OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Pairet i Can Felip

Can Pairet i Can Felip és un conjunt de Palafrugell (Baix Empordà) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un grup de cases del segle xviii -reformat i ampliat al segle XIX- estructurat en forma d'L, que crea una placeta a l'inici del Raval superior en confluència amb el carrer dels Valls. Trobem un sector de planta baixa i pis, amb obertures amb marc de pedra, llindes monolítiques i ampits motllurats. Trobem dues portes datades: una el 1735 i una altra el 1763 (una finestra amb la mateixa data ha estat feta poc abans de 1990). L'altre sector, amb planta baixa i dues o tres plantes pis, presenta unes balconades al primer pis que podrien datar del segle xix. A l'interior es conserven voltes de maó de pla i de pedra als baixos. La construcció és de blocs de pedra desbastats i morter amb alguna cantonada de carreus. En algun sector es conserva l'arrebossat i l'emblanquinat antic.
Aquest conjunt, juntament amb la masia situada enfront, a l'altra cantonada dels mateixos carrers, Can Perxés, es troba l'antiga sortida d'un dels portals de la muralla medieval desapareguda -el portal de l'Ave Maria- i l'inici del vell camí vers Regencós i Begur, al llarg del qual se consolidà el Raval Superior quan es van crear els primers eixamples de la població medieval extramurs. Aquest raval ja era força habitat a mitjan segle xvii.
Els baixos s'han destinat a botiga, mentre la resta manté el seu ús original com a habitatge.

## Referències

* 1 2 3 «Can Pairet i Can Felip». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Eridania Mons

Eridania Mons és una estructura geològica del tipus mons a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -55.9 ° de latitud N i 140.07 ° de longitud E. Fa 143.29 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la UAI el 13 d'agost de 2013 i pren el nom d'una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Eridania Mons". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.
# Sebastián Losada Bestard

Sebastián Losada Bestard (nascut a Madrid el 3 de setembre de 1967) és un futbolista madrileny ja retirat, que jugava com a davanter.

## Carrera

Format al planter del Reial Madrid, va debutar amb el primer equip al setembre de 1984, en partit contra l'Sporting de Gijón. Tot i això, no va fer-se un lloc a l'equip blanc i va marxar cedit al RCD Espanyol la 87/88, on va fer el seu millor any, amb 8 gols en 28 partits. Va formar part de l'equip perico que va pedre la final de la UEFA d'eixe any.
Després de tornar al Reial Madrid, la manca d'oportunitats fan que siga traspassat, aquesta vegada a l'Atlètic de Madrid, on només va jugar 9 partits, i va marcar un gol. La campanya següent, la 92/93, a les files del Sevilla FC, encara va ser pitjor: solament tres partits.
El 1993 fitxa pel Celta de Vigo, el club amb el qual més partits disputaria a Primera, fins a 53 en les dues temporades que hi va estar, amb 12 gols assolits. Al final de la temporada 94/95 i amb només 27 anys, es va retirar del futbol, al·legant manca de motivació.
El 2004 va disputar la carrera per la Presidència de la Federació Espanyola de Futbol.

## Selecció

Losada va jugar un partit amb la selecció espanyola de futbol, el gener de 1995 contra l'Uruguai. Però, va tenir cert èxit amb les seleccions inferiors. Amb la juvenil va estar present al Mundial de la categoria (1985).
# La dormició de Maria

La dormició de Maria és una obra d'El Greco, realitzada el 1565 per a la Catedral de la Dormició de la Mare de Déu, a la ciutat d'Hermúpolis, Siros (Grècia). La pintura mostra el moment de la mort de la Verge Maria i l'ascensió de la seva ànima als cels. Va ser descoberta el 1983 per l'estudiós George Mastoropoulos. La descoberta de la Dormició va portar a la imputació d'altres tres obres signades «Domenicos» d'El Greco –Tríptic de Mòdena, Sant Lluc pintant a Maria i el Nen, i L'adoració dels Reis Mags– i després a l'acceptació com autèntica de més obres, signades o no, com La Passió de Crist (Pietà amb àngels) pintada el 1566.

