OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Joan Baptista de Borgonyà

L'església parroquial de Sant Joan Baptista de Borgonyà és el centre del veïnat de Borgonyà, situat sobre un turonet, a la vora esquerra del riu Terri, dins el municipi de Cornellà de Terri.

## Història

El topònim «Burguniano» es documenta des del 957. En aquest indret es consagrà l'església parroquial dedicada a Sant Joan l'any 1142. El juliol d'aquest mateix any l'església fou definida per Bernat Joan, fill de Guillem Bernat de Cornellà, al bisbe Berenguer, mitjançant una compensació de 100 morabatins a satisfer la meitat en or i l'altra meitat en mules. L'església passà, posteriorment, a la jurisdicció de la ciutat de Girona, la qual, la cedí al rei Martí el 1399. Sembla que fou reformada al segle xvii.

## Arquitectura

L'església parroquial de Sant Joan Baptista és una construcció d'una sola nau, coberta amb volta apuntada, i absis semicircular. Per la banda de migdia és adossada a la rectoria mentre que a la de tramuntana s'ha afegit una capella barroca dedicada a la Verge del Roser i una petita dependència que fa de sagristia. L'any 1623 es va reformar la façana i s'hi afegí una torre campanar sobre l'espadanya que resta encara visible i una nova portalada. Segons Jaume Marquès i Casanovas la volta fou renovada també en aquesta època. Al fons de l'absis hi ha oberta una finestra de doble esqueixada i al mur de migdia una capelleta immediata a l'absis, constituïda per un simple rebaix en el mur, coronada per un arc escarser i una finestra centrada, també de doble esqueixada, si bé no és obra original. Exteriorment, l'absis és ornamentat per un fris d'arcuacions llombardes dividides en tres sèries de quatre arquets separats per dues lesenes centrades. Les arcuacions són fetes de dovelles de pedra negra, volcànica, mentre que la resta és d'aparell de carreus ben tallats de pedra sorrenca d'uns 50 X 30 cm, molt regular. Sobre les dovelles de la finestra hi ha una imposta col·locada a manera de guardapols. L'aparell de la nau no té una aparença tan bona, però és de la mateixa factura i dimensions similars, disposat en filades uniformes. L'arquitectura de l'edifici s'adiu perfectament a la data establerta per la seva consagració, l'any 1142 i pot ésser relacionada amb altres esglésies d'aquesta època de la comarca, dins les formulacions de la tradició constructiva llombarda, en una clara evolució vers el perfeccionament tecnològic característic de l'arquitectura del segle xii.

## Referències

* 1 2 Moner i Codina, Jeroni; Riera i Micaló, Jaume; Sanz i Alguacil, Antoni. «Capella de Sant Antoni». A: El Gironès La Selva El Pla de l'Estany. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1991, p. 409 (Catalunya Romànica, V). ISBN 84-7739-262-5.

## Enllaços externs

* Art Medieval
* Goigs i devocions populars
# Edicte de Saint-Germain-en-Laye del 1679

L'edicte de Saint-Germain-en-Laye del 1679 va ser una disposició del rei Lluís XIV de França, signat al castell reial de Saint-Germain-en-Laye l'abril del 1679, que introduí importants modificacions a l'ensenyament universitari del dret a França.
En l'article 1, l'edicte autoritzà el restabliment de l'ensenyament del dret romà a París, on havia estat prohibit per la lletra decretal Super speculam d'Honori III el 1219. L'edicte implantà també una novetat per al conjunt de facultats de dret del reialme, en crear càtedres per ensenyar el
| « | droit français contenu dans les ordonnances et dans les coutumes | » |
| — Article 5 de l'edicte |||
Els professors de dret francès, per l'edicte, serien nomenats directament pel Canceller de França i, en protocol, el seu lloc quedaria immediatament per sota del degà de la facultat. L'edicte disposava igualment que el Dret francès s'ensenyaria en llengua francesa, cosa que constituïa un trencament amb la tradició universitària hereua de l'Edat Mitjana, en què l'ensenyament superior es feia en llatí. La norma reial regulava, finalment, aspectes com el control de l'absentisme estudiantil i, alhora, la conducció regular del curs per part dels professors. L'edicte del 1679 és considerat com una afirmació del dret francès en relació amb el conjunt format pel dret canònic i el dret romà, que fins al moment era la base essencial dels ensenyaments jurídics.

