OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lliga de la CONCACAF

La Lliga de la CONCACAF (en anglès: CONCACAF League) fou una competició futbolística organitzada per la CONCACAF. Fou la segona competició en importància per a clubs d'Amèrica del Nord i Central.
La competició va néixer el 2017 i finalitzà el 2022 després de l'expansió de la Lliga de Campions de la CONCACAF per a l'edició de 2024. Dues noves competicions regionals, la Copa Centreamericana de la CONCACAF i la Copa del Carib de la CONCACAF, van ser creades per classificar equips per a la Copa de Campions de la CONCACAF.
Resum dels principals campionats de la CONCACAF de clubs:
Continentals :
| Campionat de la CCCF (1959-1961) Lliga/Copa de Campions (1962-avui) Recopa de la CONCACAF (1991-1998) Copa Gegants de la CONCACAF (2001) |||
| Amèrica del Nord | Amèrica Central | Carib |
| Superlliga Nord-americana (2007-2010) Campeones Cup (2018-avui) Leagues Cup (2019-avui) | Copa Interclubs UNCAF (1971-2007) Lliga de la CONCACAF (2017-2022) Copa Centreamericana (2023-avui) | Campionat de clubs CFU (1997-2022) Caribbean Club Shield (2018-avui) Copa del Carib (2023-avui) |

## Format

Hi prenien part 22 equips, 18 de la Unió Centre-americana de Futbol, 3 de la Unió de Futbol del Carib i 1 de la Unió de Futbol d'Amèrica del Nord.
* Unió Centre-americana de Futbol:
    3 clubs de Costa Rica
    3 clubs de El Salvador
    3 clubs de Guatemala
    3 clubs de Hondures
    3 clubs de Panamà
    2 clubs de Nicaragua
    1 club de Belize
* Unió de Futbol del Carib:
    2 clubs del Campionat de clubs de la CFU (finalista i tercer classificat)
    1 club entre el quart classificat i el campió de la Caribbean Club Shield
* Unió de Futbol d'Amèrica del Nord:
    1 club de Canadà

## Historial

| Any | Campió | Resultat | Finalista |
| 2017 | Olimpia | 0-1, 1-0 (4-1 p) | Santos de Guápiles |
| 2018 | Herediano | 2–0, 1–2 | Motagua |
| 2019 | Saprissa | 1-0, 0-0 | Motagua |
| 2020 | Alajuelense | 3-2 | Saprissa |
| 2021 | Comunicaciones | 2-1, 4-2 | Motagua |
| 2022 | Olimpia | 3-2, 2-2 | Alajuelense |

## Referències

* ↑ «Details revealed for newly launched Scotiabank CONCACAF League». Arxivat de l'original el 18 de setembre 2017. [Consulta: 8 maig 2017].
* ↑ «Concacaf Reveals New CCL Format, Starting in 2023» (en anglès americà), 04-02-2021. [Consulta: 5 febrer 2021].
* ↑ «Concacaf Champions League to expand with innovative new format starting 2023/24». CONCACAF Champions League, 04-02-2021. Arxivat de l'original el 18 de febrer 2021. [Consulta: 8 maig 2021].
* ↑ «Concacaf announces expanded Champions League starting in 2024». MLSSoccer.com, 21-09-2021. Arxivat de l'original el 21 September 2021.
* ↑ «FAQ: CONCACAF Club Competitions». CONCACAF. Arxivat de l'original el 4 de novembre 2020. [Consulta: 27 juliol 2018].
# Tórtora cucut de Enggano

La tórtora cucut de Enggano (Macropygia cinnamomea) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) endèmica de l'illa Enggano, localitzada a la costa sud-oest de Sumatra. Fins a 2016, era considerada una subespècie de la tórtora cucut rogenca (Macropygia emiliana). És una espècie monotípica.

## Descripció

La tórtora cucut de Enggano és de color marró, endèmic de l'illa Enggano Té el pit i parts superiors d'aspecte “escalat” distintius. Únic en el seu rang limitat, on és l'única tórtora cucut. Habita zones selvàtiques i boscoses per tota l'illa. Igual que altres tórtores cucut estretament relacionades, els farratges predominantment en els nivells mitjà i inferior del bosc. Sovint es manté en un fullatge dens, on pot ser difícil de veure però es pot sentir el cant melós semblant a «duu-duu-duuuOOH»

## Referències

* ↑ «2024 Citation & Downloadable Checklists». Clements Checklist. [Consulta: 9 gener 2025].
* ↑ Ng, Elize Y. X.; Eaton, James A.; Verbelen, Philippe; Hutchinson, Robert O.; Rheindt, Frank E. «Using bioacoustic data to test species limits in an Indo-Pacific island radiation of Macropygia cuckoo doves» (en anglès). Biological Journal of the Linnean Society, 118, 4, 8-2016, pàg. 786–812. DOI: 10.1111/bij.12768.
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Pigeons – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2, 17-08-2024. [Consulta: 9 gener 2025].
* ↑ «Enggano Cuckoo-Dove». eBird. [Consulta: 9 gener 2025].
# Ca l'Ayats (Cantallops)

