OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hop (xarxes)

Hop (salt en anglès), en ciències de la coumputació, és un tram o segment entre dispositius (passarel·les, encaminadors, ponts de xarxa, proxy…) de la ruta total que hi ha de l'oridinador origen a l'ordinador destí. Cada cop que els paquets de dades salten de tram o segment realitzen un hop.

## Propietats

* Nombre de hops fa referència al nombre de trams entre origen i final de ruta.
* Quants més hops mes serà la latència i, per tant, el retard de transmissió de dades.
* Nombre màxim de hops : TTL (time to live) en IPv4 i hop limit en IPv6.
* Eines de programari per a saber el nombre de hops : ping i Traceroute.

## Referències

* ↑ «What are Hops & Hop Counts?». Lifewire, 06-11-2017.
* ↑ «What is hop? - Definition from WhatIs.com» (en anglès). WhatIs.com, 06-11-2017.
* ↑ «What is a Hop?» (en anglès). https://www.computerhope.com, 06-11-2017.
# Sant Andreu de Vallestàvia

Sant Andreu de Vallestàvia és l'antiga església parroquial, romànica, del poble de Vallestàvia, a la comarca del Conflent, de la Catalunya del Nord.
És fora del nucli urbà d'aquest poble, uns 300 metres al nord, a l'esquerra de la Lentillà. A l'entorn de l'església es conserva el cementiri del poble, on ha estat sempre.
A l'interior de l'església es pot veure una exposició permanent sobre la història de les mines de ferro i de les forges que hi havia hagut en el terme de Vallestàvia i en el veí de Finestret.

## Història

El 1011 pertanyia a l'abadia de Sant Miquel de Cuixà, segons un privilegi del Papa Sergi IV. Els documents que esmenten l'església parlen també del vilatge que té al seu entorn.
El segle xvii va ser substituïda per l'actual església parroquial, emplaçada al centre del poble actual, anomenat la Torre, dedicada igualment a sant Andreu. Amb el pas del temps, el desús i l'abandó, el temple original romànic s'arruïnà. A partir del 2009, l'associació "Memòria de Sant Andreu de Vallèstavia", que dirigeix Christine Taurinya n'emprengué la restauració, que s'acabà el 2015.

## Arquitectura

D'estil romànic, conserva elements dels segles xi i xii. És de nau única, amb volta de canó, i acabada amb un absis circular cobert amb volta de quart d'esfera. De la paret nord del temple, en surt una capella lateral, potser del segle xv. El campanar d'espadanya que s'aixecava sobre el mur oest i que s'havia esfondrat en part, va ser restaurat el 2010. El 2015 acabà la restauració en què es refeu la teulada de lloses de pissarra.

## Referències

* ↑ L'església vella de Sant Andreu en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ El privilegi, que atribuïa no tan sols l'església, sinó tota la vall, ho expressava així: ...vallem Stabiam cum ecclesia Sancti Andreae cum decimis et primitiis suis. Et in eadem valle villas cum terminis et finibus, silvis, et montibus.

## Bibliografia

* Badia i Homs, Joan; Ramos i Martínez, Maria-Lluïsa. «Sant Andreu de Vallestàvia». A: La Cerdanya, el Conflent. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1995 (Catalunya romànica. Volum VII). ISBN 84-77399-51-4.
* Becat, Joan. «186 - Vallestàvia». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. II. Montoriol - el Voló. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Corts, Ramon; Galtés, Joan; Manent, Albert. «Sant Andreu de Vallestàvia». A: Diccionari d'Història Eclesiàstica de Catalunya III: P-Z. Barcelona: Generalitat de Catalunya-Editorial Claret, 2001. ISBN 9788439353652.
* Gavín, Josep M. «Conf 155. Sant Andreu de Vallestàvia». A: Capcir - Cerdanya - Conflent - Vallespir - Rosselló. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978 (Inventari d'esglésies, 3*). ISBN 84-85180-12-7.
* Mallet, Geraldine. Églises romanes oubliées du Roussillon. Montpellier: Les Presses du Languedoc, 2003. ISBN 978-2-8599-8244-7.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Rodès». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Enllaços externs

