# Himnes a la nit

Himnes per la nit (en alemany: Hymnen An Die Nacht) és una poesia de prosa dels anys 1800 de l'alemany Novalis. Els poemes van ser publicats originàriament en la revista literària Athenaeum, que era la publicació principal de l'anomenat primer romanticisme alemany amb seu a la ciutat de Jena. El llibre va ser l'única obra important que Novalis va completar durant la seva vida, i junt amb la col·lecció Geistliche Lieder és el punt culminant de la seva poesia.

## Origen i influències
### Versions

Dels himnes existeixen dues versions diferents. El primer, una escrita a mà en vers, cap a finals de 1799 o començaments de 1800. La versió impresa -segona versió- de fet prevista per Novalis amb el títol abreujat La Nit va ser realitzada solament una mica més tard, en el període comprès entre finals de gener i principis de febrer de 1800. Està en gran part escrita en prosa rítmica, aquesta versió en prosa va ser seleccionada pel mateix Novalis per a una versió impresa i, per tant, pot prendre's com el disseny final, més proper a les seves intencions. Per aquesta raó, l'Athenaeum en general s'usa en investigació. No hi ha precursor de la versió escrita a mà dels himnes. La versió en prosa es dirigeix menys al subjectiu i el privat. El relator del text no és Novalis, sinó un ego líric, però, tanmateix, els himnes contenen molts elements autobiogràfics o si més no afavoreixen aquesta lectura. En un cert sentit, poden veure's com una expressió dels esdeveniments i desenvolupament a la vida de Novalis entre 1797 i 1800. Aquests inclouen, entre d'altres, la mort de Sophie von Kühn, el compromís amb Julie Charpentier, estudiant de la Universitat de Freiberg, i els enfrontaments intel·lectuals amb les connexions entre la ment i la natura i diverses idees sobre la natura. A l'igual d'altres autors alemanys de l'època romàntica, el seu treball en la indústria minera, que estava experimentant els primers passos de la industrialització, va estar estretament relacionada amb la seva obra literària.

### Fonts i suggeriments

Com a fonts i suggeriments per a Novalis, es pot apreciar el pensament i el llenguatge de la mística i la pietat, que impacten a Novalis a partir de les lectures de les obres d'Edward Young Nachtgedanken (1751), de Shakespeare Romeo i Julieta (dt. D'AW Schlegel 1797) i Johann Paul Friedrich Richter Die unsichtbare Loge (1793). A més a més, de Friedrich Schiller Die Götter Griechenlands (1788), i això és particularment important per al seu cinquè himne. D'aquestes fonts provenen diversos elements dels himnes; per exemple, la nit com a mare o el motiu dels amants, que estan connectats més enllà de la mort, i l'adoració de la tomba de l'amat com a lloc sagrat. Tanmateix, l'autor aconsegueix crear a partir d'aquests elements alguna cosa pròpia que es pot nomenar com el terme mitologia romàntica primerenca. Això ha d'entendre's com una combinació poètica de la mitologia privada i la mitologia cristiana. Darrere això està la idea que sempre hi ha un mitjancer entre l'home i el diví. Això és en la mitologia cristiana, en la mitologia privada segons les idees de Novalis, el mitjancer pot ser una cosa diferent per a cada ésser humà, inclòs l'amant mort. La seva intenció en els himnes és fusionar aquestes dues idees per crear una mitologia específicament romàntica primerenca.

## Contingut i interpretació

Els himnes estan escrits en vers lliure. Adolphe Bossert, en la seva Història de la literatura alemanya, els defineix com «una espècie d'alegria mística» en l'estil "curt i senzill». El text consisteix en sis himnes que es poden dividir en tres parts de dos himnes cadascuna. En cada una d'aquestes parts es troba el mateix patró bàsic. Cadascun dels primers himnes, en un model de tres etapes típic de Novalis, descriu l'evolució des de la vida en el feliç i terrenal regne de la llum mitjançant una fase de dolorosa alienació fins l'alliberació en la nit eterna. Els segons himnes al·ludeixen un despertar alliçonador de la visió i a l'anhel de tornar a aquesta visió. Els tres cicles estan dissenyats com en una progressió; en cada una d'aquestes etapes, s'aconsegueix un més alt nivell d'experiència i coneixement.