Ca l'Ayats és una casa de Cantallops (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa situada a la Plaça del poble. És una casa de grans dimensions de planta baixa i dos pisos, que ha estat arrebossada i pintada imitant carreus. La planta baixa té diferents obertures, algunes d'elles refetes en època moderna. Totes les obertures de les plantes són rectangulars. En el primer pis una balconada correguda amb tres obertures i una altra balconada amb una porta i una petita finestra. Al segon pis les obertures tenen balcons individuals. La coberta d'aquesta casa és a dues vessants. La façana posterior encara manté el paredat original.

## Referències

* ↑ «Ca l'Ayats». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 octubre 2017].
# Reacció intramolecular

Una reacció intramolecular és un procés limitat a l'interior de l'estructura d'una única molècula, un fenomen limitat a l'extensió d'una sola molècula.
Per exemple:
* Transferència d'hidrur intramolecular (transferència d'un ió hidrur des d'una part de la molècula a una altra dins de la mateixa).
* Enllaç d'hidrogen intramolecular (un enllaç d'hidrogen format entre dos grups funcionals dins de la mateixa molècula)
En les reaccions orgàniques intramoleculars, els centres de reacció estan continguts dins de la mateixa molècula. Això crea una situació molt favorable perquè es produeixi la reacció i, per tant, de vegades poden tenir lloc reaccions intramoleculars que en canvi no es produirien de ser una reacció intermolecular entre dos compostos.
Un exemple d'una reacció orgànica intramolecular és la condensació de Dieckmann.

## Vegeu també

* Reacció de condensació
# Ca n'Armet (Campmany)

Ca n'Armet és una masia de Campmany (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situat a llevant del nucli urbà de la població de Campmany, a uns 150 metres de distància del traçat de la carretera N-II en direcció nord, actualment deshabitada.

## Descripció

Masia aïllada de planta rectangular, formada per dos cossos adossats. El volum originari presenta la coberta de teula de dos vessants i està distribuït en planta baixa i pis. Consta de dues crugies perpendiculars a la façana principal, que està orientada a migdia. Aquesta presenta un portal d'accés rectangular amb els brancals bastits amb carreus de pedra escairats, la llinda de fusta i un arc de descàrrega a la part superior bastit en maons. A banda i banda hi ha dues estretes finestres rectangulars, que es corresponen amb els espais destinats al bestiar. Al pis hi ha tres finestres rectangulars, dos d'elles espoliades i una altra bastida en maons. La façana posterior presenta dues finestres rectangulars de mida més petita, bastides amb maons. A l'extrem de llevant del parament s'observa el cos adossat format per la llar, de planta quadrada, coberta de dos vessants i una gran xemeneia. La façana de llevant compta amb un portal rectangular que conserva la llinda plana de pedra. A l'interior, les crugies estan cobertes per voltes de canó bastides en pedra i morter de calç, que conserven restes de l'encanyissat original. Es localitzen menjadores per al bestiar adossades als murs laterals, també bastits en pedra. El volum auxiliar que acompanya la construcció es troba adossat a la façana de ponent de la casa. Està organitzat en un sol nivell i presenta la coberta d'un sol aiguavés, tot i que esfondrada. La façana principal, orientada a migdia, presenta dos portals d'accés a l'interior situats a cada extrem del parament. Ambdós són d'arc rebaixat, el de llevant amb la llinda de pedra i el de ponent bastit en pedra desbastada disposada a sardinell. Damunt del portal de llevant hi ha una obertura d'arc rebaixat bastit en maons. A l'interior, l'espai s'organitza en tres crugies perpendiculars a la façana principal.
La construcció està bastida en pedra desbastada i sense treballar, lligada amb morter de calç.

## Història

Segons el Pla Especial Urbanístic i Catàleg de Masies i Cases Rurals de Campmany, Can Armet és una construcció del segle xviii amb reformes i ampliacions posteriors.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ca n'Armet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 octubre 2017].
# Ravenissa comuna

