats d'automobilisme com ara el Campionat de França de Caterham, el Trophée Tourisme Endurance Challenge i el Campionat de Catalunya de velocitat.

## Característiques

Font:

### Autòdrom

* Longitud total: 3.743 m.
* Longitud recta: 800 m.
* Ample pista: 14 m.
* Ample recta: 15 m.
* Revolts: 14
** Esquerra: 10
** Dreta: 4
* Pendent màxim: -9%

### Circuit Mixt

* Longitud total: 1.017 m
* Longitud recta: 200 m
* Ample pista: 9 m
* Revolts: 13
** Esquerra: 8
** Dreta: 5

## Referències

* 1 2 «Circuito de Alcarrás» (en castellà). todocircuito.com. [Consulta: 9 gener 2025].
* ↑ «Circuito de Alcarrás» (en castellà). emaclassic.com. [Consulta: 9 gener 2025].
* 1 2 «Circuit d’Alcarràs». enciclopedia.cat. GEC. [Consulta: 9 gener 2025].

## Enllaços externs

* Circuit d'Alcarràs - Lloc web oficial (anglès) (francès) (castellà)
# Torre de defensa (Pratdip)

La Torre de defensa és una obra de Pratdip (Baix Camp) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Torre quadrada de defensa, molt ben conservada. És feta de maçoneria i carreus a les cantonades. Encara conserva quelcom del coronament de merlets i mostra, així mateix, un malmès matacà.

## Història

Pratdip fou una localitat de la Baronia d'Entença.
"Un temps tot el poble era emmurallat, amb belles torres quadrades, dreçades a trets desiguals. Una cortina de muralla contornejava tot el pujol i privava l'accés al feixuc obelisc que serva el castell." (Iglésies)

## Referències

* 1 2 3 «Torre de defensa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2018].

## Enllaços externs

* «Torre de defensa». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Museu Jueu de Florència

El Museu Jueu de Florència (italià: 'Museo Ebraico di Firenze') és un museu d'història jueva situat a la Gran Sinagoga de Florència, Itàlia. El museu, que consta de dos espais de la Gran Sinagoga, compta amb una important col·lecció d'objectes antics d'art cerimonial jueu, evidència l'alt nivell artístic assolit en el món jueu-italià en l'àmbit de les arts aplicades. Els seus exhibicions il·lustren la història dels jueus florentins des dels primers assentaments fins a la reconstrucció de la postguerra (de la Segona Guerra Mundial), fent ús d'antigues fotografies, pel·lícules i una gran quantitat d'objectes d'ús diari i commemoratiu.

## Descripció

EL museu jueu ocupa dos espais en dues plantes del temple israelita de Florència. El primer inaugurat a la primera planta el 1981 (any d'inauguració de l'museu) per una iniciativa inicialment coneguda com "Friends of the Jewish Museum of Florence", amb exhibicions que ofereixen una ressenya històrica de la comunitat jueva de Florenia i les seves relacions amb la ciutat. Una col·lecció de fotos documenta els llocs principals de la congregació jueva de Florència, amb reproduccions del Mapa de Buonsignori i de l'antic gueto, entre d'altres. Inclou també una col·lecció de mobles i objectes de culte que van ser utilitzats en els serveis religiosos, com també peces de tèxtil i joieria que daten des del segle XVI fins a principis del segle xviii.
La segona planta es va obrir amb l'ampliació de l'museu el 2007, i conté objectes i mobiliària relacionats amb els esdeveniments més significatius de la vida jueva, rituals familiars i festivitats religioses. Un espai està dedicat a la memòria de l'Holocaust, amb projeccions d'imatges a la paret de fons. Els visitants poden accedir des de tots els espais a una àrea informàtica, d'on es connecta amb altres museus i centres jueus de l'món.
El museu compta amb guies que acompanyen els visitants a través de l'complex, proporcionant-los informació i tota mena d'anècdotes sobre la cultura i patrimoni jueus. A la sortida de l'museu es passa per una botiga-llibreria i un jardí on els visitants poden descansar.

## Open House

Cada any al setembre la Gran Sinagoga i, per tant, el Museu Jueu, celebra l'esdeveniment Open House (jornada de portes obertes), dirigit al públic en el marc del Dia Europeu de la Cultura Jueva. El 2010, l'Open House va atreure a més de 60.000 visitants, destacant la seva exhibició d'obres mestres creades per artistes jueus, i deixant accessibles parts de l'edifici normalment tancades a el públic.