### Primer himne

El primer himne es pot dividir en tres parts. Comença amb un elogi de la llum, que inicialment s'anomena el principi de la vida i és retratada com el poder vivificant del món natural. Tots els components de la natura respiren llum, fins i tot l'ésser humà, que s'anomena un «estrany». Ja indica una certa tensió aquí. La segona part del primer himne estableix la nit contra la llum. Les associacions en la nit estan marcades primer per sentiments de solitud i buit i influïdes per esperances frustrades. L'ego líric, que apareix després de la menció de la nit, és un anhel per la llum. A la tercera secció, tanmateix, aquest anhel per la llum desapareix i dona pas a la comprensió de la misteriosa nit. Ara s'expressen els sentiments de seguretat i el nou naixement en la nit de la mare. La nit és un element de la vida, és agradable i desitjable. És important que la nit també es converteixi en l'espai de l'amor, la nit ha obert només el significat en el parlant per a l'experiència de l'amor. L'amor personificat per Novalis com «Reina del Món» en una relació mare-fill entre la nit, i el jo, ara fa pas a l'amor del «Missatger de la nit», l'amat. Amb l'amat, es realitza l'eterna nit de noces. L'amat és descrit com el «sol de la nit», com una síntesi de la llum i la nit, que pot veure's com un presagi de l'abolició de tots els límits i la nova unitat.
Corinne Bayle, estudiosa de la literatura dels segles XIX i XX, relaciona els Himnes a una «captura de la nit» de manera més general en aquest segle, i escriu que «Novalis ja havia postulat que és la nit la que dona l'accés al coneixement, el lloc ocult del desxiframent del jeroglífic del món».

### Segon himne

L'entusiasme és seguit per la desil·lusió, ja que sempre continua el matí. El jo es queixa en aquest himne del soroll del dia. Però l'ego també s'adona que la regla de la llum és limitada, la regla de la nit és intemporal i sense espai. El tema aquí no és la nit com un moment de son i descans, sinó la nit en un significat simbòlic. La desil·lusió és seguida per la comprensió que l'ego descriu com l'iniciat pot trobar la nit durant el dia. Això pot succeir en la intoxicació del vi, a través de l'efecte anestèsic de l'oli d'ametlles amargues, en la febre de l'opi («El suc marró de la rosella») i també en la intoxicació de l'amor físic. A més a més, la nit també pot estar en la màgia de les velles històries (de l'edat d'or). Aquest estat d'intoxicació, conegut com a somni, contrasta amb el somni del filisteu, que ho jutja malament com un «ximple». Al segon himne, s'emfasitza l'estretesa (temporal) de la llum i es contrasta amb l'infinit intemporal i sense espai de la nit.

### Tercer himne

El tercer himne ja no parla en general, sinó que parla d'una experiència espiritual personal. En el transcurs d'això, el to també canvia, perquè el present dona pas al temps passat de la narració en primera persona.
El punt de partida del tercer himne —tercer del conjunt, primer pel que fa a la seva data de composició— sembla un esdeveniment en la vida de Novalis, testimoniat en el seu diari, a l'entrada corresponent al dia 13 de maig de 1797:
| « | Em vaig aixecar a les 5. Feia molt bon temps. Va passar el matí sense que jo en fes gairebé res. Va venir el capità Rockenthien amb la seva cunyada i els seus fills. Vaig rebre una carta d'Schlegel amb la primera part de les noves traduccions de Shakespeare. Després de dinar vaig anar a fer un passeig; després, cafè; el temps va empitjorar; primer, tempesta, i després nuvolós i borrascós; molt voluptuós; vaig començar a llegir a Shakespeare; em vaig lliurar completament a la lectura. Al vespre em vaig dirigir cap a Sophie [cap a la seva tomba]. Allà vaig estar indescriptiblement content; moments llampegants d'entusiasme. Vaig desfer la tomba davant meu d'un bufament, com si fos pols. Segles eren com a moments; es podia sentir la seva proximitat; jo creia constantment que ella estava a punt d'aparèixer. Una vegada que vaig tornar a casa vaig tenir alguna emoció en conversar am «ma chère». Fora d'això, vaig estar molt alegre tot el dia. Per la tarda va estar Niebekker. Per la nit vaig tenir fins i tot algunes bones idees. Shakespeare em va donar molt que pensar. | » |

### Quart himne

Al quart himne, la narració en primera persona continua, l'orador ja no es queixa de la rutina diària, però està llest per complir-la diligentment. Tanmateix, el cor roman ferm i lleial per la nit. Això últim es torna particularment clar al versicle que conclou el quart himne. Sé que n'hi haurà un últim matí, i després d'això vindrà la nit, la participació en l'ésser superior, serà eterna. El camí que hi ha com a pelegrinatge a la tomba santa vista sota el pes de la creu. Aquí pot veure's una clara fusió de la mitologia privada i les idees bíblic-cristianes. La tomba sagrada es pot veure com la tomba de l'amat i la tomba de Crist, l'amat ha ressuscitat, com l'ho està Crist. A l'ego líric, això crea una certesa i seguretat. El poema final del quart himne és una expressió de l'anhel de la nit i, per tant, anhela la mort com a porta d'entrada a la vida eterna.