* Descripció i fotografia (francès)
# Casa Miró (Vilafranca del Penedès)

La Casa Miró o Casa Artur Inglada, és un edifici del municipi de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local. La Casa Miró va ser projectada per l'arquitecte Santiago Güell i Grau.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres, que consta de soterrani, planta baixa, un pis i golfes (amb adaptació d'un petit pis per al servei), i terrat accessible per un cos elevat de coberta d'escames vidriades. La façana, de composició asimètrica, presenta a la planta baixa la porta d'accés i una doble finestra. Al primer pis hi ha un balcó amb dues obertures (una senzilla i una doble). Al pis superior, les golfes, hi ha tres ulls de bou sota ràfec amb rajoles vidriades, barana de ferro al coronament i un cos més elevat a l'extrem, amb una obertura i coberta de rajoles vidriades. Totes les obertures tenen motllurats. És una de les obres més interessants del modernisme vilafranquí.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Miró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2015].

## Enllaços externs

* Casa Artur Inglada, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Ancià

El terme ancià (o l'ús equivalent en una altra llengua) ha estat usat a moltes nacions o organitzacions per indicar una posició o una autoritat. Aquest ús deriva generalment de la convicció que els més membres més grans d'un grup són els més savis i, per tant, els més qualificats per governar, donar consells o altres formes de lideratge.

## Usos diversos

* Alderman - Un Alderman en els sistemes jurídics moderns anglosaxons és sinònim del que en altres sistemes podria ser conegut com un regidor de la ciutat. Es deriva del terme ealdorman, del qual prové el terme Jarl (comte), que significa "home vell".
* Gerousia - Gerúsia era l'equivalent espartà d'un senat. El terme significa Consell dels Ancians.
* Hor Chan - prové del maia i significa "Cap de Chan." Chan era un terme que els maies utilitzaven per referir-se a si mateixos.
* Els aborígens australians usaven el terme per denotar un home d'autoritat molt respectat que ha passat a través de molts ritus i cerimònies i posseeix un profund coneixement de la tradició. Aquest seria consultat sobre qualsevol aspecte important de la vida aborigen. En alguna societat aborigen, el terme s'aplica també a les dones que gaudeixen d'una posició o estatus similar a llur societat
* Senador - Al Senat romà, els senadors eren homes. Senador deriva de l'arrel llatina sen- "vell" (senex "home vell"), i els senadors eren anomenats efectivament patres — 'pares'.
* Seniūnas - Regidor (governant) d'una comunitat d'ancians lituana, (seniūnija en lituà), la divisió administrativa més petita de Lituània.
* Xeic - Xeic significa "home vell" en àrab. Existeixen també específiques connotacions culturals i religioses.
* Starosta o Starost - Starosta, derivat de la paraula stari - "vell", és un títol per a una posició oficial o no oficial de lideratge usat en diversos contextos al llarg de la història eslava (vegeu també Starets).
* Vanem - Antic governant d'una parròquia o comtat a Estònia. Del 1920 al 1937, el cap d'estat i primer ministre estonià era anomenat Riigivanem, és a dir "Ancià de l'Estat"
* Witan - En la tradició anglosaxona i en altres tradicions germàniques era un home savi per bé que generalment era un noble. El terme s'utilitza sovint per descriure els que assistien el Witenagemot.

## Referències

* ↑ «Ancià». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ En altres llengües germàniques pot aparèixer amb les formes Ältermann, Altermann, Oldermann, Aldermann o també Eldermann

## Vegeu també

Viccionari
* Vell savi
# Esteve Maria Relat i Corominas

Esteve Maria Relat i Corominas (Puig-reig, 13 de setembre de 1892 - Sabadell, 12 de desembre de 1972) fou metge i alcalde de Sabadell del 1923 al 1930.
Llicenciat en Medicina per la Universitat de Barcelona, es va traslladar a Sabadell, on ingressà al Cos Mèdic Municipal l'any 1918. L'1 d'octubre de 1923, i pel fet de ser llicenciat, el van nomenar alcalde, càrrec que exercí fins al 7 de febrer de 1930, durant la Dictadura de Primo de Rivera. Mentre fou alcalde, es va construir el Mercat Central, es van millorar les condicions de l'Hospital i Casa de Beneficència, s'obrí el carrer d'Alfons XIII –on es va situar l'estació dels Ferrocarrils Catalans– i el primer tram de la Rambla es va transformar en bulevard, entre altres millores.