## Anàlisi

Aquest oli sobre tremp és una de les escasses mostres de les primeres obres d'El Greco, format com a pintor d'icones al taller de Georgios Klontzas. Juntament amb L'adoració dels Reis Mags mostra la dualitat dels primers anys del pintor: per un costat és fidel a la tradició romana d'Orient, mentre que per un altre empra un eclecticisme inspirat al renaixement italià.
Aquesta obra, malgrat tenir nombrosos elements clàssics com el fons daurat i l'absència de perspectiva, introdueix algunes novetats la inclinació de les figures i l'aparició de l'Esperit Sant en forma de colom.

## Descripció

L'escena mostra el moment de la mort de Maria i la pujada de la seva ànima als cels, unint ja, l'autor, en els seus primers treballs el cel i la terra com serà costum a la seva pintura toledana. Aquesta imatge, descoberta el 193l, suposa un interessant tombant a la història d'El Greco en venir a confirmar la seva formació com a pintor d'icones. La signatura d El Greco es troba a la base del canelobre central de la pintura.

## Vegeu també

* Escola cretenca

## Referències

* ↑ Scholz-Hänsel, 2003, p. 7.
* ↑ Scholz-Hänsel, 2003, p. 9.
* ↑ «The Dormition of the Virgin» (en anglès). [Consulta: 28 gener 2014].

## Bibliografia

* Scholz-Hänsel, Michael. El Greco. Colonia: Taschen, 2003. ISBN 978-3-8228-3173-1.

## Enllaços externs

* ArteHistoria.com. http://www.artehistoria.jcyl.es/genios/cuadros/6290.htm Arxivat 2010-11-29 a Wayback Machine.
# Can Feliu (Palafrugell)

Can Feliu és una obra de Palafrugell (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Casa de dues plantes entre mitgeres i tres crugies. Els buits de façana es disposen simètricament. L'eix central l'ocupa un gran portal emmarcat amb grans carreus i amb una llinda monolítica, damunt la qual hi ha una finestra gran també rectangular amb llinda i ampit motllurat. Les altres dues finestres segueixen la mateixa tipologia però són de mides més reduïdes.
El ràfec de la teulada és de filades alternes de rajola i teula. A la llinda de la porta hi ha gravada la data 1729. La composició de la façana s'ha vist alterada per l'obertura d'un finestral i una porta a les crugies laterals.
L'interior ha estat modificat.

## Història

Aquest edifici de la primera meitat del segle xviii vora la cruïlla del carrer Ample amb el carrer de la Font és un dels primers immobles de la urbanització d'un camí que portava a la zona de les hortes situada a migdia dels eixamples de la població. D'aquí sortia l'antic camí a Palamós.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Feliu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Promethei Mons

Promethei Mons és una estructura geològica del tipus mons a la superfície de Mart, situada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -69.99 ° de latitud N i 88.67 ° de longitud E. Fa 65.17 km de diàmetre. El nom va ser fet oficial per la UAI el 13 de setembre de 2006 i pren el nom d'una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Promethei Mons". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.
# Pecúnia constituta

En el dret romà s'anomena pecúnia constituta aquella convenció o pacte pretori pel qual una persona es comprometia a satisfer un deute ja existent, fos propi o aliè, en una data determinada.
A diferència del constitutum debitii, el qual constituïa una promesa informal de complir amb el pagament del deute en un termini, la pecúnia constituta protegeix en major mesura els interessos del creditor: en cas d'incompliment d'aquesta el jutge s'encarregava d'avaluar els danys i perjudicis que el retard del pagament hagués causat al creditor. El jutge tenia una considerable llibertat en la determinació de la quantitat deguda.