## Referències i notes

* ↑ Carbonneau, Thomas E. «The French Legal Studies Curriculum». McGill Law Journal, vol. XXV, 1980, pàg. 445-477. Arxivat de l'original el 2014-10-24 [Consulta: 24 octubre 2014]. Arxivat 2014-10-24 a Wayback Machine.
* ↑ «Introducció i articles 1 a 5 de l'edicte» (en francès). Arxivat de l'original el 2014-10-24. [Consulta: 1r octubre 2014].
* ↑ Boüard, A. de «Bibliographie: A. de Curzon. "L'enseignement du droit français dans les universités de France aux XVII$^e$ et XVIII$^e$ siècles». Bibliothèque de l'École des Chartes, Vol. 81, 1920, pàg. 335-336.
* ↑ A la França de l'Antic Règim, les "ordonnances" eren lleis reials d'aplicació en tot el regne
* ↑ "El dret francès contingut a la legislació i als costums"
* ↑ El Chancelier de France era el primer càrrec en importància de la corona francesa, després del monarca

## Bibliografia

* Sueur, Philippe. Histoire du droit public français (XVe-XVIIIe siècles), 1994, p. 148-149.
# Picot de corona pigada

El picot de corona pigada (Veniliornis frontalis) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita la selva humida dels vessants dels Andes, al centre i sud-est de Bolívia i nord-oest de l'Argentina.
# Gastrotheca trachyceps

Gastrotheca trachyceps és una espècie de granota de la família Amphignathodontidae. És endèmica de Colòmbia. El seu hàbitat natural inclou montans tropicals o subtropicals secs i prades tropicals o subtropicals a gran altitud. Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.
# Guillermo Hayden Wright

Guillermo Hayden Wright va ser un jugador de polo mexicà. El 1900 va prendre part en els Jocs Olímpics de París, on guanyà la medalla de bronze en la competició de polo com a integrant de l'equip nacional mexicà, la primera que aconseguia Mèxic en uns Jocs Olímpics. En aquest equip també hi competien els germans Eustaquio, Manuel i Pablo de Escandón y Barrón.

## Referències

* ↑ Woolrich, Alfredo «La primera presea olímpica de México». La ciudad deportiva, 24-07-2012 [Consulta: 21 octubre 2015]. Arxivat 30 de setembre 2015 a Wayback Machine.
* ↑ «William Wright Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 21 d’octubre 2012. [Consulta: 21 octubre 2015].
* ↑ Perfil a databaseolympics.com
# Villa Esperanza (Barcelona)

La Villa Esperanza és un edifici situat al Passatge Isabel, 8 de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història

Projectada el 1893 per l'arquitecte Andreu Audet i Puig, tot recentment titulat, aquesta casa va ser una de les seves primeres obres, i s'integra en el corrent artístic eclecticista d'inspiració romàntica. Actualment és propietat de l'artista Francesc Ruestes.

## Descripció

És una casa unifamiliar de planta quadrada, de planta baixa i pis i un gran badalot que presideix la coberta. Té l'accés per la façana principal i la planta s'organitza a partir de la caixa d'escala situada al centre de l'edifici. Disposa d'un jardí privat a l'altra banda del passatge amb font, bassa i altres elements arquitectònics d'estètica romàntica.
La façana principal està formada per una planta baixa amb obertures rectangulars que presenten unes llindes lleugerament arquejades amb guardapols superior de pedra profusament decorada amb dentell i elements geomètrics. La planta superior es caracteritza per una llotja formada per un ritme d'arcs de mig punt de maó amb capitells de pedra que per les seves dimensions i volada agafen el protagonisme d'aquesta planta.
La façana té elements horitzontals i verticals com pilastres, cornises, franges ceràmiques i emperlats de pedra. Els paraments estan fets amb fàbrica de maó vermell vist.
Una cornisa de pedra remata la planta superior, sobre la qual es recolzen uns merlets d'inspiració medieval amb perles de pedra adossades. Aquests elements amaguen la càmera de ventilació de la coberta catalana.
La coberta és plana, amb terrat. D'aquest surt un badalot que per les seves dimensions i ornamentació té la voluntat de ser l'element protagonista de l'edifici. Aquest element i la coronació del mòdul central de la façana utilitzen un repertori ampli de materials, decoracions i motllures diferents. El badalot està coronat per una coberta de pavelló, resolta amb escates de zenc i altres elements florals d'aquest material.
Artísticament cal destacar el treball de la pedra que s'utilitza per crear la decoració de les façanes amb motius florals i el nom de la vil·la coronant la façana. També són notables les reixes de ferro de fosa de les finestres i les sanefes de ceràmica de les franges horitzontals.