## Referències

* 1 2 3 Nomenclàtor. «Carrer del Doctor Relat». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 8 abril 2014].
* ↑ Josep Baqués i Robert Baró. Gent nostra als carrers de Sabadell. Sabadell: Ajuntament de Sabadell i Consorci per a la Normalització Lingüística, 1995. ISBN 8487221068 [Consulta: 14 gener 2021].
# Sport Vereniging Estrellas

L'Sport Vereniging Estrellas és un club de futbol de la ciutat de Kralendijk, a Bonaire. Va ser fundat el 10 de febrer de 1968.

## Palmarès

* Lliga de Bonaire de futbol:
** 1961–62, 1962–63, 1963–64, 1965–66, 1974–75, 1978, 1988, 1998–99, 1999–00, 2000–01, 2001–02

## Referències

* ↑ (anglès) Date de fondation des clubs de Bonaire sur le site RSSSF.com
* ↑ «Bonaire - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
# European Launcher Development Organisation

ELDO (European Launcher Development Organisation, en (català),Organització Europea per al Desenvolupament de Llançadores) va ser una organització europea fundada el 1964 per Alemanya, Austràlia, Bèlgica, França, Itàlia, Països Baixos i Regne Unit.
La participació d'Austràlia s'explica perquè aquesta nació va oferir una base de llançaments: el centre de Woomera. Després d'una sèrie de fracassos en el desenvolupament del coet Europa, principalment els llançaments dels coets Europa I i Europa II i l'abandonament del projecte del coet Europa III, de problemes pressupostaris i de la sortida del Regne Unit de l'organització, es va decidir el trasllat de les proves al centre de Kourou (Guaiana Francesa) a instàncies de França. Va ser substituïda, juntament amb la ESRO, per la ESA.

## Referències

* ↑ ESA. «ELDO/ESRO/ESA: Key dates 1960-2009» (en anglès), 17-11-2009. Arxivat de l'original el 2012-04-19. [Consulta: 28 novembre].
Agència Espacial Europea :
# Casa Pasqual Sala

La Casa Pasqual Sala és un edifici del centre de Terrassa situat al carrer de Sant Quirze, inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un habitatge unifamiliar entre mitgeres, originalment de planta i un pis, al qual durant la dècada del 1990 se li va afegir un altre cos i un àtic superiors. L'edifici original era de composició simètrica, amb tres obertures per planta, d'arc escarser, la porta d'accés (amb les inicials PS en relleu) i la balconada superior al cos central i una balustrada com a coronament. Aquesta estructura, així com els elements que decoren l'edifici (motllures, frontons, impostes, cornisa…) van ser molt utilitzats a les cases neoclàssiques. El pis afegit té obertures rectangulars i es corona amb la balustrada original, que fa de barana a la terrassa davantera de l'àtic.

## Història

La Casa Pasqual Sala va ser bastida l'any 1877 sota la direcció del mestre d'obres Jeroni Granell i Mundet, com a residència de l'industrial tèxtil Pasqual Sala i Sallés, propietari juntament amb el seu germà Antoni de l'empresa Sala Hermanos, que tenia llogat el Vapor Amat; el mateix Pasqual Sala va fer bastir, també per part de Jeroni Granell, l'edifici del Círcol Egarenc, i més endavant el Magatzem Pasqual Sala, actual seu de la patronal terrassenca CECOT.
El 1936 la casa va ser confiscada pel Sindicat Agrícola Cooperatiu de Rabassaires.