## Referències

* 1 2 «Jewish Summer Tuscany Tour - Sinagoga e Cimitero ebraico di Pisa - Firenze, Pisa, Siena» (en italià). [Consulta: 30 juny 2021].
* 1 2 «Synagogue of Florence and Museum of Hebraic art and culture - Florence». [Consulta: 30 juny 2021].
# Marcel·la

Marcel·la és el nom dels següents personatges:
* Clàudia Marcel·la la Major, filla gran de Gai Claudi Marcel Major i Octàvia Menor i, per tant, neboda d'August; casada amb Agripa i posteriorment amb Jul·lus Antoni, fill de Marc Antoni
* Clàudia Marcel·la la Menor, filla petita de Gai Claudi Marcel Major i Octàvia Menor i, per tant, neboda d'August; casada amb Paulus Emili Lèpid i posteriorment amb Marc Valeri Messal·la Apià
* Vipsània Marcel·la, filla de Clàudia Marcel·la la Major i Agripa i esposa de Publi Quintili Var
* Marcel·la, esposa del poeta Marcial
* Marcel·la de Roma, aristòcrata romana del segle iv convertida al cristianisme i pertanyent al cercle de Jeroni
* Marcel·la, subjecció de les portalligues
Viccionari
# Pragmàtica Sanció del 554

La Pragmàtica Sanció del 554 va ser emesa per l'emperador romà d'Orient Justinià el 14 d'agost de 554, a petició del Papa Vigili, per posar remei als mals que havien portat a Itàlia la guerra gòtica. La Pragmatica Sanció de 554 va formar, durant el període del domini romà d'Orient (554-568), la base fonamental de la legislació imperial a Itàlia. Justinià pretenia posar ordre als assumptes d'Itàlia i tornar-los les condicions que tenien en temps d'Amalasunta i Atalaric. Amb ella, derogava tots els actes dels reis gots, no reconeguts com a legítims per l'Imperi Romà d'Orient, amb especial condemna de les disposicions emeses per Totila. L'emperador va intentar així remeiar les conseqüències de la guerra.

## Referències

* ↑ «PRAMMATICA SANZIONE in "Enciclopedia Italiana"» (en italià). [Consulta: 17 gener 2022].
# Sara Felloni

Sara Felloni (3 d'octubre de 1972) és una ex-ciclista italiana que va competir professionalment entre 1998 i 2002.

## Palmarès

Palmarès de Sara Felloni.
* 1998
** Vencedora d'una etapa al Giro de Pordenone
* 1998
** 1a al Gran Premi Gran Premi Città di Castenaso
** Vencedora d'una etapa al Giro de Toscana-Memorial Michela Fanini
* 1999
** 1a a la Primavera Rosa
** Vencedora de 2 etapes al Street-Skills Cycle Classic
* 2000
** Vencedora d'una etapa al Giro de Toscana-Memorial Michela Fanini
** Vencedora d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 2001
** 1a a l'Emakumeen Saria

## Referències

* 1 2 «CycleBase» (en anglès britànic). [Consulta: 8 gener 2025].
* 1 2 «Cycling Museum - Sara FELLONI». [Consulta: 8 gener 2025].
* 1 2 «Sara Felloni». [Consulta: 8 gener 2025].
# Nitrat de calci

El nitrat de calci (antigament conegut com a nitrat de Noruega) és un compost químic inorgànic amb la fórmula Ca(NO₃)₂. És una sal incolora que absorbeix la humitat de l'aire i habitualment es troba sota la forma de cristal·lització tetrahidratada. Principalment es fa servir com fertilitzant, especialment en la fertirrigació, però també té altres aplicacions. En forma de mineral hidratat rep el nom de nitrocalcita i es forma per eflorescència en ambients secs o en cavernes. Se'n coneixen moltes sals relacionades.

## Producció

El nitrat de calci va ser el primer fertilitzant de nitrogen que es va poder sintetitzar i fabricar. La seva producció va començar a Notodden, Noruega l'any 1905 mitjançant el procés Birkeland–Eyde. Actualment la majoria del nitrat de calci mundial es fa a Porsgrunn.
Es produeix mitjançant el tractament d'àcid nítric, segit per la neutralització amb amoníac:
    CaCO₃ + 2 HNO₃ → Ca(NO₃)₂ + CO₂ + H₂O
També es pot produir per una solució aquosa de nitrat d'amoni i hidròxid de calci:
    2 NH₄NO₃ + Ca(OH)₂ → Ca(NO₃)₂ + 2 NH₄OH
Es descompon per la calor alliberant diòxid de nitrogen:
    2 Ca(NO₃)₂ → 2 CaO + 4 NO₂ + O₂ ΔH = 369 kJ/mol

## Aplicacions
### Com fertilitzant

L'any 1978, només es van produir 170.000 tones per a usar com fertilitzant. El seu ús ha anat en augment i es fa servir en hivernacles, hidroponia i fertirrigació on l'adob comercial on sovint conté també nitrat d'amoni i la "doble sal" 5Ca(NO₃)₂.NH₄NO₃$^.$10H₂O. També existeix una formulació líquida (9-0-0 + 11% Ca)

### Pel tractament d'aigües residuals

Es fa servir el nitrat de calci per eliminar la pudor, aturant la metabolització dels sulfats, durant el tractament de les aigües residuals.

