OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Bou (Taradell)

El Bou és una masia de Taradell (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta gairebé quadrada (13x14 m) coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana la qual es troba al migdia. La vessant esquerra és més prolongada que la dreta. La façana presenta un portal rectangular a la planta i alguna obertura amb inflexió gòtica. Hi ha uns portals tapiats que conduïen a l'antic porxo i un arc de pedra, també cec amb un desaigua a sota de l'aigüera anterior. A llevant petites finestres. A ponent espieres tapiades a la planta i finestres amb inflexió gòtica. El davant de la casa està envoltat per un mur amb dos portals un a l'E. i l'altre a l'W, que tanquen la lliça, al mur s'hi adossa un pou. A la part de ponent hi ha l'antiga era enllosada prop d'una cabana. La masia conserva notables elements d'ús domèstic i agrícola com un cup per elaborar el vi, un xup pels glans i un pou amb carreu amb un estrany relleu esculpit. L'estat de conservació es força bo.

### Pou

Situat a l'angle Sud-oest del mur que envolta la lliça del Bou. És de planta semicircular i sobresurt cap a fora. Es troba assentat damunt la roca i excavat a la roca viva. És construït amb roca basta unida amb fang, està cobert per grans lloses que vessen les aigües cap al sud. S'hi accedeix per una porteta situada a l'angle sud-est des de l'interior de la lliça. A la paret de llevant i a tocar de la porteta hi ha una pedra de gres verdós amb un relleu on s'endevinen un bou i una figura femenina amb els braços recollits damunt el pit, la situació fa pensar que aquesta peça provenia d'un altre lloc. El pou conserva el ganxo i la corriola de ferro.

### Cup de vi

De planta rectangular (4 x 5 m), cobert a dues vessants, amb el carener perpendicular a la façana situada a llevant, on hi ha l'única obertura, un portal rectangular amb una porteta a sota. L'interior és enrajolat amb grans toves, formant un dipòsit, que actualment serveix de dipòsit d'aigua. Es troba assentat damunt un llarg pendent a l'angle nord-est de la casa. És un element d'interès poc freqüent a la comarca, ja que d'ençà de la fil·loxera hi ha poca tradició vinatera. És del tipus "cup de Raig" segons la classificació de A. Griera.

## Història

Aquest notable mas ja existia abans del 1325 i se'l coneixia pel Bou o el PUJOL D'AMUNT, era propietat dels Srs. de Mont-rodon a principis del S.XVIII com indica la llinda de la lliça passaren a residir-hi uns Srs. Cognominats Bou o que van donar nou nom a la casa. Moment en què es reformà o amplià la casa, fent servir com era usual en moltes obres, carreus procedents de construccions anteriors o d'altres indrets fet què el podem observar en la situació i característiques d'un carreu esculpit en baix relleu al mur del pou.
L'estiu del 1983 aquesta zona fou devastada per un ampli incendi forestal i el foc malgrat que s'emportà la pallissa del mas no cremà cap masia.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «El Bou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Can Peualt

Can Peualt és una masia de Viladrau (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular (13x4) coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana situada a migdia. Consta de planta i primer pis. La façana principal presenta a la planta un portal rectangular d'arc escarser amb dovelles i carreus de gres groc, la dovella central està datada (1872), i la part baixa del portal està restaurada amb totxo; una finestreta amb forjat i un cos de forn adossat a la façana; en el sector E de la mateixa façana hi trobem un portal rectangular que dona accés a una cort, i a continuació un petit cobert adossat amb corts a la planta i mur de totxo al primer pis; el primer pis presenta tres finestretes de gres vermell treballat amb llindes de granet gris, i damunt la cort (E) una finestreta amb forjat; en el sector O de la mateixa façana hi trobem un cos de corts adossat, que presenta un portal rectangular a la planta, i un altre al primer pis. La façana O presenta només una finestra amb forjat a la planta. La façana N pràcticament adossada al mur del terraplè de la casa veïna presenta un petit portal rectangular de totxo i llinda de roure a la planta, i una finestreta al primer pis. La façana E és cega.

