OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Teresa Gomis de Barbarà

Teresa Gomis de Barbarà (Reus, 20 de març de 1949) és una política catalana, regidora municipal i diputada al Congrés dels Diputats en la X legislatura.
És llicenciada en Ciències Exactes per la Universitat de Barcelona, ha estat professora de matemàtiques a l'Institut Joan Guinjoan, de Riudoms, i a l'Institut Gaudí, de Reus, i també professora de matemàtiques a la Universitat de Barcelona i de Bioestadística a la Facultat de Medicina i Ciències de la Salut de la Universitat Rovira i Virgili.
A les eleccions municipals espanyoles de 2003, 2007 i 2011 fou escollida regidora i primera tinenta d'alcalde a l'Ajuntament de Reus pel grup de Convergència i Unió. Va ser detinguda el 28 d'abril del 2015 en el marc del macro-procés cas Innova que investiga el jutjat número 3 de Reus, el qual està sota secret de sumari i ja suma més de mig centenar d'imputats relacionats amb la corrupció en la gestió de la sanitat pública catalana.
Malgrat estar imputada en el cas Innova, el juliol de 2015 va substituir en el seu escó Jordi Jané i Guasch, elegit diputat per Tarragona a les eleccions generals espanyoles de 2011. Va rebre pressions del seu propi partit perquè no acceptés el càrrec. Va ser vocal de la comissió de Peticions del Congrés dels Diputats.

## Referències

* ↑ Aymí, Oriol. «Turbulencias en la escuela de pilotos de Reus» (en castellà). Tarragona: El País, 13-03-2005. [Consulta: 9 novembre 2015].
* 1 2 «Gomis de Barbarà, Teresa». Congreso de los Diputados. [Consulta: febrer 2024].
* ↑ Teresa Gomis Arxivat 2016-04-07 a Wayback Machine. al web de CiU
* ↑ «Composició del Consistori de Reus 2011-2015». Arxivat de l'original el 2015-04-05. [Consulta: 29 maig 2015].
* ↑ «Detinguda la primera tinent d'alcalde de Reus, Teresa Gomis (CiU)». [Consulta: 29 maig 2015].
* ↑ El cas Innova deixa nou detinguts més, Reus Digital, 28 d'abril de 2015
* ↑ Detienen a la teniente alcalde de Reus, de CiU, y a seis personas más en una operación anticorrupción Arxivat 2015-07-18 a Wayback Machine., la Sexta
* ↑ «Teresa Gomis (CDC), imputada en el caso Innova, recoge su acta de diputada en el Congreso». Europa Press, 06-07-2015. [Consulta: febrer 2024].
* ↑ Teresa Gomis té intenció de recollir l'acta per substituir Jordi Jané al Congrés tot i estar imputada, ara.cat, 27 de juny de 2015
# Papallona de l'arboç

La papallona de l'arboç (Charaxes jasius) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels nimfàlids (Nymphalidae) present als Països Catalans.

## Distribució

Es troba al llarg de la costa mediterrània (incloent-hi moltes illes, com les Balears), Etiòpia i l'Àfrica Equatorial. A la península Ibèrica, a més de a la costa del Mediterrani, també habita en una franja de Galícia fins a Andalusia, incloent-hi zones de Castella i Lleó, Comunitat de Madrid, Extremadura, Castella-la Manxa i oest de Portugal.

## Descripció
### Imago

Envergadura alar d'entre 65 i 75 mm en mascles i d'entre 75 i 90 mm en femelles. Té un aspecte molt característic: anvers negre amb franges marginals, submarginals i postdiscals entre tons vermells, taronja i grocs, amb punts blaus a les ales posteriors, d'on surten un parell de cues per ala (una més llarga que l'altra). Revers prou acolorit, amb un estampat de taques negres vorejades de blanc sobre fons roig fosc, una franja blanca postdiscal, seguida per una de taronja, una de negra i una altra de taronja; es mantenen els punts blaus a les ales posteriors.
* Espècimen muntat - Costat dorsal - mascle
* Espècimen muntat - Costat ventral - mascle

### Eruga

Fins a 60 mm de longitud, d'aspecte molt característic. És verda recoberta de petits punts grocs i amb una línia lateral que ressegueix tot el cos i el cap. Aquest últim presenta quatre banyes de color roig fosc. El cos s'acaba en dues puntes, una a cada banda. Al dors, hi té dos ocels amb una pupil·la blava envoltada de groc.