## Referències

* 1 2 «Casa Pasqual Sala». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 juliol 2015].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Alexandre de Rússia

Alexandre de Rússia, gran duc de Rússia (Tiflis 1866 - Roquebrune (França) 1933). Conegut amb el nom de Sandro, Alexandre era gran duc de Rússia amb el grau d'altesa imperial. Pertanyia a la branca del Mikhilovich, descendents del tsar Nicolau I de Rússia.
Fill del gran duc Miquel de Rússia i de la princesa Cecília de Baden nasqué el 13 d'abril de 1866 a Tiflis al Càuques on el gran duc Miquel era governador de la regió. Alexandre era net del tsar Nicolau I de Rússia i de la princesa Carlota de Prússia per part de pare mentre que per part de mare ho era del gran duc Carles Frederic de Baden i de la princesa Sofia de Suècia.
L'any 1894 es casà al palau de Peterhof amb la gran duquessa Xènia de Rússia filla del tsar Alexandre III de Rússia i de la princesa Dagmar de Dinamarca. Alexandre era cosí del tsar Alexandre III i, per tant, reuni molts vincles familiars amb la seva muller. La parella tingué tres fills:
El gran duc pogué escapar de la Revolució junt amb la seva família i la de la gran duquessa Olga de Rússia a través de Crimea gràcies al vaixell britànic HMS Malborough que el rei Jordi V del Regne Unit envià per tal de salvar a la seva tia, la tsarina Dagmar de Dinamarca.
Establert a Dinamarca, aviat es divorcià de la seva muller i s'establí a França on escrigué un parell de llibres de recordant la vida a la Cort dels Tsars. Morí l'any 1933 a Roquebrune.
# Consonant alveolar

Una consonant alveolar o simplement alveolar en fonètica és aquella consonant que s'articula mitjançant l'acostament de la punta o la part superior de la llengua i la cresta alveolar. La transcripció de l'AFI no distingeix entre les dues formes d'articular el so.
En català, els sons [z], [s], [n], [l], [r] es consideren alveolars. Per contra, els sons [d], [t], [ð] es consideren dentals.

## Vegeu també

* Aproximant alveolar sonora
* Bategant alveolar sonora
* Fricativa alveolar sonora
* Fricativa alveolar sorda
* Lateral aproximant alveolar sonora
* Nasal alveolar sonora
* Oclusiva alveolar sonora
* Oclusiva alveolar sorda
* Vibrant alveolar sonora
Alfabet fonètic internacional :
Vocals :
Anterior
Quasi- anterior
Central
Quasi- posterior
Posterior
Tancada
•iy
•ɨʉ
•ɯu
•ɪʏ
•ɪ̈ʊ̈
ʊ
•eø
•ɘɵ
•ɤo
•e̞ø̞
•əɵ̞
•ɤ̞o̞
•ɛœ
•ɜɞ
•ʌɔ
•æ
ɐ
•aɶ
•äɒ̈
•ɑɒ
Quasitancada
Semitancada
Mitjana
Semioberta
Quasioberta
Oberta :
Consonants :
Les taules contenen símbols fonètics que potser no es mostrin correctament en alguns navegadors. :
# Falange obliqua

La falange obliqua (en grec antic Λοξή φάλαγγα, loxè falange) va ser una tècnica de combat inventada pel general tebà Epaminondes. Així com la falange hoplítica es componia tradicionalment de 8 a 12 files de profunditat, xifra que variava en funció de les ciutats, en particular en la dels tebans. Ja el 424 aC, aquests van organitzar les seves tropes en 25 files de profunditat quan en la batalla de Delio durant la Guerra del Peloponès es van enfrontar als atenesos i els seus aliats. Aquesta disposició va ser portada al paroxisme en el 371 aC quan es van enfrontar en la batalla de Leuctra als lacedemonis (Esparta) amb 50 files de profunditat. Però el geni tàctic de Epaminondes, que manava llavors als tebans, no es va limitar únicament a aquesta particular formació, sinó també per la innovació de la disposició de les tropes sobre el terreny. Va situar el seu contingent d'elit a l'ala esquerra, és a dir, davant l'elit enemiga. L'element sorpresa i l'efecte psicològic, van fer que els espartans no resistissin el formidable embat de les 50 files enemigues. L'ala esquerra, sent desbordada i la dreta aclaparada, es va desconcertar. Epaminondes va utilitzar una altra vegada aquesta nova tàctica aplicant la falange anomenada obliqua en la batalla de Mantinea (362 aC).