## Història

Masia situada a peu de camí ral construïda a la segona meitat del segle xix, època en què el municipi experimentà el seu màxim increment demogràfic. El cens de 1860, el més alt de la seva història, dona la xifra de 1188 habitants.

## Referències

* 1 2 «Can Peualt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Sant Martí de Viladrau

Sant Martí de Viladrau és una església amb elements romànics i barrocs de Viladrau (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església de tres naus, separades per grans arcs de mig punt sobre pilars de base octogonal. El presbiteri és pla. La façana principal és centrada per la portalada barroca (amb la data 1769), feta de carreus ben escairats (la resta de la façana és arrebossada) amb la imatge de Sant Martí. Sobre d'aquesta hi ha un òcul. La teulada és a dues aigües. Tota l'església, tant per dins com per fora està arrebossada de color blanc. Dins l'església, entrant a mà drdeta, es conserven dos arcs romànics, que podrien correspondre a un atri de l'antiga església romànica. Al costat esquerre de l'església s'alça un campanar, de base quadrangular, amb els cossos superiorsde base vuitavada. Té finestres d'arc apuntat i és coronat per una teulada també de base vuitavada i amb molt pendent.

## Història

Aquesta església es trobava dins el terme del castell de Taradell. És documentada des de 908, ja amb funcions de parroquial, i el 1042, amb el nom complet: Sant Martí de Vilaredral.
De l'edifici consagrat el 1086 es conserva l'àmbit de la nau central; potser el segle xii, se li afegí un atri. Sembla que l'ampliació començà el segle xvi (capelles de Sant Sebastià i del Roser) i s'allargà fins al segle xviii en què es construïren les dues naus laterals; la façana i el campanar possiblement són del 1769.

## Referències

* 1 2 3 «Sant Martí de Viladrau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 octubre 2017].
# Casa d'en Pere Miralles

La Casa d'en Pere Miralles és una casa a Guàrdia de Noguera, al municipi de Castell de Mur (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa pairal entre mitgeres, de planta baixa més dos pisos i golfes. Portal adovellat de mig punt i balconada amb motllures renaixentistes. El murs són de carreus de pedra reblats i arrebossats. La coberta és de teula àrab. Forma part del conjunt medieval del nucli antic de la Guàrdia de Noguera.

## Referències

* ↑ «Casa d'en Pere Miralles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2017].
# Capella i font de Sant Gregori

La Capella i font de Sant Gregori és una edifici de Castell de Mur (Pallars Jussà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La capella de planta rectangular està tancada per una coberta inclinada a dues aigües acabada exteriorment amb teula romana vermella i col·locada sobre un encadellat de taulers de fusta de pi natural. L'estructura que sustenta la coberta està resolta amb bigues de fusta massissa recolzades a les façanes est i oest.
Són precisament, aquestes dues façanes, les úniques que tenen obertures. La façana est, és l'accés a l'interior d'aquesta capella, només resguardada per una petita portella de ferro forjat, la façana desapareix deixant una gran obertura només franquejada pel gruix dels murs laterals. La part de llevant de la capella és totalment oberta i coronada per una petita espadanya.
La façana oest presenta dues petites obertures de poc més de 50 cm d'alçada i d'una amplada variable, sent 70 cm a l'interior i 50 cm a l'exterior. A l'interior de l'entrefinestres s'ha col·locat la imatge de Sant Gregori estampada en una rajola vidriada. Les dues obertures comparteixen un mateix llinda a l'interior resolt amb una única pedra ben treballada.
Els murs que delimiten la capella tenen un gruix considerable (aproximadament 76 cm). L'aparell és de carreus de mides molt diverses, hi predomina el petit carreu, les peces més grans les trobem a les cantonades.
L'any 2009 s'hi va restaurar la teulada, ja originàriament de fusta, aprofitant part dels antics embigats i es van rejuntar els carreus totalment irregular de les seves parets. Conserva la seva estructura d'una sola nau, amb un terra enllosat que envolta l'altar.
La talla de fusta, sense policromar de Sant Gregori es conserva a la capella de la Mare de Déu del Rosari del nucli de Vilamolat i a la mà dreta sosté un gotim de raïm; representatiu de les importants plantacions de vinya que envoltaven la capella i que gaudien de la font de Sant Gregori.