## Hàbitat

Llocs càlids i secs, boscosos o arbustius, preferentment en vessants, tot i que també lluny del seu hàbitat i en zones urbanes. L'eruga s'alimenta principalment d'arbocer (Arbutus unedo), però pot acceptar altres espècies vegetals.

## Període de vol i hibernació

Dues generacions a l'any: la primera, entre maig i juny, i la segona, entre mitjans d'agost i mitjans d'octubre. Hiberna com a eruga.

## Comportament

L'adult és territorial i té un comportament de hilltopping (els mascles volen fins al cim d'un turó i hi romanen, durant dies si cal, competint entre ells pel millor lloc; les femelles receptives, volen fins al cim en busca dels mascles). L'atreuen la fruita fermentada i les begudes alcohòliques, ja que no s'alimenta de nèctar.

## Referències

* ↑ Butlletí Cynthia nº11. Catalan Butterfly Monitoring Scheme, 2013.
* ↑ «Noms de papallones | TERMCAT». [Consulta: 24 desembre 2024].
* 1 2 3 4 5 Tolman, Tom; Lewington, Richard. Mariposas de España y Europa (en castellà). Lynx, 2011. ISBN 978-84-96553-84-2.
* ↑ Carter, D.J.; Hargreaves, B. Guía de campo de las orugas de las mariposas y polillas de España y de Europa (en castellà). Omega, 1987. ISBN 97884-282-0798-4. }
* 1 2 «Charaxes jasius» (en anglès). European Butterflies. Matt Rowlings. [Consulta: 13 juliol 2012].

## Enllaços externs

* Biodiversidad Virtual (castellà)
# L'immorale

L'immorale o Moltes cordes per a un violí (títol original italià: L'immorale) és una pel·lícula franco- italiana dirigida per Pietro Germi i estrenada al festival de Cannes el 1967.

## Sinopsi

Sergio té una vida complicada, amb una dona legítima i dos amants, a la Itàlia dels anys 60. Professor de violí, divideix la seva vida entre dues famílies paral·leles, la de la seva dona Giulia i la d'Adele, que l'absorbeixen completament, tant pel doble compromís de pare i marit, com per l'amor que l'uneix a tots dos. Per complicar encara més la història, hi entra un nou amor, Marisa, una noia que va conèixer durant un viatge. Incapaç de trencar els vincles anteriors, alterna entre les tres dones, multiplicant les mentides, els esmorzars, els regals per a diverses ocasions tant per als seus amants com per als seus fills. Sergio somia poder reunir tothom en una gran família i preocupat, confia en un sacerdot.

## Fitxa tècnica

* Títol original italià : L'immorale
* Realització : Pietro Germi
* Guió : Carlo Bernari, Pietro Germi, Alfredo Giannetti, Tullio Pinelli
* Producció : Compagnia Cinematografica Montoro, Dear Film Produzione, Les Productions Artistes Associés
* Música : Carlo Rustichelli
* Ubicació : Roma, Itàlia
* Format : Blanc i negre — 35 mm — So : Mono
* Gènere : Comèdia
* Durada : 100 minutes
* Dates de llançament
** Itàlia: 17 de març de 1967
** França: maig de 1967 (Festival de Cannes)
** França: 10 d'abril de 1968 (llançament nacional)

## Repartiment

* Ugo Tognazzi : William Sabatier: Sergio Masini
* Stefania Sandrelli : Marisa Malagugini
* René Longarini : Giulia Masini
* Maria Grazia Carmassi : Adèle Baistrocchi
* Gigi Ballista : Don Miguel
* Sergio Fincato : Calasanti
* Marc Della Giovanna : Ricardo Masini
* Ildebrant Santafé : Caput
* Ricardo Billi : Filibert Malagugini
* carlo bagne : Sr. Malagugini
* Lina Lagalla : Senyora. Malagugini
* Stefano Chierchiè :bruno
* Costantino Bramini : Nini
* Cinzia Sperapani : Luisa
* Mimosa Gregoretti :Mita
* Giovanna Lenzi :

