OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sant Llorenç Dosmunts

Sant Llorenç Dosmunts és una església romànica de Rupit i Pruit (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una capella de nau única, sense absis i orientada de llevant a ponent, amb una capella lateral a la part esquerra i la sagristia a la dreta. La façana, situada a ponent, té un portal adovellat, amb un escut a la dovella central i amb una finestra de doble esqueixada al damunt. El frontispici és coronat per un campanar d'espadanya, de dos ulls d'arc semicircular i una campana. A migdia s'hi obre una finestra d'arc de mig punt. Interiorment és coberta amb volta de canó i enguixada. El portal que mena a la sagristia du la data de 1742. A l'altar hi ha un retaule dedicat a Sant Llorenç que no és l'original perquè aquest és romànic i es troba al Museu Episcopal de Vic.
Construïda en pedra, amb carreus petits i ben carejats. L'envolta l'antic cementiri que serva els difunts de l'antiga parròquia.
Destaca la campana situada a l'ull esquerre del campanar. Prop de la boca hi ha incisions i sanefes florals, al centre hi ha la figura de Sant Llorenç vestit amb túnica i portant la palma de màrtir al braç dret i les graelles, símbol del seu martiri, a l'esquerre, al damunt hi ha una altra sanefa floral. A la part posterior hi ha les senyes del fundidor, i altres inscripcions.
La pica baptismal per a immersió, està situada als peus de l'església, a l'angle Sud Oest i aferrada al sòl de la nau. És d'època romànica. Aproximadament amida un metre de diàmetre per 1,20 metres d'alçada. Està rodejada per un bordó que es veu trencat per una ranura amb un clau al centre. És de pedra picada a partir d'un gran dau buidat i arrodonit.
L'estat de conservació és força bo.

## Història

Edifici romànic del segle xii, malgrat que els primers documents conservats daten del segle xiii. L'absis sembla que fou mutilat i substituït per una capçalera rectangular al segle xvii i, segons les dades constructives del portal de la sagristia, aquesta fou erigida al segle xviii. Fou parròquia independent fins al segle xiv, quan fou unida a Sant Andreu del Pruit. Al 1553 constava dels masos següents: Bac, Torrentó, Vilas, Comajoan i Vilaferrer. Aquests masos encara serven fervor a la parròquia i, per torns, es cuiden de l'agençament de la capella, en la qual se celebra missa només una vegada l'any per Sant Llorenç, el 10 d'agost.
La capella conserva una pica baptismal per immersió. L'antic retaule dedicat a Sant Llorenç es troba al Museu Episcopal de Vic (taula romànica del segle xii).
Alguns historiadors han llançat la hipòtesi que les característiques de la capella recorden les dels temples visigòtics, per la proximitat de mas Viles (probablement vila romana) i per ésser construïda vora el camí. Així mantenen la tesi de que fos edificada sobre una construcció visigòtica i més remotament sobre un assentament romà.
De totes maneres no es té cap notícia històrica que permeti fer tal afirmació.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Sant Llorenç Dosmunts». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 setembre 2017].
# Sant Just i Sant Pastor de la Valldan

Sant Just i Sant Pastor de la Valldan és l'església parroquial del nucli de la Valldan, del municipi d'Odèn (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
A la Valldan s'hi va, des d'Oliana, per la carretera asfaltada que s'inicia al punt quilomètric 142,3 de la C-14 (Eix Tarragona-Andorra), un cop passat el nucli d'Oliana (42° 04′ 28″ N, 1° 18′ 28″ E﻿ / ﻿42.074450°N,1.307674°E﻿ / 42.074450; 1.307674). Està ben senyalitzada.