## Referències

* ↑ «Pecúnia constituta». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Reinhard Zimmermann. The law of obligations: Roman foundations of the civilian tradition. Oxford University Press, 1996, p. 511. ISBN 9780198764267 [Consulta: 3 setembre 2010].
# Abgar V d'Edessa

Abgar V d'Edessa (segle I aC - 50 dC) rei d'Osroene (4 aC-7 dC) i (13 dC-50 dC). Fill del rei Manu III Saphul d'Osroene, a qui succeí. L'any 7 dC el seu germà Manu IV ocupà el tron fins al 13 dC, quan Abgar va assolir de nou el poder. Fou succeït pel seu fill Manu V.

## Correspondència amb Jesús de Natzaret

A principis del segle iv, el bisbe Eusebi de Cesarea afirmava haver trobat a la ciutat d'Edessa unes cartes escrites en siríac que suposadament s'havien enviat el rei Abgar V i Jesús de Natzaret. Eusebi va publicar la traducció al grec antic d'aquestes cartes.
Les cartes es van agrupar en el text apòcrif Cartes de Jesús a Abgar, rei d'Edessa:
* La primera d'elles és una invitació que fa el rei Abgar V a Jesús perquè el visiti a Edessa i el sani d'una terrible malaltia que sofria.
* La segona epístola és la resposta de Jesús de Natzaret a l'enviat reial Ananies, on s'excusa per no anar a Edessa a visitar-lo però li explica que després de la seva ascensió al cel enviarà un deixeble per curar-lo.
En tornar l'emissari, el rei va sanar per la mera virtut d'aquestes paraules. L'esment que feia la carta que la ciutat d'Edessa seria sempre victoriosa va convertir la carta en una mena d'amulet de la ciutat, que l'havia de protegir de qualsevol mal.

## El Mandylion

Relacionat amb aquesta llegenda, va aparèixer la de la Santa Imatge d'Edessa o Mandylion. L'emissari del rei era també pintor, i va rebre l'encàrrec de fer un retrat de Crist, que potser va fer en tornar. Aquesta imatge va ser objecte de veneració i, en poc temps, va començar a considerar-se creada pel mateix Crist, que hauria imprès la seva cara sobre el llenç (a la manera d'altres imatges acheiropoietoe (fetes sense les mans) com el vel de la Verònica o el Sant Llençol de Torí). El Mandylion va esdevenir el símbol d'Edessa i en una mena de "pal·ladion" (objecte protector de la ciutat).

## Referències

* Epístoles de Jesús a Abgar, rei d'Edessa Arxivat 2004-10-10 a Wayback Machine. (anglès)
# Laocoonte

Laocoonte és una obra d'El Greco, realitzada a l'oli sobre tela entre 1608 i 1614, durant el seu darrer període toledà. Es conserva a la National Gallery of Art a Washington D.C..

## Anàlisi

És una de les poques obres mitològiques d'El Greco, qui era eminentment un pintor religiós. Aquí representa la història i el càstig de Laocoont a les mans del déu Posidó. Per obtenir la impressió de violència, el pintor va aplicar forts escorços. Al fons de l'escena es pot apreciar un paisatge de Toledo, i no de Troia com es creia, ja que segons la tradició va ser fundada per dos descendents dels troians: Telamó i Brut.
La violència i el dramatisme de l'obra s'aconsegueixen a través d'una llum fantasmal que il·lumina el primer pla. Aquesta és una de les últimes obres d'El Greco, qui la va deixar inconclusa a la seva mort l'abril de 1614. Es considera que en ella va col·laborar Jorge Manuel, fill del pintor.

## Bibliografia

* Álvarez Lopera, José. El Greco. Madrid: Arlanza, 2005. ISBN 84-9550-344-1.
* Scholz-Hänsel, Michael. El Greco. Colonia: Taschen, 2003. ISBN 978-3-8228-3173-1.

## Enllaços externs

* http://www.artehistoria.jcyl.es/v2/obras/1737.htm Arxivat 2014-02-22 a Wayback Machine.
# Argyre

Argyre és una característica d'albedo a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -44.66 ° latitud N i 335 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1958 i fa referència a l'Argira, illa d'argent de l'oceà Índic.