## Premis i distincions

* 1967 : Nominat al Festival de Cinema de Cannes a la Palma d'Or
* 1968 : Nominat dues vegades als Globus d'Or

## Referències

* 1 2 «Festival de Cannes - From 16 to 27 may 2012». festival-cannes.com, 08-02-2012. Arxivat de l'original el 2012-02-08. [Consulta: 2 octubre 2023].
* 1 2 «The Climax (1967) ⭐ 6.7». IMDb, 25-03-1967. [Consulta: 2 octubre 2023].
* ↑ Interview de William Sabatier dans Rencontres autour du doublage des films et des séries télé de François Justamand, p. 132, Objectif Cinéma, 2007

## Enllaços externs

* «Beaucoup trop pour un seul homme (1967), un film de Pietro Germi — news, sortie, critique, VO, VF, VOST, streaming légal» (en francès). Premiere.fr, 01-05-2018. [Consulta: 2 octubre 2023].
# Serafino

Serafino és una comèdia italiana amb Adriano Celentano i Ottavia Piccolo. Ha estat doblada al català.

## Argument

El pastor Serafino passa la seva vida a la muntanya. Només a vegades fa un descens a la vall, on tota la seva família viu en un petit poble. Allà, ret visita a la seva tia Gesuina després passa algunes «hores del pastor» amb les seves amants. Al final de cada visita el seu oncle Agenore el proveeix amb vitualles i subvé a les seves altres necessitats materials. Serafino discuteix sovint amb Agenore però mai no li interessen els diners. Quan la tia Gesuina mor, tota la família es posa a buscar el seu testament. Amb gran sorpresa i descontentament de tots resulta que la tia ha llegat tota la seva fortuna a Serafino. La situació s'enverina més quan aquest últim comença a distribuir diners i regals a tothom. Finalment totes les parts es troben davant el tribunal.

## Repartiment

* Adriano Celentano: Serafino
* Saro Urzì: Oncle Agenore
* Francesca Romana Coluzzi: Asmara
* Ottavia Piccolo: Lidia
* Amedeo Trilli: Pasquale
* Nerina Montagnani: tia Gesuina
* Benjamin Lev: Armido
* Nazzareno Natale: Silio

## Premis

* 1969: Festival Internacional de Cinema de Moscou

## Referències

* ↑ esadir.cat. Serafino. esadir.cat.
* ↑ «Serafino». The New York Times.
# Santa Maria de Serra de Daró

Santa Maria és una església a la plaça de l'església de la Serra de Daró. Serra de Daró (Baix Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església és un edifici d'una nau amb capelles laterals i absis poligonal. El campanar està situat a la banda dreta. La façana presenta una portalada d'inspiració clàssica, rectangular, amb brancals-pilastra, entaulament amb inscripcions i frontó triangular amb un petit òcul central. El conjunt es completa amb dues obertures rectangulars a la planta baixa i quatre de circulars a la part superior, una d'elles més gran i centrada, a més d'una fornícula buida damunt la porta d'accés. L'acabament de la façana és amb arquets llombards estilitzats.
La torre-campanar és de planta quadrada, amb quatre obertures d'arc apuntat a la part superior.

## Història

Hi ha documentació relativa a l'església de Santa Maria de Serra de Daró des del segle xii, encara que actualment no se'n conserven restes. L'actual temple va ser bastit a finals del segle xix. A la inscripció de la façana figura la data del 1881, i va ser beneïda el 1884. el campanar és l'element més antic del conjunt, segurament dels segles xvii-xviii.

## Referències

* 1 2 3 4 «ESGLÉSIA PARROQUIAL DE SANTA MARIA». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# WWE No Way Out

WWE No Way Out és un esdeveniment anual de PPV produït per l'empresa de lluita lliure professional World Wrestling Entertainment (WWE). Va ser realitzat al febrer cada any, excepte el 1999, i des del 2004 al 2007 fou exclusiu de la marca SmackDown.
L'espectacle va ser abandonat el 2010, sent reemplaçat per Elimination Chamber. Tot i això, el 2012 va ser anunciat el retorn del show, reemplaçant a Capitol Punishment com a espectacle del mes de juny.