## Descripció

Situada al nucli de la Valldan, és un edifici d'una sola nau de planta rectangular, cobert amb volta de canó i capçat a la banda SE per un absis que supera el semicercle en planta. A l'interior, arrebossat i pintat, es pot comprovar com l'absis ha sofert una reforma posterior, en la qual es va intentar donar-li forma rectangular tallant els muntants de l'arc que inicia l'absis. Actualment només es veu la curvatura originària prop de la seva finestra central. L'absis s'obre a la nau mitjançant un arc preabsidal de mig punt. La nau té un arc toral i al mur sud un arcosoli practicat al gruix del mur.
Tota la construcció presenta un parament a base de carreus disposats en filades uniformes i treballats a cops de maceta. L'absis descansa damunt un sòcol de pedres més grosses que la resta de la construcció i és resseguit, igual que els murs laterals de la nau, per una cornisa de pedres trapezoidals.
La porta, oberta posteriorment, és al frontis i damunt seu hi ha una finestra rectangular de doble esqueixada. La porta romànica, d'arc de mig punt, es troba tapiada i encara es pot veure al mur S. En aquest mateix mur hi ha una finestra d'una esqueixada, coronada per un arc de mig punt, i a l'absis hi ha dues finestres del mateix tipus. Al frontis s'alça un campanar de cadireta amb dues finestres d'arc rebaixat, adovellat, molt malmeses. Al mur N hi ha adossada una sagristia.
Per l'aparell es pot datar aquesta construcció dins el segle xii, seguint un estil romànic rural.
A l'interior es conserva un sepulcre datat als segles XII-XIII.

## Història

Aquesta església, situada dins l'antic terme del castell d'An o de Valldan, va tenir des d'un principi funcions parroquials. Pertangué a la canònica de Santa Maria de la Seu d'Urgell com a propietat particular. Les primeres notícies de l'església es troben en la relació de parròquies del final del segle x o de principi de l'XI, continguda a l'apòcrifa acta de consagració de la Seu d'Urgell, on es fa constar la parròquia de Valldan ("Valle Hando"). La següent notícia correspon a la venda que l'any 1029 feren Borrell, fill d'Ellemar, i la seva muller Aimó al bisbe d'Urgell del seu alou situat al terme de Sant Just, a la Valldan. En la creació del bisbat de Solsona, després d'una llarga disputa amb el bisbe d'Urgell, aquesta parròquia quedaria dins els límits del bisbat d'Urgell, en el qual encara roman en l'actualitat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Sant Just i Sant Pastor de la Valldan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 juliol 2015].
# 277
## Esdeveniments

* Imperi Romà: L'emperador Marc Aureli Probe allibera la Gàl·lia, fent retrocedir els alamans més enllà del riu Rin. Amb Pèrsia signa un tractat de pau.

## Necrològiques

* Gundeshapur (Pèrsia): Mani, profeta fundador del maniqueisme, executat.
# Construccions de pedra seca XIII (el Vilosell)

Construccions de pedra seca XIII és una obra del Vilosell (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una cabana feta de pedra seca de grans dimensions. Els carreus són força grans i sense treballar. Està ubicada d'esquena a un coster i encarada cap a l'est, actualment està coberta de vegetació. L'entrada és un arc de mig punt lleugerament apuntat i la coberta és una volta de canó. S'hi poden apreciar algunes reparacions amb terra i altres elements usats com a argamassa en algunes zones. Al seu interior hi ha una menjadora per animals i un lloc a terra per a fer-hi foc.

## Referències

* ↑ «Construccions de pedra seca XIII». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2016].
# Tehuana

«Tehuana» té aquests significats:
* El tehuana, vestit tradicional zapoteca (Mèxic).
* El gènere de plantes monotípic Tehuana i la seva espècie Tehuana calzadae, de la família de les asteràcies.
# La Guàrdia (Cava)

La Guàrdia és una muntanya de 1.634 metres que es troba al municipi de Cava, a la comarca de l'Alt Urgell.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Construccions de pedra seca XIV (el Vilosell)

Construccions de pedra seca XIV és una obra del Vilosell (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una cabana orientada cap a nord feta amb carreus de pedra sense treballar units sense cap tipus d'argamassa. Està feta aprofitant les pedres que hi havia al coster del costat, fent-les servir com a contrafort per a la volta. Aquesta cabana destaca respecte la resta per la fesonomia de la façana, semblant a la d'una casa comuna. L'entrada està centrada, els muntants i la llinda són grans lloses de pedra ben escairats; en aquesta hi figura la data de 1916. La coberta és allindanada amb una volta de canó al centre. Al seu interior hi ha una menjadora per animals, un armari i un petit altell fet de canyís.

## Referències

* ↑ «Construccions de pedra seca XIV». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2016].
# Pont del Molí d'en Solà

El Pont del Molí d'en Solà és una pont sobre la riera de Santa Llúcia de Puigmal, a la la Vall de Bianya (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El pont és davant el Molí d'en Solà i està fet de carreus ben escairats. Té una àmplia arcada central i una de menuda al costat esquerre. Es recolza sobre la roca de les vores de la riera de Santa Llúcia. Les baranes antigues no s'han conservat i en lloc seu n'hi ha unes de ferro de ubicació recent.