## Referències

* ↑ «Vil·la Esperanza». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Villa Esperanza». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ Comissió d'Ecologia, Urbanisme, Infraestrectures i Mobilitat: Aprovació de l’acta de la sessió de 16 de novembre de 2021. Ajuntament de Barcelona, 14-12-2021.

## Enllaços externs

* «Villa Esperanza». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Gastrotheca zeugocystis

Gastrotheca zeugocystis és una espècie de granota de la família Amphignathodontidae. És endèmica del Perú. El seu hàbitat natural se centra en montans tropicals o subtropicals secs. Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.
# František Janda-Suk

František Janda-Suk (Postřižín, Bohèmia Central, 25 de març de 1878 – Praga, 23 de juny de 1955) va ser un atleta txec, que va disputar els Jocs Olímpics de 1900 i de 1912 representant Bohèmia i de 1924 representant Txecoslovàquia.
Especialista en el llançament de disc, el 1900 fou el primer txec a guanyar una medalla dels Jocs Olímpics, en guanyar la plata en la prova de disc amb un millor llançament de 35,14 m, 90 cm menys que el vencedor, l'hongarès Rudolf Bauer.
Als Jocs de 1912, a Estocolm, finalitzà en 15a posició en el llançament de pes i 17è en el de disc.
El 1924, novament a París, va fer la seva darrera aparició en uns Jocs Olímpics, finalitzant en 29a posició de la prova de disc.

## Referències

* 1 2 3 4 «František Janda-Suk Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 4 de juny 2012. [Consulta: 10 setembre 2015].
# Cal Bernat (Hostafrancs)

Cal Bernat és un edifici del poble Hostafrancs, al municipi dels Plans de Sió (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa situada al nucli antic del nucli. Presenta planta baixa i dues plantes superiors realitzada amb carreus força regulars. La planta baixa, destinada originàriament a usos agrícoles, presenta una porta d'entrada formada per un arc de mig punt adovellat, on destaca la dovella principal que presenta un alt relleu on apareix un escut amb les inicials de Jesucrist i nou pans rodons molt petits a la part inferior, símbol de benedicció. A l'interior de l'habitatge, a la planta baixa, trobem una estructura formada per arcs de pedra de mig punt adovellats, recolzats sobre un mur de pedra realitzat també amb carreus de dimensions més petits.

## Referències

* ↑ «Cal Bernat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2016].
# Pegaso 6420

El Pegaso 6420 fou un model d'autobús urbà de tipus autoportant desenvolupat per ENASA el 1985 per tal de substituïr el Pegaso 6038. Fabricat entre els anys 1987 i 1990, presenta la particularitat de ser el primer autobús d'ENASA amb plataforma baixa i transmissió automàtica. Amb un bastidor lleuger, el 6420 equipava un motor de producció pròpia diesel 96T4Ez de 240 cavalls de potència. Poc després de la seua presentació s'introduïria el Pegaso 6424, model amb un motor més potent, però desenvolupat a partir del 6420.

## Història

L'any 1985, ENASA buscava relleu al veterà Pegaso 6038, basat en l'encara més antic Pegaso 6035. Per a això, ENASA basà el desenvolupament del nou model en el MAN SL200, un vehicle alemany pertanyent a l'estandard germà VÖV 1. El nou model, anomenat 6420, equipava un motor atmosfèric Pegaso 96A4AZ d'11.945 centímetres cúbics (cc) i 200 cv. La moderna carrosseria, que substituïa l'antiqüada de MAN SE, fou dissenyada per Obradors i comercialitzada per la pròpia ENASA.
El model fou adoptat per diverses empreses de transport de Barcelona o València, entre d'altres. Així, Transports Metropolitans de Barcelona (TMB), va rebre'n un total de 184 unitats i l'Empresa Municipal de Transports de València (EMT) en rebé 56. A Barcelona, la vida d'aquesta sèrie fou de 1989 a 2005, mentre que a València fou de 1987 a 2002.