## Resultats
### 2012

No Way Out 2012 tindrà lloc el 17 de juny de 2012 des del Izod Center a East Rutherford, NJ.
| | Combats | Notes |
| 1 | John Cena vs. Big Show | Steel Cage match |
| 2 | Sheamus (c) vs. Alberto Del Rio | Combat individual pel World Heavyweight Championship |
| (c) – Referent als campions abans de l'inici dels combats |||

## Vegeu també

* Esdeveniments de pagament per visió de WWE
* World Wrestling Entertainment

## Enllaços externs

* Pàgina Oficial
# Balutxi

El balutxi és una llengua parlada al Balutxistan, que inclou parts de l'Afganistan, el Pakistan i l'Iran. Té uns 7 milions de parlants i és la llengua principal dels balutxis. Pertany a la branca irànica de la família indoeuropea de llengües.

## Variants

* Balutxi meridional
* Balutxi occidental
* Balutxi oriental

## Escriptura

El balutxi s'escriu amb alfabet persa, variant oriental de l'alfabet àrab.

## Referències

* ↑ «Baluchi | Ethnologue Free» (en anglès). [Consulta: 29 desembre 2024].

## Vegeu també

* Llengües iràniques
* Balutxis
# Lionel d'Anvers

Lionel d'Anvers (anglès: Lionel of Antwerp, 1st Duke of Clarence) (Anvers, 29 de novembre de 1338 - Alba, 17 d'octubre de 1368) Duc de Clarence, va ser el tercer fill (però el segon a sobre viure la infantesa) d'Eduard III d'Anglaterra i de Felipa d'Hainaut.
Nascut a la ciutat belga d'Anvers, va ser promés a Elisabet de Burgh, filla i herava del comte d'Ulster, i s'hi casà el 1353. Abans del matrimoni ja havia entrat en possessió de les terres de la seva esposa i era anomenat Comte d'Ulster.
Tot i que actuà com a regent a Anglaterra el 1345 i el 1346, i acompanyà el seu pare en una expedició a França el 1355, la seva ocupació principal va ser el govern d'Irlanda. Amb el càrrec de governador, desembarcà a Dublín el 1361 i el novembre del mateix any va ser nomenat Duc de Clarence. La seva feina intentant d'assegurar una autoritat efectiva sobre les terres irlandeses no fou del tot efectiva.
L'esposa de Lionel va morir a Dublín el 1363, deixant-li una única filla: Felipa. Mentre Lionel es trobava a Itàlia celebrant el seu casament amb la filla de Galeazzo Visconti, el senyor de Pàvia, va morir sobtadament.
La seva única filla, Felipa Plantagenet, es va casar el 1368 amb el comte de March Edmund Mortimer. Els seus descendents un dia s'unirien a la Casa de York i reclamarien el tron.
# Paul Kammerer

Paul Kammerer (Viena 1880 - Puchberg am Schneeberg 1926) fou un biòleg austríac que va estudiar i intentar demostrar experimentalment la teoria, actualment desacreditada, de l'herència dels caràcters adquirits, coneguda com a Lamarckisme – la idea que els organismes poden transmetre als seus descendents característiques que han adquirit durant la seva vida. També és conegut com a autor de l'anomenada llei de serialitat.

## Carrera

Kammerer començà la seva carrera acadèmica a l'Acadèmia de Viena, estudiant música, però es graduà en Biologia. Posteriorment realitzà nombrosos experiments, la major part relacionats amb l'encreuament i el desenvolupament embrionari d'amfibis. El seu experiment més famós va ser realitzat amb el tòtil (Alytes obstetricans), una espècie de gripau terrestre, i va consistir a obligar uns mascles d'aquesta espècie a copular en l'aigua, cosa que els és molt difícil perquè en intentar agafar-se a les femelles llisquen i rarament acaben la còpula. Després d'unes quantes generacions, Kammerer anuncià que havia aconseguit que els gripaus desenvolupessin a les potes davanteres uns coixinets nupcials, presents habitualment en espècies de gripaus aquàtics, que els eren útils per a agafar les femelles i no relliscar.
Aquests resultats, que no van ser reproduïts per cap altre investigador, despertaren les sospites de científics contraris al lamarckisme. L'any 1926, el Dr. G. K. Noble va descobrir que l'únic gripau mascle amb coixinets que es conservava no era un tòtil (era d'una espècie aquàtica que ja tenia coixinets de manera natural) i que, a més, l'aparença dels coixinets havia estat ressaltada amb la injecció subcutània de tinta xinesa. Aquesta troballa va ser publicada a Nature. Kammerer es suïcidà sis mesos més tard, defensant la seva innocència. Es desconeix si el frau va ser realment comès per Kammerer, per un col·laborador o per un enemic que volgués desacreditar-lo.
L'any 1971, Arthur Koestler publicà un llibre on defensava Kammerer i proposava que havia estat víctima d'un complot.
Posteriorment, Stephen Jay Gould proposà en el seu article Sombras de Lamarck, publicat al llibre El pulgar del Panda, que Kammerer podia haver obtingut tòtils amb coixinet, però que això era degut al fet que el seu experiment posava en marxa, de fet, un mecanisme de selecció natural. Els tòtils són descendents de gripaus aquàtics i alguns d'ells presenten ocasionalment coixinet, com un atavisme. La reproducció dels tòtils a l'aigua era molt poc eficient i donava molt d'avantatge als mascles que presentessin, per poc acusat que fos, aquest atavisme. Els mascles amb coixinet, doncs, serien producte d'un mecanisme darwinià i no lamarckià.