## Història

El Molí d'en Solà era a tocar de la ruta que, de la Vall e Bianya, menava a Sant Joan de les Abadesses per la collada de Sentigosa. Prop del mas hi ha dos antics ponts que el desaparegut Dr. Miquel Oliva i Prat no s'atreví a qualificar de romànics, però sí de l'època immediatament posterior. Igualment, riera de Santa Llúcia amunt hi ha un altre pont antic, el Pont de la Rovira, que menava a la casa d'aquest nom, i que pel seu mal estat de conservació reclama obres de restauració amb urgència.

## Referències

* 1 2 «Pont del Molí d'en Solà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
# La Torre (Socarrats)

La Torre és una casa forta al veïnat de Socarrats camí cap a l'Hostalnou al terme municipal de la Vall de Bianya (la Garrotxa). La torre de planta quadrada podria haver estat bastida a les acaballes del món medieval. La data més antiga que es té d'aquest casal fort és de l'any 1150 en que un tal Bertran de Bacco assisteix, junt amb el vescomte de Bas, Ponç II de Cervera, a l'acte de fer entrega Arnau de Castellar a l'abat fra Pere i el seu monestir de Camprodon de l'alou de Sant Pere de Castellar que injustament tenia.
El conjunt t´planta irregular i està format per la unió d'una torre primitiva amb diversos cossos adossats. Aquesta primera va ser bastida amb carreus molt ben escairats als angles i disposa de planta baixa i dos pisos superiors; el teulat és a quatre aigües i les àmplies obertures de què disposa, foren obertes posteriorment. Té adossat un cos de planta rectangular i teulat a un sol vessant, disposant de baixos. Està voltat de nombroses construccions annexes són cabanes i pallisses fetes de pedra menuda, llevat de les cantoneres.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casal de la Torre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
# L'Illa (la Vall de Bianya)

l'Illa és un mas que forma part de l'antic veïnat d'Aiguanegra al terme de la Vall de Bianya (la Garrotxa) Està ubicat a la falda del volcà del mateix nom, en el vessant que mira al poble de la Canya i al riu Fluvià.

## Arquitectura

És de planta rectangular i teulada a dues aigües. Disposa de baixos, pis i golfes. El mas Illes ha estat molt modificat: s'han obert nombroses obertures i s'han arrebossat ela murs, deixant únicament vistos els carreus cantoners.
Conserva l'antiga porta principal d'accés al mas, feta de grans dovelles; en la central hi va ser esculpit l'escut d'armes de la família (actualment està molt erosionat, cosa que impossibilita la seva descripció).

## Història

En els documents medievals apareix esment com Ca Illa. En els cens que va ordenar fer el rei Pere el Cerimoniós l'any 1359, es va fer constar que ho havien "cinch fochs desgleya al vehinat de La Illa i Desparch". Les escriptures d'aquesta casa parlen que fou tributari a l'almoiner de Santa Maria de Ripoll per la borda de Vidal; pel mas Axamà, als senyors alodials d'Aiguanegra i al priorat de Sant Joan les Fonts i pel mas Ca Costa al benefici de la S. S. Trinitat de l'església de Sant Feliu de Girona. Alguns hereus foren: Pere (1347), Brunissenda (1375 - 1379), Ponç (1399 - 1411), Pere (1416 - 1419), Benet (1555-1605), Benet (1636) i Pau (1700 - 1737).

## Referències

* ↑ «1032 - la Vall de Bianya - Garrotxa - Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya». Arxivat de l'original el 2021-06-24. [Consulta: 8 novembre 2020].
* 1 2 3 «Mas les Illes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
# Les Gleies (la Vall de Bianya)

Les Gleies és una masia al veïnat de Capsec (la Vall de Bianya, la Garrotxa). És un casal de planta rectangular i teulat a dues aigües amb els vessants vers les façanes laterals. Disposa de baixos, planta i golfes, que fan de graner. Al costat de tramuntana es troba el nucli primitiu del mas (bastit sobre un altre anterior). Al segle xviii es va ampliar pel costat de migdia amb la construcció de la galeria. A la planta baixa hi ha dues finestres d'arc de mig punt que ventilen les quadres. Al primer pis hi ha sis arcades amb pilars i capitells tallats i a les golfes quatre arcades més amb un balcó a cada costat.
La casa va ser emblanquinada, però encara es poden veure els bonics carreus cantoners. La masia ha sofert diverses ampliacions i afegits i avui es troba deshabitada. Arquitectònicament és quasi bessona de la masia del Serrat situada a un turó prop del camí que mena a la Vall del Bac a través de Els Joncars.