## Referències

* ↑ https://www.emtvalencia.es/ciudadano/index.php?option=com_content&view=article&id=143&Itemid=151&lang=ca
* ↑ https://www.autobusesbcn.es/modelos/6420.html
* ↑ https://www.busclassic.org/vehicles/pegaso-6420-fundacio-tmb/
# Dayr al-Akul

Dayr al-Akul (monestir de l'espina dels camells) fou una antiga vila d'Iraq a uns 80 km al sud-est de Bagdad, a la vora del Tigris. Correspon a unes ruïnes anomenades avui dia Al-Dayr al nord d'Aziziya.
Probablement el seu nom pre-musulmà fou Dkola (paraula aramea que vol dir "corba") i, per tant, el monestir es devia dir Monestir de la Corba (del riu). La ciutat es va desenvolupar a l'entorn del monestir cristià; els àrabs van transformar Dkola en Akul. Fou centre d'un districte (tassudj) agrícola durant el califat. Tenia una gran mesquita i un mercat i era lloc de cobrament de les taxes als vaixells mercants (maasir) que navegaven pel riu. Als segles VIII i IX fou considerada una vila mitjana i prospera; Al-Mukkaddasi vers el 985 la considera la vila més important del Tigris entre Bagdad i Wasit.
La seva fama deriva de la batalla que s'hi va lliurar el 876 entre Yaqub I ibn al-Layth as-Saffar i les forces del califa al-Mútamid dirigides pel seu germà al-Muwàffaq, en què el safàrida fou derrotat per primer cop.
A partir del segle xi va entrar en decadència, potser coincidint amb la ruïna del canal de Nahrawan i el canvi del curs del Tigris (la vila va quedar a quasi dos km del riu). Sembla que va tenir una temporal renaixença vers la primera meitat del segle xiv però després va quedar abandonada.

## Referències

* ↑ Dayr Al-ʿĀḳūl, Encyclopaedia of Islam, Second Edition
* ↑ Guy Le Strange The Lands of the Eastern Caliphate: Mesopotamia, Persia, and Central Asia p. 36
* ↑ DAYR AL-ʿĀQŪL, Encyclopaedia Iranica
# Sclerophrys togoensis

Sclerophrys togoensis és una espècie de gripau de la família Bufonidae. Va ser descrit com a Bufo togoensis per Ernst Ahl el 1924. La nova classificació taxonòmica proposada per Frost et alii el 2006 Amietophrynus togoensis és obsoleta. Es considera com un sinònim minor des de l'estudi d'Ohler & Dubois del 2016. Segons Rödel & Branch, S. togoensis, S. camerunensis i S. cristiglans s'assemblen molt i caldria una reavaluació acurada de l'estatut taxonòmic.

## Descripció

Té un dimorfisme sexual marcat: la femella és marró sòlid a l'esquena, grisa als costats amb taques marrons vellutades fosques, especialment sota el plec de la pell parotidi. El mascle a tot el cos uniformement gris clar, sense cap marca.

## Distribució

Habita a Costa d'Ivori, Ghana, Guinea, Libèria, Sierra Leone i Togo. El seu hàbitat inclou boscos tropicals o subtropicals secs i a baixa altitud i rius. Tot i romandre en la categoria de risc mínim de la Llista Vermella de la UICN, la població està minvant, per la urbanització, la desforestació i l'agricultura.

## Referències

* ↑ Ahl, Ernst «Neue Reptilien und Baträchier aus dem Zoologischen Museum Berlin» (pdf) (en alemany). Archiv für Naturgeschichte. Abteilung A, 90, 1924, pàg. 253-254.
* ↑ Frost, Darrel R.; Grant, Taran; Faivovich, Julián; Bain, Raoul H.; Haas, Alexander «The amphibian tree of life.» (en anglès). Bulletin of the American Museum of Natural History, 297, 2006.
* ↑ Ohler, Annemarie; Dubois, Alain «The identity of the South African toad Sclerophrys capensis Tschudi, 1838 (Amphibia, Anura)» (en anglès). PeerJ, 4, 11-01-2016, pàg. e1553. DOI: 10.7717/peerj.1553. ISSN: 2167-8359. PMC: PMC4715445. PMID: 26788431.
* ↑ Rödel, Mark-Oliver; Branch, William R. «Herpetological survey of the Haute Dodo and Cavally forests, Part I: Amphibians» (pdf) (en anglès). Salamandra, 38, 4, 2002, pàg. 251. Arxivat de l'original el 2022-12-11 [Consulta: 11 desembre 2022].
* ↑ Ahl, 1924, p. 253.
* ↑ «Sclerophrys togoensis» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 09-06-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2019-1.rlts.t54780a16817775.en.
# Menodor (escultor)