## Referències

* ↑ Nature, August 7 1926

## Enllaços externs

* Arthur Koestler, The Case of the Midwife Toad, London: Hutchinson, 1971.
* Stephen Jay Gould, El pulgar del Panda, Barcelona: Ed. Crítica 1994.
# Joan Àngel Calzado de Castro

Joan Àngel Calzado de Castro (Barcelona, 16 de març de 1937) és un jugador d'hoquei sobre herba català, ja retirat, guanyador d'una medalla olímpica.
Membre del Reial Club de Polo de Barcelona, va participar, als 23 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1960 realitzats a Roma (Itàlia), on aconseguí guanyar la medalla de bronze en la competició olímpica d'hoquei sobre herba. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1964 realitzats a Tòquio (Japó) aconseguí finalitzar en quarta posició, guanyant així un diploma olímpic.
A nivell de clubs guanyà sis Campionats de Catalunya (1954-55, 1957-58, 1960, 1962), sis Copes espanyoles (1957-60, 1962, 1964) i una lliga espanyola (1958).
Una vegada retirat fou secretari de la Federació Internacional d'Hoquei (1982-93) i posteriorment president (1996-2001). Fou el primer català a dirigir una federació internacional olímpica.

## Referències

* 1 2 3 4 «Joan Àngel Calzado de Castro | enciclopedia.cat». [Consulta: 29 desembre 2024].
* ↑ «Olympedia – Juan Ángel Calzado». [Consulta: 29 desembre 2024].
* ↑ «FIH Statutory Congress.». planetfieldhockey.com. Arxivat de l'original el 15 July 2011. [Consulta: 20 juliol 2010].
# Pere Amat i Fontanals

Pere Amat i Fontanals (Terrassa, 13 de juliol de 1940) és un jugador d'hoquei sobre herba català, ja retirat, guanyador d'una medalla olímpica. És germà dels també jugadors d'hoquei herba Francesc Amat, Jaume Amat i Joan Amat.
Amb tan sols 20 anys va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1960 realitzats a Roma (Itàlia), on aconseguí guanyar la medalla de bronze en la prova masculina d'hoquei sobre herba. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1964 realitzats a Tòquio (Japó) finalitzà en quarta posició i en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1968 celebrats a Ciutat de Mèxic (Mèxic) ho feu en sisena posició, guanyant en aquestes dues ocasions sengles diplomes olímpics. Amb la selecció espanyola jugà quaranta-vuit partits oficials.
A nivell de clubs jugà a Club Egara, amb qui guanyà dues edicions de la Copa d’Europa (1969 i 1970), cinc lligues espanyoles (1971 a 1975) i vuit Copes espanyoles (1961, 1963, 1965, 1968, 1969, 1971 i 1973).

## Referències

* ↑ «Olympedia – Pedro Amat». [Consulta: 29 desembre 2024].
* 1 2 3 «Pere Amat Fontanals | enciclopedia.cat». [Consulta: 29 desembre 2024].
# Cantó de Lió-XIII

El cantó de Lió-XIII és un antic cantó francès del departament del Roine, situat al districte de Lió. Compta part del municipi de Lió.