## Història

La capella i la font de Sant Gregori són actualment propietat municipal. És situada a sota de la vila de Vilamolat de Mur, al costat del barranc i de la font als que dona nom. En un inventari de capelles pertanyents a l'antic pabordat de Mur del segle xiii apareix esmentada.
Sembla que fou al segle xiv quan va sofrir un enfonsament i la capella fou refeta amb el finançament de la baronia de la Torre d'Amargós, concretament l'any 1387, quan es van restaurar les finestres al costat de ponent i van ser coronades amb una gran llinda de pedra. La tradició de celebrar cada any el dia de Sant Gregori un aplec, que ha perdurat fins als nostres dies, data d'aquest moment.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 «Capella i font de Sant Gregori». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2017].
# Casa pairal al carrer de Sant Pere, 6 (Salàs de Pallars)

La Casa pairal al carrer de Sant Pere, 6 és una obra de Salàs de Pallars (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antiga casa pairal de tres plantes d'alçada, cellers i golfes. És un edifici entre mitgeres amb parcel·la gòtica i façanes endins i enfora del recinte emmurallat. La porta principal té un arc rebaixat de dovelles de pedra amb escut a la llinda.
Els murs són de carreus de pedra reblats i la coberta de teula àrab. Forma part de l'antiga vila medieval que conserva la tipologia del segle xv.

## Referències

* 1 2 «Casa pairal al carrer de Sant Pere, 6». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2017].
# Cementiri de Sant Pere Vell

El Cementiri de Sant Pere Vell és una obra de Salàs de Pallars (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Porta d'accés principal al cementiri de planta rectangular i dividit, simètricament, per l'eix definit pel passadís que enllaça l'entrada amb la capella. L'església són les restes absidals de l'antic temple de Sant Pere Vell.
Els carreus, sent solament elements aprofitats de l'església, formen una arcada de mig punt doblement dovellat. La porta està rematada per una imposta i ràfec ondulat amb creu de forja com la reixa amb la data a la llinda.

## Història

Al 1262 es realitza la consagració de l'església romànica de Sant Pere Vell. A la reixa, corresponent a la construcció i reformes del cementiri, figura la data 1881.

## Referències

* 1 2 3 «Cementiri de Sant Pere Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2017].
# Safareig públic de Talarn

El Safareig públic de Talarn és una obra de Talarn (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Safareig rodó mig cobert per un badiu semicircular format per un mur de carreus de pedra reblats i arrebossats. Tres pilars d'obra suporten una coberta de teula àrab que antigament deuria tenir estructura de fusta. Clou el cercle un mur de pedra de poca alçada i aquests es presenta arrebossat amb ciment de pòrtland. Forma part del conjunt d'abastament d'aigües de la Font de Caps.

## Història

El 1770 es canalitza l'aigua fins a la font de Caps, i 22 anys més tard es finalitza la construcció.

## Referències

* 1 2 «Safareig públic de Talarn». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2017].
# Can Sargantana

Can Sargantana és una masia de Vic (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia de planta rectangular coberta a dues vessants i amb el carener paral·lel a la façana, orientada a ponent. Consta de planta baixa i dos pisos, en els quals s'hi distribueixen diverses finestres situades simètricament. Al segon pis i per la part de llevant s'hi obren uns porxos, amb l'única protecció d'un pilar sota el carener. Tota l'edificació es troba envoltada per dependències agrícoles.
Els murs són construïts amb margues blaves unides amb morter de calç i les obertures estan emmarcades per uns carreus arrebossats. Alguns sectors són de totxo. L'estat de conservació és bo, ja que es troba habitada.