### Cinquè himne

El cinquè himne és el més llarg dels sis himnes i s'alterna entre el vers i la prosa. Té aproximadament la mateixa mida que els primers quatre himnes junts. La connexió amb Crist, al cinquè himne ja no és l'experiència subjectiva i privada del tema principal. Tanmateix, es dissenya una història de la humanitat, després del famós model de la tríada romàntica. Per tant, en aquest himne es produeix un canvi de perspectiva i la forma de la narració en primera persona es reemplaça per una narració en tercera persona. Novalis li dona a aquest himne una visió general de la història religiosa des de l'antiguitat fins a la seva presència.
La tríada romàntica comença amb un feliç «temps primordial». Això es veu als himnes com l'antiguitat clàssica. El món estava habitat per déus i la gent flotava en un festival de la vida. La gent adorava el sol; però van negar el seu origen, la nit. La intoxicació estava així limitada pel problema no resolt de la mort. La mort no tenia sentit per a la gent d'aquest temps i era simplement el final de l'existència; no estava integrada a la vida. A la segona fase de la tríada, l'antiguitat tardana, la integració inadequada de la mort condueix a la desintegració. La mort només va ser passada per alt per la idea de la mort com germà del somni. Tanmateix, aquesta edat de transició se supera al començament de la tercera fase de la tríada. Això comença amb el naixement de Crist. La mort es veu ara com el llindar cap a la vida eterna i, per tant, s'integra adequadament en la vida. L'aparició de Crist resol el misteri i l'horror de la, ja que els seus seguidors assoliran la vida eterna.

### Sisè himne

L'últim i sisè himne té per títol «Anhel de mort». Es troba en el to de la cançó espiritual i alhora representa la desil·lusió després de l'entusiasme. Al cinquè himne, es descriu la certesa de la fe, mentre que al sisè himne es mostra la incertesa de la fe. Els relators —el text està escrit en primera persona plural— descriuen una experiència aterridora del diví. Aleshores es pot establir la fase com a fons abans de l'edat d'or. Els sentiments de l'anhel de la mort, que al mateix temps anhela la vida eterna, s'esmenten clarament. L'expressió de l'anhel de llar torna a establir l'escena per al primer himne en què l'home va ser nomenat un estrany. Com si fos un estrany en la llum, per tant, l'home anhela la seva llar i el seu origen: la nit.

## Edicions en català

* Antoni Tàpies i Barba (traducció), Pere Gimferrer (pròleg): Himnes a la nit. Barcelona: Curial, 1975. Edició bilingüe alemany-català.
* Eduard Cairol (edició i traducció): Himnes a la nit; La cristiandat o Europa. Barcelona: DVD, 2001. Edició bilingüe alemany-català.

## Referències

* ↑ Faflak, Joel; Wright, Julia M. A Handbook of Romanticism Studies (en anglès). John Wiley & Sons, 2016, p. 334.
* ↑ Schulz, Gerhard. Novalis Werke - Herausgegeben und kommentiert von Gerhard Schulz. C.H. Beck, 2001.
* ↑ Ziolkowski, Theodore. German Romanticism And Its Institutions (en anglès). Princeton University Press, 1992.
* ↑ Bossert, Adolphe. «Novalis» (en francès). agora.qc.ca, 1'abril 2012.
* ↑ Bayle, Corinne. «Pourquoi la nuit ?» (pdf a) (en francès). etudes-romantiques.ish-lyon.cnrs.fr. [Consulta: 21 niovembre 2017].
* ↑ IV:35-36.
* ↑ Cf:„Unverbrennlich steht das Kreuz – eine Siegesfahne unseres Geschlechts.“ De: Andreas Blödorn: [Werkartikel] Hymnen an die Nacht. A: Heinz Ludwig Arnold (editors): Kindlers Literatur Lexikon. 3a edició, revisada. Volum 18. Metzler, Stuttgart/Weimar 2009, ISBN 978-3-476-04000-8, Vl. 12, p. 196f.

## Enllaços externs

* Biografia i comentaris sobre Himnes a la nit