## Referències

* 1 2 3 4 «Les Gleies». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
# Casa forta de Castellar de la Muntanya

La Casa forta de Castellar de la Muntanya és una obra de la Vall de Bianya (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquest castell o casal fort, ha estat confós molt sovint pel castell o torre ubicada dalt del Montpetit. Francesc Monsalvatge al parlar "del castillo de Castellar de la Montaña" diu "está situado en la cima de un monte llamado Mont petit". És cert que dalt del Montpetit hi ha les restes d'una antiga torre de guaita però no va ser mai la "turnem de Castellar" dels documents. Aquesta estava situada a poca distància de l'església romànica de Santa Maria de Castellar, dalt d'un puig que li permetia una bona vigilància dels passos importants de la muntanya al pla.
De les restes que han arribat fins a nosaltres se'n pot deduir que la seva estructura era rectangular, com a mínim de dos pisos, i va ser realitzada amb carreus ben tallats, remarcant els cantoners. Va ser durant molts segles la llar familiar dels Podio. Segons l'historiador Ramon Grabolosa aquesta família està documentada des de l'any 1001. Més tard, l'any 1020 el comte de Besalú, Bernat de Tallaferro, en establir el testament sacramental, esmenta "turrem de Castellar" i el llega al seu fill i successor en els territoris, Guillem.

## Referències

* 1 2 3 «Casa forta de Castellar de la Muntanya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
# Molí d'en Taloy

El Molí d'en Taloy és una obra de la Vall de Bianya (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular amb teulat a dues aigües. Bastit amb carreus ben treballats als cantoners i la resta fet amb pedra volcànica. Disposa de baixos, planta amb escala exterior i pis superior. La porta d'entrada al molí conserva la següent llinda: "IIREItGRABIEL IVTGLAR ANY". Unit al molí hi havia la "fàbrica nova", avui en ruïnes, i un molí paperer.

## Història

Consta que l'any 1798 pertanyia a Joan Rovira, que el va vendre a Gabriel Antiga, baster i comerciant a Olot, el 9 de març de 1799, junt amb unes terres dels Camps ses Forques. Tenien dret de prelació i fadiga en dita venda Gabriel Jutlar, àlies Taloy. Aquest va requerir d'Antiga perquè li firmés la revenda del molí i de les terres, resistint-se el comprador; començà un plet a l'audiència del Principat que fallà a favor d'en Jutglar el 10 de gener de 1805. De Gabriel Jutglar va passar al seu fill (1845) i d'aquest al seu net, que se'l va vendre a la raó social Morell-Castanys l'any 1866.

## Referències

* 1 2 «Molí d'en Taloy». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
# La Vila (la Vall de Bianya)

La Vila és masia de la Vall de Bianya (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un gran casal de planta rectangular i teulat a dues aigües, amb els vessants vers les façanes laterals. Va ser fortificada amb una torre de base rectangular, ubicada a l'angle de les façanes de migdia i llevant; disposa de tres pisos i teulat a dues aigües. El mas va ser bastit amb carreus grans i ben escairats per als cantoner i obertures; disposa de baixos, planta noble, pis i golfes. Cal remarcar la galeria de la façana de migdia, formada per quatre arcades sostingudes per pilars i capitells tallats, característics de la vall bianyenca. A l'extrem de migjorn, allà on precisament s'uneix amb la torre defensiva hi ha ubicada la capella familiar.
Té diverses llindes. La inscripció de la que hi ha a la porta de la galeria porxada diu "17 IHS 38". La de la porta principal (malmesa) indica "IHS / 16 (creu) ?? / PERE BILA". La dels balcons porta escrit "1801 i PERE BILA / 1792". Finalment, la de la finestra diu "1784".
Davant del casal de la Vila hi ha una àmplia pallissa de planta rectangular i teulat a dues aigües, sostingut per bigues de fusta, cairats, llates i les teules col·locades a salt de garsa. Davant, l'era, té una considerable grandària. Disposa de baixos i pis, amb doble badiu i accés exterior per escala de pedra. Una de les bigues té gravada la data "1625".