Menodor (grec antic: Μηνόδωρος, llatí: Menodorus, segle i) fou un escultor grec originari d'Atenes. Va esculpir per encàrrec de la ciutat de Tèspies una còpia de la famosa estàtua d'Eros de Praxíteles que originalment va estar a Tèspies, però Calígula va fer portar més tard a Roma. Potser la còpia es va fer per cobrir la pèrdua de l'original i, per tant, hauria viscut al segle i. Plini el Vell esmenta un escultor de nom Menodor que diu que esculpia «athletas et armatos et venatores, sacrificantesque» però no és segur que es tracta de la mateixa persona.

## Referències

* 1 2 Smith, Philip. «Menodo'rus». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
* ↑ Nagler, Georg Kaspar. Neues allgemeines Künstler-Lexicon (en alemany). volum IX. Múnic: Verlag E.A. Fleischmann, 1840, p. 127.
# Norman Pritchard

Norman Gilbert Pritchard (Calcuta, Raj Britànic, 23 de juny de 1877 – Norwalk, Califòrnia, 31 d'octubre de 1929) va ser un atleta i actor britànic nascut a l'Índia, que arribà a ser una estrella de Hollywood i Broadway, moment en què fou conegut com a Norman Trevor.

## Biografia

Fill de George Petersen Pritchard, comptable d'una empresa, i Helen Maynard Pritchard, estudià al Saint Xaviers College de Calcuta. A Calcuta s'apassionà per l'esport i demostrà les seves qualitats atlètiques guanyant el Campionat de Bengala durant set anys consecutius, entre 1894 i 1900. L'estiu de 1900 es traslladà a Londres, on fou seleccionat pel London Athletic Club per participar en els Jocs Olímpics de París. Allà guanyà dues medalles de plata en ser segon a les finals dels 200 metres, rere Walter Tewksbury, i dels 200 metres tanques, rere Alvin Kraenzlein. Pritchard va millorar el rècord mundial en la segona sèrie dels 110 metres tanques, però en la final hagué d'abandonar. També disputà les proves dels 60 i els 100 metres, quedant eliminat en les qualificacions.
Un cop finalitzats els Jocs tornà a l'Índia, on fou president del Bengal Presidency Athletic Club entre 1900 i 1902 i secretari de la Federació Índia de Futbol. El 1905 es traslladà a viure a Anglaterra i tornà a vincular-se al London Athletic Club.
Posteriorment es traslladà als Estats Units on es guanyà la vida com a actor de teatre i cinema mut amb el nom de Norman Trevor. Entre 1915 i 1929 va participar en un mínim de 29 pel·lícules. A Hollywood actuà de secundari en pel·lícules com Beau Geste (1926), Dancing Mothers (1926) i Tonight at Twelve (1929). També participà en diversos espectacles de Broadway.

## Filmografia

* After Dark (1915)
* The Ivory Snuff Box (1915)
* The Runaways (1915)
* National Red Cross Pageant (1917)
* The Daredevil (1920)
* Romance (1920)
* The Daughter Pays (1920)
* The Black Panther's Cub (1921)
* Jane Eyre (1921)
* Roulette (1924)
* Wages of Virtue (1924)
* The Man Who Found Himself (1925)
* The Song and Dance Man (1926)
* Dancing Mothers, (1926)
* Beau Geste (1926)
* The Ace of Cads (1926)
* The Music Master (1927)
* New York (1927)
* Afraid to Love (1927)
* Children of Divorce (1927)
* Sorrell and Son (1927)
* The Warning (1927)
* The Wizard (1927)
* The Siren (1927)
* Mad Hour (1928)
* Restless Youth (1928)
* The Love Trap (1929)
* Tonight at Twelve (1929)

## Referències

* ↑ «Norman Trevor a IMDb».
* ↑ «The Story of a Champion from the East».
* ↑ «Norman Pritchard Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 20 de març 2011. [Consulta: 7 setembre 2015].
# Midelt

Midelt (àrab: ميدلت, Mīdalt; amazic: ⴰⵡⵟⴰⵟ, Awṭaṭ) és un municipi de la província de Midelt, a la regió de Drâa-Tafilalet, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 55.304 persones. Està situada en la carretera principal entre Fes i Meknes al nord i Rachidia al sud. Geogràficament està situada en les altes planures al voltant del riu Moulouya, entre l'Atles Mitjà i l'Alt Atles. Es troba a 1.508 metres d'alçada, una de les ciutats més altes del Marroc.