## Referències

* ↑ "Argyre". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# José Lagunero y Guijarro

José Lagunero y Guijarro (Valladolid, desembre del 1823 — Madrid, 1879) va ser un militar castellà.

## Biografia

Nat a Valladolid el desembre de 1823, essent fill de militar seguí les passes del seu progenitor. Ingressà al Colegio general militar, l'any 1838. posteriorment, i després d'un període de servei al regiment de Caçadors de l'Albufera, fou admès a l'Academia de Estado Mayor l'any 1843.
L'any 1855 prengué part en la persecució de les faccions d'Aragó, fets que li valgueren l'ascens al grau de capità. Durant la Campanya d'Àfrica fou destinat a la divisió d'avantguarda, per petició pròpia, essent citat més d'una vegada a l'ordén general del ejército.
El 1862 fou desterrat a Canàries pel ministeri de Leopoldo O'Donnell. De retorn l'any següent, fou de nou desterrat fins que va obtenir la retirada de l'exèrcit actiu.
El setembre de 1868 s'inicià la revolució: l'esquadra de guerra de la badia de Cadis s'alçà el dia 18 i deu dies més tard les tropes revolucionàries aconseguiren la victòria a la batalla d'Alcolea. El pronunciament de Cadis produí un seguit d'alçaments civils i militar arreu del territori espanyol, José Lagunero s'alçà a Ourense amb proclames escrites per l'exgeneral progressista Juan Contreras.
El 1871 fou subsecretari del Ministerio de la Guerra, essent posteriorment nomenat Capità General de Burgos fins a l'any 1873, any en què dimití per prendre possessió del seu seient al Congrés dels Diputats com a representant de Valladolid.
També exercí de Capità General de Castella la Nova i Catalunya.
l'any 1875 fou desterrat de nou i un any més tard se'l donà de baixa a l'exèrcit per haver-se traslladat de Lisboa, on residia, a Irun sense autorització. Fou empresonat pel govern francès i traslladat a la frontera alemanya junt amb Ruiz Zorrilla i Cesáreo Muñoz.

## En la cultura popular

L'any 1869 Lagunero dirigí una represàlia a Tafalla, Navarra. Actualment durant els carnavals de la ciutat l'efígie del coronel liberal és convertida en un ninot que és cremat com a símbol de lo nefast en l'anomenada Ronda Lagunera.

## Referències

* ↑ Gregorio de la Fuente Monge. Los revolucionarios de 1868: élites y poder en la España liberal. Marcial Pons Historia, 2000, p. 15. ISBN 9788495379160 [Consulta: 7 setembre 2010].
* ↑ Gregorio de la Fuente Monge. Los revolucionarios de 1868: élites y poder en la España liberal. Marcial Pons Historia, 2000, p. 44. ISBN 9788495379160.
* ↑ «Carnaval de Tafalla - Lloc web ajuntament de Tafalla». Arxivat de l'original el 2010-10-01. [Consulta: 7 setembre 2010].

## Enllaços externs

* http://www.cervantesvirtual.com/servlet/SirveObras/12498324244586051321435/205305_003.pdf
# Les llàgrimes de sant Pere (El Greco, Bowes Museum)

Les llàgrimes de sant Pere és una obra d'El Greco, realitzada a l'oli sobre tela entre el 1580 i el 1586, durant el seu primer període toledà. Es conserva a una col·lecció privada al Bowes Museum d'Escòcia.

## Introducció

El tema de Les llàgrimes de Sant Pere està narrat a l'Evangeli segons Lluc (Lc 22:62), a l'Evangeli segons Mateu (Mt 26:75) i a l'Evangeli segons Marc (Mc 14:72). Aquesta temática ja havia estat tractada anteriorment, en diverses èpoques i llocs, en pintures al fresc, tríptics i retaules, però sembla que va ésser El Greco qui va representar-lo per primera vegada en format de pintura a l'oli sobre llenç independent. Harold Wethey accepta cinc obres com a autògrafes del mestre cretenc, i dotze variants més, que considera que tenen una major o menor intervenció del seu taller.