## Història

No es té cap dada constructiva ni documental que permeti datar l'edificació de la casa, però pels materials i característiques de l'edificació es pot dir que es tracta d'una construcció relativament recent.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Sargantana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].
# Casa Miquel Pujada i Serrat

Casa Miquel Pujada i Serrat era una casa eclèctica de Vic (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa d'habitatges que formava xamfrà entre el c/ de Gurb i la Ronda Camprodon. Constava de planta baixa i dos pisos. Era de planta rectangular coberta a dues vessants amb teula àrab. La façana principal estava situada al SW i era simètrica respecte a un eix central. Presentava obertures i portals amb arc escarser a la planta i balcons als pisos i baranes amb ferro de fosa. Les façanes laterals tenien terrasses a nivell del primer pis amb baranes de barrot de ferro en un d'ells i balustrada de pedra artificial a l'altra. Aquestes façanes també guardaven eixos de composició respecte a la principal. Els murs eren de carreus de pedra, igual que els brancals i llindes. L'estat de conservació era mitjà. Destacava per la seva clara i rotunda geometria.

## Història

L'antic camí de Gurb sorgí com la prolongació del c/ de les Neus cap al segle xii, moment en què les masies anaven canviant la seva fesomia a favor de cases mitgeres que seguien el traçat natural del camí. Al segle xv es construir l'església gòtica dels Carmelites prop de l'actual c/ Arquebisbe Alemenay que fou enderrocada el 1655 en convertir la ciutat en plaça fortificada contra els francesos durant la guerra dels Segadors. En els segles XVII-XVIII es va construir l'actual convent i l'església dels Carmelites calçats. Al segle xviii la ciutat experimenta un fort creixement i aquests carrers itinerants es renoven formant part de l'eixample Morató. Al segle xix amb la urbanització de l'Horta d'en Xandri, entre el c/ Gurb i el c/ de Manlleu, també es renova. El carrer va viure una etapa d'estancament i es va rehabilitar. L'edifici era interessant com a mostra del tipus d'arquitectura eclèctica.

## Referències

* 1 2 «Casa Miquel Pujada i Serrat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2017].
# Masoveria del Noguer (Tavertet)

La Masoveria del Noguer o Casa de Sorerols és una masia de Tavertet (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia assentada damunt la roca viva que es troba a pocs metres de l'església de Sant Miquel de Soresols. És de planta rectangular, coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a llevant on hi ha un portal rectangular amb un arc de descarrega al damunt fet amb carreus carejats. Al primer pis s'hi obren dues finestres i a tramuntana dues més; en aquest sector hi ha una construcció mig enrunada. A migdia hi ha una finestra amb llinda que diu: JOAN NOGER, i un cos semicircular que sobresurt de la construcció i que segurament és on s'ubica l'antic forn. A ponent els murs són gairebé cecs, només hi ha una finestra. És construïda en pedra.

## Història

Malgrat trobar-se tant a prop de l'església, tot sembla indicar que no es la rectoria, ja que no ha viscut cap capellà prop de l'església des del segle XIV; el darrer rector fou mossèn Jaume Cases Sobiranes (1316-1331) i a partir de llavors en tingueren cura els rectors de Tavertet.
No hi ha cap dada constructiva que permeti datar la construcció del mas, només es té notícia de que és una masoveria del mas el Noguer, del qual hi ha notícies al segle xvi i segurament anteriors. Avui roman abandonada perquè els antics masovers contribuïren a migrar el patrimoni de l'església.

## Referències

* 1 2 3 «Masoveria del Noguer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Ca l'Eulàlia (Tavertet)

Ca l'Eulàlia és una casa de Tavertet (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa que fa cantonada en una cruïlla. Consta de planta baixa i un pis i està cobert per teulada a doble vessant amb el carener perpendicular a la façana, la qual té dues obertures per planta amb la llinda i els brancals de carreus de pedra. L'ampit de la finestra de la planta baixa té molt voladís i els de les finestres superiors està motllurat amb una forma escalonada. El parament és de pedres irregulars però, a diferencia de la resta de cases del poble, les pedres estan disposades en filades força regulars que dona un efecte diferent a la façana.

## Referències

* ↑ «Ca l'Eulàlia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Can Baumes

Can Baumes és una casa de Tavertet (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa unida a una altra per un cantó i per l'altre forma una cruïlla del carrer. Consta de planta baixa i un pis amb la teulada a dues vessants i el carener paral·lel a la façana. Les obertures de la façana principal, tres per pis situats en el mateix eix, tenen la llinda i els brancals de carreus de pedra. El mur té uns esgrafiats amb un motiu que es repeteix en els llenços de paret que queda entre les finestres: són tres rectangles concèntrics, l'exterior és un rectangle amb la línia fina, el del mig és més gruixut i els angles són còncaus i el del centre la línia torna a ser fina i els angles còncaus.