## Població

Midelt és una ciutat ètnicament majoritàriament amaziga. Els residents amazics parlen el tamazight del Marroc Central (Ait Ayache) però també poden parlar àrab marroquí. Els residents amb més instrucció també parlen àrab estàndard, així com francès, que s'utilitza a tot el Marroc en els mitjans de comunicació, l'educació i el govern.
La ciutat també té les divisions de barri ben definides i socs tradicionals de les ciutats més antigues del Marroc. Són molt pocs els no nadius que viuen a Midelt. D'aquests, els més antics són una comunitat de monges franciscanes i monjos cistercencs (és a dir, trapencs) de l'Abadia de Nostra Senyora de l'Atlas en un poble proper. Les monges treballen amb dones i nenes locals per desenvolupar l'artesania i ensenyen higiene, francès, i altres matèries.

## Història

Midelt va créixer en la primera meitat del segle XX al voltant d'un centre administratiu francès del mateix nom. Anteriorment pobles i ksour esquitxaven l'entorn fèrtils. Els francesos van establir el seu centre per facilitar l'extracció de plom, guix i altres minerals i fòssils de les mines properes d'Ahouli i Mibladen. El desenvolupament d'aquestes mines va portar a la construcció d'un ferrocarril de Midelt a la costa del Mediterrani i l'electrificació de Midelt el 1930. Al Marroc, només Casablanca havia estat electrificada anteriorment.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Sclerophrys turkanae

Sclerophrys turkanae o gripau del llac Turkana és una espècie de gripau de la família dels bufònids, endèmica de Kenya. L'epítet prové del lloc on va ser identificat, el Llac Turkana.
Va ser descrit com Bufo turkanae per Mills Tandy & Donald Feener jr. el 1985. Va ser classificat com Amietophrynus turkanae per Frost et alii el 2006. Aquest nom s'ha provat obsolet des de l'estudi d'Ohler & Dubois del 2016 que l'ha classificat en el gènere de Sclerophrys.
El seu hàbitat natural inclou sabanes seques, zones seques d'arbustos tropicals o subtropicals, rius i llacs d'aigua dolça. L'espècie és poc coneguda i la Unió Internacional per a la Conservació de la Natura fins 2016 no ha pogut identificar cap amenaça.

## Referències

* ↑ «Sclerophrys turkanae (Tandy & Feener, 1985)». Backbone Taxonomy. GBIF. DOI: 10.15468/39omei.
* 1 2 Tandy, M.; Feener, Donald H. jr. «Geographic variation in species of the Bufo blanfordi group (Amphibia: Anura: Bufonidae) and description of a new species». A: Schuhmann, Karl-L.. Proceedings of the International Symposium on African Vertebrates, Systematics, Phylogeny, and Evolutionary Ecology: a symposium held at the Zoologisches Forschungsinstitut und Museum Alexander Koenig, Bonn, May 15-18, 1984 (en anglès). Bonn: Zoologisches Forschungsinstitut, 1985, p. 549–585. ISBN 3-925382-00-3.
* ↑ Frost, Darrel R.; Grant, Taran; Faivovich, Julián; Bain, Raoul H.; Haas, Alexander «The amphibian tree of life.» (en anglès). Bulletin of the American Museum of Natural History, 297, 2006.
* ↑ Ohler, Annemarie; Dubois, Alain «The identity of the South African toad Sclerophrys capensis Tschudi, 1838 (Amphibia, Anura)» (en anglès). PeerJ, 4, 11-01-2016, pàg. e1553. DOI: 10.7717/peerj.1553. ISSN: 2167-8359. PMC: PMC4715445. PMID: 26788431.
* ↑ «Sclerophrys turkanae: IUCN SSC Amphibian Specialist Group: The IUCN Red List of Threatened Species 2016: e.T54784A107351510» (en anglès). Llista Vermella de l'IUCN, 20-09-2013. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t54784a107351510.en..