## Anàlisi

Segons Harod E. Wethey, és la primera versió que va realitzar El Greco sobre aquest tema, i una de les millors. Aquesta obra repeteix l'esquema de la Magdalena penitent: una cova i un paisatge ocupat per un àngel. També l'actitud d'ambdues figures és similar, totes dues eleven la seva mirada cap al cel i uneixen les seves mans en actitud orant.
El centre d'atenció d'aquesta obra és l'apòstol sant Pere, que manifesta gran espiritualitat. Es troba lamentant la seva negació de conèixer a Crist. Els seus braços demostren un gran mestratge molt pròxim a l'escola veneciana de pintura. El recurs de perspectiva és idèntic a l'emprat per altres artistes del manierisme, el que converteix aquesta obra en una peça perfecta per als propòsits de la Contrareforma.

## Vegeu també

* Les llàgrimes de sant Pere (El Greco, Museu Soumaya)
* Les llàgrimes de sant Pere (El Greco, obres originals)
* Les llàgrimes de sant Pere (El Greco, versions del taller)

## Bibliografia

* WETHEY, Harold Edwin; El Greco y su Escuela (Volumen-II) ; Ediciones Guadarrama; Madrid-1967
* Álvarez Lopera, José. El Greco. Madrid: Arlanza, 2005. ISBN 84-9550-344-1.
* Scholz-Hänsel, Michael. El Greco. Colonia: Taschen, 2003. ISBN 978-3-8228-3173-1.

## Referències

* ↑ Wethey, Harold E. op. cit., p. 154.
* ↑ Wethey, Harold E. op. cit., p. 155.

## Enllaços externs

* http://www.artehistoria.jcyl.es/genios/cuadros/6409.htm Arxivat 2010-09-18 a Wayback Machine.
# Mas Bagudanys

Mas Bagudanys és una obra de Santa Cristina d'Aro (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de cos únic longitudinal, on es pot observar una posterior ampliació pel canvi de color del material emprat en la façana; correspon a la part més antiga la banda de ponent. També hi ha diverses construccions adossades al cos principal: un petit forn de pa, un garatge i un porxo de construcció recent.
La masia és coberta per una teulada de doble vessant amb el carener paral·lel a la façana principal. Les obertures són totes de pedra i amb llindes, a excepció d'una porta d'arc de mig punt i dues arcades també de mig punt tancades per finestrals. El parament dels murs és de pedra, de mides diferents i disposada de manera irregular, mentre que totes les obertures són estructurades amb pedra a base de carreus i llindes grossos i ben polits.

## Referències

* 1 2 «Mas Bagudanys». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2018].
# Chersonesus

Chersonesus és una característica d'albedo a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -49.67 ° latitud N i 100 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1958 i fa referència a Quersonès Traci, antic nom de la península de Gal·lípoli, al costat europeu dels Dardanels.

## Referències

* ↑ "Chersonesus". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Gorja d'Ironbridge

La gorja d'Ironbridge és una profunda gorja que forma el riu Severn a Shropshire, Anglaterra. Està inscrit a la llista de Patrimoni de la Humanitat des del 1986.
Originalment anomenat el Severn Gorge, la gola ara porta el nom del seu famós Pont de Ferro, el primer pont de ferro del seu tipus al món, i un monument a la indústria que va començar allà. El pont va ser construït el 1779 per unir la ciutat industrial de Broseley amb la ciutat minera més petita de Madeley i el creixent centre industrial de Coalbrookdale.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Ironbridge Gorge» (en anglès). [Consulta: 14 febrer 2021].
# Sistema de determinació del sexe ZW