## Vegeu també

* Batalló Sagrat de Tebes
* Guerra a l'Antiga Grècia
* Setge a l'Antiga Grècia
* Falange (militar)
* Falange macedònia
# Francesc Castelló (catedràtic)

Francesc Castelló (segle XVI) va ser un professor universitari, rector de la Universitat de Barcelona.

## Biografia

Francesc Castelló fou catedràtic de filosofia a partir del curs 1551-1552 i d'arts entre 1551-1556, i més endavant ho va ser de medicina fins a l'any 1578 o més. Posteriorment va ser nomenat rector de la Universitat de l'Estudi General de Barcelona, càrrec que va exercir entre l'1 d'agost de 1556 i el 31 de juliol de 1557. Tingué una notable participació política en el Consell de Cent, on fou conseller segon entre 1566 i 1567 i, novament, entre 1575 i 1576. També va ostentar els càrrecs de socors entre 1570 i 1571, i el 1573; i el de mostassaf de la ciutat de Barcelona. L'any 1564 es va encarregar d'assistir els malalts de la pesta.
Va morir a finals del segle xvi.

## Referències

* ↑ Fernández Luzón, Antonio, «Los estudios clásicos en Barcelona durante la primera mitad del siglo XVI», Manuscrits, 13, gener 1995, pp. 244-245. Disponible a: Revistes Catalanes amb Accés Obert (RACO).
* ↑ Marí Brull, Gerard, «La carta de naturalesa de mestre Vicenç Castelló, expedida per la cort general de 1585», Gimbernat, 51, 2009, p. 93. Disponible a: [file:///D:/Usuarios/crai/Downloads/186887-241774-1-PB.pdf CRAI de la Universitat de Barcelona]
* ↑ Fernández Luzón, Antonio. La Universidad de Barcelona en el siglo XVI. Barcelona: Publicacions i Edicions Universitat de Barcelona, 2005. , p. 195. (edició en accés obert del text original, tesi doctoral a la UAB)
* ↑ Fernández Luzón, Antonio. La Universidad de Barcelona en el siglo XVI. Barcelona: Publicacions i Edicions Universitat de Barcelona, 2005. 342 p. (edició en accés obert del text original, tesi doctoral a la UAB)

## Bibliografia

* Marí Brull, Gerard, «La carta de naturalesa de mestre Vicenç Castelló, expedida per la cort general de 1585», Gimbernat, 51, 2009, pp. 93-107. Disponible a: Revistes Catalanes amb Accés Obert (RACO).
* Fernández Luzón, Antonio, «Los estudios clásicos en Barcelona durante la primera mitad del siglo XVI», Manuscrits, 13, gener 1995, pp. 219-246. Disponible a: Revistes Catalanes amb Accés Obert (RACO).

## Enllaços externs

* Registre d'autoritat de Francesc Castelló Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine.. Catàleg d'autoritats de la UB. (Consulta: 18 de març de 2015).
# Casa Soteras

La Casa Soteras és un edifici del centre de Terrassa (Vallès Occidental), situat al carrer de Sant Jaume, protegit com a bé cultural d'interès local. Va llotjar l'antic Banc de Terrassa.

## L'edifici

És un edifici de caràcter monumental, entre mitgeres, de planta baixa, principal i pis. La façana és de composició simètrica i està formada per un cos central i dos de laterals que el flanquegen, coronats per una torre cadascun, amb pinyons modernistes. La gran portalada central va ser substituïda en la reforma de 1944 per dues portes laterals petites quan es va adaptar per a habitatge particular.
Està concebut en un estil monumentalista i sumptuós, amb elements propis del modernisme historicista. A la planta noble hi destaquen dos plafons de mosaic amb figures femenines i corona la façana un gran escut de la ciutat.