## Història

La Vila, juntament amb la Torre (llar de la nissaga dels Corona), la desapareguda "forcia" dels Bianya a Sant Pere i el Molí d'en Solà, eren les cases que senyorejaven aquesta vall. La Vila va ser bastida en temps medievals i es va anar ampliant i fortificant a mesura que avançaven els segles. Així veiem a les llindes dates dels segles XVII-XVIII i XIX. Com tot mas important, va disposar de nombroses cabanes i d'un molí propi al costat de la riera de Santa Margalida.

## Referències

* 1 2 3 4 «Lla Vila». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
# Torre Vilardell

La Torre Vilardell és una obra de Llambilles (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici residencia de planta quadrada. Segueix el tipus clàssic de casal urbà, amb les dependències a l'entorn de l'escala, comunicant també amb el terrat, mitjançant un badalot de planta quadrada. Les façanes estan arrebossades imitant l'especejament de la pedra. Presenten una composició típicament urbana, amb obertures emmarcades per carreus, reixes i balcons de ferro colat i elements decoratius eclèctics d'inspiració clàssica. El coronament de les façanes es realitza mitjançant una cornisa, mènsules decoratives i una barana de ferro. El sostre de la planta baixa està realitzada amb biguetes de ferro i revoltó ceràmic, al primer pis el sostre és tapat per un cel ras d'encanyissat i treballat amb guix. A les estances de la planta noble hi ha alcoves.
L'edifici fou construït a finals del segle passat per a segona residència d'uns empresaris de la fusta de Girona.

## Referències

* 1 2 «Torre Vilardell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2016].
# Sant Cristòfol de Llambilles

Sant Cristòfol de Llambilles és una església de Llambilles (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular amb la nau central i absis semicircular d'origen romànic. La volta de la nau central és d'estil gòtic molt senzilla, actualment està enguixada i pintada, deixant a la vista els arcs torals fets amb pedra de color gris. També hi ha algunes capelles laterals en una de les quals es llegeix la data de 1699. La coberta és feta amb teules a dues aigües i ràfecs laterals de tres fileres formats per rajols plans i teules girades.
La façana principal és de formes barroques i està arrebossada deixant a la vista els carreus de les cantonades, de les obertures i les dovelles de la porta principal. El campanar presenta un basament quadrangular molt alt, transformant-se en una torre de planta octogonal, per mitjà de quatre trompes. Les obertures de la torre són amb arcs de mig punt.

## Història

Inicialment hi havia una església romànica que fou parcialment aprofitada per a construir l'actual temple sobre part dels seus murs. A l'arc d'una de les capelles laterals es pot veure la data de 1699. També s'hi conserven una pica baptismal datada el 1587, un reliquiari i una creu processional de plata del segle xvi. Segons la tradició popular, la primitiva parròquia del municipi hauria estat l'ermita de Sant Cristòfol del Bosc.

## Referències

* 1 2 3 4 «Sant Cristòfol de Llambilles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2016].
# Can Teixidor (Sant Joan de Mollet)

Can Teixidor és una obra de Sant Joan de Mollet (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta irregular situat en un dels carrers més antic del nucli de Sant Joan de Mollet, prop de l'església. Destaca del conjunt una torre de secció quadrada amb parets de pedra morterada, carreus a les cantonades i coberta de teules a una sola vessant. A la façana ponent hi ha una porta adovellada i una finestra a la torre de característiques medievals, amb impostes que ajuden a la llinda a salvar la llum. Alguns elements afegits (xemeneia, cobert...) desvirtuen el conjunt.
L'edifici havia estat ocupar per uns menestrals que tenien l'ofici de teixidors, probablement d'aquí el nom amb què es coneix la casa en el poble. Actualment es fa servir com a taller de ceràmica.

## Referències

* 1 2 «Can Teixidor». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 novembre 2016].
# Lawrence Feuerbach

Lawrence Edward Joseph Feuerbach (juliol de 1879 - Saranac Lake, Nova York, 16 de novembre de 1911) va ser un atleta estatunidenc, especialista en els llançaments que va competir a cavall del segle xix i el segle xx.
El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, on guanyà la medalla de bronze en la prova del llançament de pes del programa d'atletisme, amb un llançament de 13,37 metres. En aquests mateixos Jocs fou quart en la prova del joc d'estirar la corda com a membre del New York Athletic Club.

## Referències

* 1 2 «Nikolaos Georgantas Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 3 de març 2009. [Consulta: 25 octubre 2015].