El sistema de determinació del sexe ZW és la manera de determinar el sexe de la descendència de les aus, alguns peixos i crustacis, alguns insectes (com les papallones i les arnes), i alguns rèptils com el dragó de Komodo. En el sistema ZW l'òvul determina el sexe dels fills, a diferència dels sistemes de determinació del sexe XY i X0, on és l'espermatozoide el que determina el sexe. Es fan servir les lletres Z i W per a nomenar els cromosomes d'aquest sistema per a distingir-los dels del sistema XY. Els mascles són homogamètics (ZZ), mentre que les femelles són heterogamètiques (ZW). El cromosoma Z és més gran i té més gens, com també ocorre en el cromosoma X en el sistema XY.
En el cas de les aus no se sap si la presència del cromosoma W indueix directament les característiques femenines o si la duplicitat del cromosoma ZZ indueix les masculines. A diferència dels mamífers no s'han descobert aus amb un cromosoma doble W (ZWW) o un sol cromosoma Z (Z0), possiblemente ambdues condicions causen la mort de l'embrió. És possible que la determinació del sexe es produeixi per la intervenció d'ambdòs cromosomes.
En els lepidòpters (papallones i arnes), es troben casos de femelles Z0, ZZW y ZZWW. A la papallona de la seda (Bombyx mori) el cromosoma W conté els gens que determinen el sexe femení.
No hi ha gens compartits entre els cromosomes de ZW de les aus i els XY dels mamífers, cosa que indueix als investigadors a sostenir que els sistemes de determinació del sexe ZW i XY no tenen un origen comú, sinó que els cromosomes sexuals deriven dels autosomes d'un avantpassat comú. L'ornitorrinc té un sistema basat en deu cromosomes, on els cromosomes formen una cadena multivalent en la meiosi masculina, que origina espermatozoides XXXXX i YYYYY, amb cromosomes equivalents als XY en un extrem d'aquesta cadena i cromosomes equivalents als ZW en l'altre extrem.
El 3 de novembre de 2010, un informe científic va comunicar el descobriment d'una femella de Boa constrictor que podia produir descendència sense aparellament i, per tant, a través de la reproducció asexual, tota la seva descendència tenia el cromosoma WW. Aquest resultat es va produir en condicions de laboratori. Pels cromosomes WW que tenia en aquest cas tota la seva descendència tot eren femelles.

## Referències

* ↑ Smith CA, Roeszler KN, Hudson QJ, Sinclair AH «Avian sex determination: what, when and where?». Cytogenet. Genome Res., 117, 1–4, 2007, pàg. 165–73. DOI: 10.1159/000103177. PMID: 17675857.
* ↑ Stiglec R, Ezaz T, Graves JA «A new look at the evolution of avian sex chromosomes». Cytogenet. Genome Res., 117, 1–4, 2007, pàg. 103–9. DOI: 10.1159/000103170. PMID: 17675850.
* 1 2 Grützner, F.; Rens, W., Tsend-Ayush, E., El-Mogharbel, N., O'Brien, P.C.M., Jones, R.C., Ferguson-Smith, M.A. and Marshall, J.A. «In the platypus a meiotic chain of ten sex chromosomes shares genes with the bird Z and mammal X chromosomes». Nature, 432, 7019, 2004, pàg. 913–917. DOI: 10.1038/nature03021. PMID: 15502814.
* ↑ «Boa constrictor produces fatherless babies». CBC News, 03-11-2010.

## Vegeu també

* Caràcters sexuals secundaris
* Cromosoma Y
* Sexuació
# Santa Magdalena de Batea

Santa Magdalena de Batea és una església de Batea (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Capella, datada el 1763 i reformada el 1918, fa uns 7 x 3,5 m. de planta. La façana i els reforços estan fets amb carreus i la resta amb maçoneria. Està coberta a dues aigües -originalment amb lloses de pedra- amb teula àrab sobreposada. Dues finestres laterals il·luminen la nau. Aquest temple fou ampliat, guanyant uns tres metres per la part de davant, on hi ha les finestres, avançant la façana. Aquesta, presenta una porta de mig punt adovellada.

## Història

Trobem una inscripció sobre la porta que diu: "AÑO 1769/ A ÐVOCIO/Ð PEDRO ?A/ADRIA MER/POR MANO DE LAM/BERTO ESPADA".

## Referències

* 1 2 «Santa Magdalena de Batea». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 octubre 2018].

## Enllaços externs

* «Santa Magdalena de Batea». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.