## Municipis

* Comprèn la part oriental del 3r districte de Lió, limitat a l'oest per l'avinguda Félix Faure (entre la plaça des Maisons Neuves i la plaça Rouget de l'Isle), l'avinguda Lacassagne i la rue del Docteur Rebatel. Aplega el barri de Montchat (al nord del sector de Grange Blanche) i una part de Dauphiné/Sans-Souci.
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | Antoine Rey | PCF |
| 1951-1964 | Pierre Rouby | RPF |
| 1964-1982 | Jean Baridon | UNR, després Divers droite |
| 1982-2008 | Jean Flacher | UDF, després DL |
| 2008-2014 | Najat Vallaud-Belkacem | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Ric Flair

Richard Morgan Fliehr (25 de febrer de 1949 -), més conegut com a Ric Flair o The Nature Boy, és un ex-lluitador professional nord-americà, que va treballar per l'empresa World Wrestling Entertainment (WWE) durant més de 30 anys. Flair es va retirar a WrestleMania XXIV en ser derrotat per Shawn Michaels.

## Enllaços externs

* Perfil de Flair al Saló de la Fama de la WWE (anglès)
# Museu Boca del Calvari

El Museu Boca del Calvari és un museu situat a Benidorm, Marina Baixa. Té la seua seu en l'espai que anteriorment ocupava l'antic ajuntament i està dedicat a exposicions temporals relacionades amb la història del municipi. Aquest museu i L'Hort de Colón, separats aproximadament 50 metres, constitueixen l'únic espai museístic de la ciutat.

## Història

En 2011, es va pensar dedicar-lo a la història del turisme de la ciutat. El museu va ser inaugurat al febrer de 2014 sense obrir-se al públic atès que no s'havia acordat com escometre la seua gestió. Finalment, va obrir les portes al març de 2015 amb una exposició temporal, de tres mesos de durada, dedicada als 275 de la Mare de Déu del Sufragi, patrona de Benidorm.

## Seu

El museu se situa en una casa on fins a mitjan dècada de 1970 es trobava l'antic ajuntament. L'immoble va ser donat per Gaspar Ortuño Ors en 1916. A canvi, l'Ajuntament es va comprometre a mantindre i conservar el panteó familiar dels Ortuño, situat al cementeri municipal Mare de Déu del Sufragi.
La casa va ser demolida per complet i al seu lloc es va erigir un nou edifici per servir com a seu del museu. Al principi es volia reconstruir l'immoble tal com era, però posteriorment es va optar per donar-li un «toc de modernitat» amb la planta baixa dotada d'una gran vidriera. Amb un cost de 1,6 milions d'euros provinents del Pla Confiança de la Generalitat Valenciana, l'edifici compta amb planta baixa i dues plantes. La idea de construir un museu va ser aprovada en el Ple de l'Ajuntament en 2009. Les obres de demolició van concloure a principis de 2012 i la construcció va transcórrer durant dotze mesos, entre 2012 i 2013, no exempta de paralitzacions i problemes. L'edifici va ser inaugurat al febrer de 2014 i el museu va obrir les portes al març de 2015.

## Administració

A pesar del fet que el museu és de titularitat municipal, la gestió es realitza a través d'una empresa privada. Es va intentar sense èxit que la gestió recaiguera a la Universitat d'Alacant.

## Col·leccions

Alberga exposicions temporals de diverses temàtiques.

## Referències

* 1 2 Ruiz, Arturo. «[https://www.diarioinformacion.com/benidorm/2013/01/19/museos-corazon-ocio/1335286.html Dos museos en el corazón del ocio Benidorm remata los proyectos de los dos centros museísticos que se abrirán en el centro histórico y comercial separados por apenas 50 metros]» (en castellà). Información-Editorial Prensa Alicantina, S.A., 19-01-2013. [Consulta: 3 juny 2020].
* ↑ R. Pagés «Benidorm modifica el proyecto de la Boca del Calvari para crear un museo del turismo» (en castellà). Diario Información [Benidorm] [Consulta: 19 maig 2019].
* ↑ «La gestión del museo Boca El Calvari, l'Hort de Colón y un pecio de Levante quedará en manos de una empresa». , 11-03-2014 [Consulta: 19 maig 2019].