## El Banc de Terrassa

El Banc de Terrassa es va fundar el 24 de desembre de 1881 a iniciativa de 9 industrials llaners i 7 terratinents de la ciutat com a banca comercial, ja que la indústria local requeria l'ús de girs i descomptes comercials, i gairebé no es dedicava al crèdit. Es va traslladar al nou edifici del carrer de Sant Jaume el 1892, que fou reformat per l'arquitecte Salvador Soteras i Taberner, segons un projecte del 17 d'agost de 1909.
El 1914 va establir una sucursal a Olesa de Montserrat, la primera d'una vintena que va obrir per tot Catalunya. Gràcies a aquesta xarxa de sucursals va aconseguir el contracte de recaptació d'impostos de la Mancomunitat. El 1920 obre una sucursal a Barcelona per aprofitar el negoci de l'època: l'especulació amb divises, però la crisi econòmica va portar el banc a fer suspensió de pagaments, i l'any 1924 el banc, que havia estat el segon més important de Catalunya després del Banc de Barcelona, va acabar fent fallida. El 14 d'abril del 1924 es va reconvertir en el Banc Comercial de Terrassa, que tenia la seu al mateix edifici del carrer de Sant Jaume, fins que el 1944 es va traslladar a la nova seu del carrer Major. Aquesta darrera entitat financera es va acabar integrant definitivament el 1956 en el Banc Comercial Transatlàntic, una filial del Deutsche Bank.

## Referències

* 1 2 «Antic Banc de Terrassa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 octubre 2014].
* 1 2 «Antic Banc de Terrassa». Pobles de Catalunya: Guia del patrimoni històric i artístic dels municipis catalans. [Consulta: 25 octubre 2014].
* 1 2 Royes i Riera, Adrià. «El Banc de Sabadell, el Banc de Terrassa i algunes hipòtesis de comportament estratègic (1881-1920)». Arraona. Núm. 24, 2a època, primavera 2001. [Consulta: 25 octubre 2014].
* ↑ Aguilera, Gemma. «Un altre banc que va marxar». La Torre: Diari terrassenc independent i català, 16-05-2012. [Consulta: 25 octubre 2014].

## Vegeu també

* Llista de monuments de Terrassa
# Antiga rectoria de Bar

Antiga rectoria de Bar és una obra del municipi del Pont de Bar (Alt Urgell) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'antiga rectoria de Bar es troba al sector de ponent de la plaça de l'església de Sant Esteve de Bar. Es tracta d'un gran casal de planta rectangular amb un petit mòdul adossat també de planta rectangular. La façana de l'antiga rectoria de Bar es distribueix en tres pisos, més les golfes. La Coberta és de teula a doble vessant sense ràfec. La porta d'accés és d'arc de mig punt adovellat. A banda i banda s'obren dues petites finestres rectangulars coronades per arcs rebaixats de llosa. Aquestes obertures són petites en relació a la façana.
A la primera planta trobem una gran balconada de fusta amb una petita coberta a una sola vessant. Aquesta està descentrada cap al costat nord i consta de dues portes d'arc rebaixat. A l'extrem sud hi ha una finestra rectangular amb arc rebaixat de llosa. El segon pis presenta tres finestres rectangulars coronades en arc rebaixat de lloses. Per acabar, a les golfes hi ha dues petites finestres quadrangulars, una d'elles centrada a l'eix de la façana.
El parament de la façana de l'antiga rectoria de Bar està format per carreuons toscament desbastats, disposats en filades més o menys irregulars. A les cantonades i a les llindes de portes i finestres hi ha carreus més grans. La part baixa de la façana i la zona de la balconada està arrebossada amb morter de calç.

## Història

No tenim notícies històriques directes de la rectoria. L'any 1010 sabem de l'existència de la parròquia de Bar i, per tant, de la presència d'un rector. És clar que tant l'església de Bar com la residència del rector no eren tal com les coneixem actualment. La rectoria es podria datar a l'entorn del segle xviii.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Antiga rectoria de Bar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 desembre 2015].