## Referències

* ↑ «Can Baumes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Can Corder (Tavertet)

Can Corder és una casa de Tavertet (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa entre mitgeres que consta de planta baixa i dos pisos, l'últim dels quals va ser afegit amb posterioritat. Hi ha tres obertures per planta seguint el mateix eix. Les de la planta baixa i el primer pis tenen la llinda i els brancals de carreus de pedra i l'ampit, també de pedra, estàs motllurat. Les finestres de l'últim pis són més senzilles. El parament és de pedres irregulars.

## Referències

* ↑ «Can Corder». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Cal Calaf (Vilardida)

Cal Calaf és una casa de Vilardida, al municipi de Vila-rodona (Alt Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de gran dimensions, entre mitgeres, format per planta baixa i tres pisos, separats a la façana per impostes. L'estructura de la façana és simètrica. Hi ha una gran porta d'accés amb brancals de pedra i arc escarser, que ocupa la planta baixa i el primer pis. La resta d'obertures és allindada, amb balcons de barana de ferro forjat els dos primers pisos i de ceràmica el tercer, i en tots els casos amb resseguiment de les obertures amb rajoles decoratives a la llinda. A les cantonades hi ha imitació de carreus en ceràmica. El conjunt es corona amb una barana llisa.

## Història

A la clau de l'arc de la porta d'accés de la façana principal hi ha una inscripció amb la data del 1910 i les inicials JC. Aquesta data correspon a una reforma de la façana, ja que l'habitatge original és una construcció anterior.

## Referències

* 1 2 «Habitatge a Vilardida». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2017].
# Vil·la Mayfair

La Vil·la Mayfair és un palauet modernista situat a la Via Augusta, 240, del barri de Sant Gervasi-Galvany de Barcelona. Està catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història i descripció

Va ser projectat el 1910 per l'arquitecte Enric Sagnier per l'industrial Josep Bertrand i Salsas com a residència de la seva filla Maria Bertrand i Girona, casada amb Bernard Cinnamond, d'una acomodada família anglesa, d'aquí el nom de la vil·la. Es troba en un solar elevat sobre el carrer del Carril, per on passava el Ferrocarril de Sarrià a Barcelona al descobert, i quan es va cobrir, cap el 1940, convertint-se en la Via Augusta, es va construir l'escalinata per a salvar el desnivell.
D'estil modernista, és un testimoni dels habitatges unifamiliars de caràcter senyorial que es construïren a la zona. Hi van viure cinc generacions de la família Bertrand fins al 2017, que fou comprada per fer-hi l'espai The Creation House, i l'escalinata davantera va ser eliminada per compliment de la normativa urbanística.

## Referències

* ↑ «Vil·la Myfair». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «La Villa Myfair: un palauet amagat en plena Via Augusta». The New Barcelona Post, 22-09-2021.
* 1 2 «Sant Gervasi recupera l’esplendor de la Vil·la Mayfair». La Torre de Barcelona, 28-09-2019.
* ↑ Sancho, Jesús «Villa Mayfair, la exclusiva mansión modernista que se transforma en una ‘show house’». La Vanguardia, 01-05-2017.
# Can Contestí

Can Contestí és una casa de Peralada (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de planta rectangular, situada a darrere de l'església de Sant Martí. És un edifici de planta baixa i dues plantes. La façana es troba arrebossada, però es mantenen visibles els grans carreus vistos a les cantonades i emmarcant les obertures. A la planta baixa trobem dos arcs de mig punt de grans dovelles, al primer pis dos balcons allindats independents i a la segona planta dues petites finestres.

## Referències

* ↑ «Can Contestí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 octubre 2017].
# Carrocera

Carrocera és un municipi de la província de Lleó a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de la Montaña Oriental. Comprèn les localitats de:
* Benllera
* Carrocera
* Cuevas de Viñayo
* Piedrasecha
* Otero de las Dueñas
* Viñayo
* Santiago de las Villas

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 |
| 669 | 647 | 608 | 574 |