### Ciment

És un additiu del ciment per accelerar o facilitar el seu enduriment. L'anió nitrat comporta la formació de l'hidròxid de ferro, que forma una capa de passivació que redueix la corrosió del formigó armat.

### Produir refredament

La dissolució de nitrat de calci és molt endotèrmica i, per tant, té un efecte refredant.

### Produir calor

El nitrat de calci junt amb els nitrats de sodi i potassi es fa servir per emmagatzemar energia en les plantes d'energia solar.

## Referències

* 1 2 3 4 Wolfgang Laue, Michael Thiemann, Erich Scheibler, Karl Wilhelm Wiegand “Nitrates and Nitrites” in Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry, 2002, Wiley-VCH, Weinheim.doi:10.1002/14356007.a17_265. Article Online Posting Date: June 15, 2000
* ↑ Bentzen, G.; Smith, A.T.; Bennett D.; Webster, N. J., Reinholt F.; Sletholt, E.; Hobson, J. (1995) "Controlled dosing of nitrate for prevention of H2S in a sewer network and the effects on the subsequent treatment process" Water Sci. Tech. Vol 31, No 7, pp. 293-302, 1995.
* ↑ Justines, H. (2010) "Calcium Nitrate as a Multifunctional Concrete Admixture" Concrete Magazine, Vol 44, No1, p.34. ISSN 0010-5317
* ↑ Al-Amoudi, O. S.; Maselehuddin, M.; Lashari, A.N.; Almussalem, A.A. "Effectiveness of corrosion inhibitors in contaminated concrete" Cement & Concrete Composites, 2003 volume 25, pp. 439-449.
# Maria de Rússia (duquessa de Saxònia-Coburg Gotha)

Maria Alexandrovna Romanov, duquessa de Saxònia-Coburg Gotha (Tsàrskoie Seló 1850 - Zúric 1920). Gran duquessa de Rússia casada amb un príncep britànic. Descendents seus són el rei Miquel I de Romania i la gran duquessa Maria de Rússia.
Nascuda a Tsàrskoie Seló el 17 d'octubre de 1850, era filla del tsar Alexandre II de Rússia i de la princesa Maria de Hessen-Darmstadt i, per tant, era germana del tsar Alexandre III de Rússia, tia del tsar Nicolau II de Rússia i de la princesa Helena de Rússia.
Educada a la cort russa de Sant Petersburg, desenvolupà un caràcter dur, distant i fred que al llarg de la seva vida es refermaria després dels assassinats del seu pare el tsar Alexandre II de Rússia, del tsar Nicolau II de Rússia i la seva família, dels seus germans: el gran duc Pau de Rússia i el seu fill i de la seva cunyada la princesa Elisabet de Hessen-Darmstadt, a més de la gran majoria de la família Romanov de Rússia.
L'any 1874 es casà amb el príncep Alfred del Regne Unit al Palau d'Hivern de Sant Petersburg. La vida de la jove gran duquessa no fou fàcil a la cort anglesa; en primer lloc, pel caràcter reservat de la jove, en segon, per la voluntat del seu pare de garantir-li el títol d'altesa imperial, i en tercer, per la pressió del tsar perquè la seva filla tingués precedència a la seva cunyada la princesa Alexandra llavors princesa de Gal·les. Aquest feu predisposar la reina Victòria I del Regne Unit, bastant allunyada de la sumptuositat russa, contra la nova princesa.
El matrimoni, conegut amb el títol de ducs d'Edimburg des de 1874, tingueren cinc fills:
Al llarg de la seva vida sempre es mantingué recelosa al Regne Unit i intentà de totes totes que les seves filles s'aproximessin a la cort russa que ella considerava més culta, refinada i pomposa que l'aburgesada cort britànica. L'any 1893 fou, junt amb el seu marit, declarada duquessa de Saxònia-Coburg Gotha.
La Revolució Russa (1917) significà un greu cop per la gran duquessa, ja que la privava de les seves importantíssimes rendes russes i veia com la majoria de la seva família moria a mans dels bolxevics: des d'un germà, fins al mateix tsar moriren entre els anys 1917 i 1919. Amb la caiguda de l'Imperi Alemany (1918) també quedava privada de les seves rendes provinents del ducat de Saxònia-Coburg Gotha i es trobà en la més absoluta de les misèries. Hagué de partir a l'exili i s'instal·là a Zúric, on morí l'any 1920.