La ravenissa comuna (Diplotaxis erucoides) és una planta de la família de les brassicàcies. Aquesta planta es coneix popularment amb el nom de ravenissa, un nom genèric que inclou diverses espècies d'herbes. Noms derivats d'aquest són ravenissa blanca, ravanell, ravenell, ravenell blanc, ravenís, ravenissa blanca, ravenissa borda i ravenisses. Entre altres noms cal mencionar caps blancs, cardet, citró, citró blanc, citrons, ervianes, eruga silvestre, flor blanca, herbes blanques, ruca i morritort.
La ravenissa comuna és una planta herbàcia anual o bianual que pot atènyer 50 cm d'alçada. Té les tiges erectes. Fulles inferiors lobulades, peciolades i disposades en roseta, les superiors alternes i sèssils. Flors de fins a 1,5 cm de diàmetre amb pètals blancs. Els fruits són síliqües de fins a 4 cm de longitud. Es distribueix per les regions properes al Mediterrani i en els Països Catalans a les terres de conreu de la terra baixa, no es troba per sobre de 1.000 metres d'altitud.
És una de les herbes més abundants durant la tardor i l'hivern als camps de conreu del Mediterrani occidental. Pot estar en flor en qualsevol època de l'any i ocupa les parcel·les completament quan la terra ha estat remoguda. És una de les principals herbes en camps d'ametllers i tarongers com que es tracta d'una planta molt melífera i floreix també durant l'hivern, les abelles van a cercar el nèctar de les ravenisses i no pol·linitzen les flors dels ametllers, cosa que en fa baixar el rendiment. El seu control és relativament fàcil, és afectada per un gran nombre d'herbicides. La seva presència massiva es limita a l'època freda de l'any de la tardor a les acaballes de l'hivern.
Tant les flors, com els fruits i les fulles són comestibles. Consumida en ensalada, tenen un sabor un poc més picant que la ruca (Eruca sativa). Les fulles s'utilitzaven, si més no a Occitània, per a fer una sopa que no tenia pas bona reputació, en la qual reemplaçaven la col, amb patates, pastanagues, porros i un floc d'api; n'hi ha que hi posaven també el garró (lo saborum).

## Referències

* ↑ «Ravenissa comuna». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «Termcat - Noms de plantes». Arxivat de l'original el 2012-01-10. [Consulta: 13 novembre 2009].
* ↑ «Els radiants ravanells de Ceres». Mètode, 27-03-2003. [Consulta: 19 novembre 2018].
* ↑ «Diplotaxis erucoides». Herbari virtual del Mediterrani Occidental. Universitat de les Illes Balears.
# Stellaria longipes

Stellaria longipes és una espècie de planta amb flor cariofil·làcia. La seva distribució és circumpolar dins l'Hemisferi Nord, incloent l'arxipèlag Svalbard. Creix en una ran varietat d'hàbitats incloent la tundra i la taigà i també creix als estatges subalpí i alpí.
La seva morfologia és extremadament variable segons la seva constitució genètica i ambient on viu. Té un nombre de cromosomes variable segons els individus. En general és una espècie herbàcia amb rizoma que forma coixins o mates o que creix erecta. Les tiges poden ser curtes i simples o bé amb moltes branques. Les fulles són de linears a lanceolades, normalment d'1 a 4 cm de llargada i estan disposades de forma oposada en parells. La inflorescència porta una o més flors, cadascuna amb un pedicel curt. Les flors tenen 5 sèpals verds cadascun de pocs mil·límetres de llargada. Tenen 5 pètals blancs cadascun dividit en dos lòbuls de vegades tan dividits que semblen dos pètals en lloc d'un de sol. Aquesta planta és ginodioica, amb algunes flors que tenen parts reproductives funcionalment masculines o bé femenines i altres només són funcionalment femenines.
Hi ha dos subtàxons, la subespècie arenicola, es trobà només a les dunes del Llac Athabasca al Canadà central.

## Referències

* 1 2 Flora of North America: ssp. longipes
* ↑ Dang, T. and C. Chinnappa. (2007). The reproductive biology of Stellaria longipes Goldie (Caryophyllaceae) in North America. Flora - Morphology, Distribution, Functional Ecology of Plants 202:5 403-7
* ↑ Flora of North America: ssp. arenicola

## Enllaços externs

* Jepson Manual Treatment: var. longipes
* Flora of North America
* Photo gallery
# Convent de la Mercè (Castelló d'Empúries)

El Convent de la Mercè és una obra de Castelló d'Empúries (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat dins del nucli urbà de la població de Castelló d'Empúries, a l'extrem nord-oest del nucli antic, formant cantonada entre els carrers Comalac, del Cònsul i del Portal de la Mercè.
Edifici cantoner de grans dimensions acompanyat d'un gran pati, i delimitat per una tanca bastida amb pedra i maons, i amb diversos trams del parament arrebossats. Està format per dos cossos rectangulars amb les cobertes de teula de dos vessants i distribuïts en planta baixa i pis. La façana principal està orientada al carrer del Portal de la Mercè. Presenta tres grans portals d'arc rebaixat bastits en maons i amb els emmarcaments arrebossats. Al pis hi ha tres senzilles finestres rectangulars bastides en maons també. La cantonada de migdia del parament està atalussada i bastida amb carreus de pedra calcària blanca ben tallats. A la part superior de la cantonada hi ha una fornícula de mig punt arrebossada. Al costat hi ha dues estretes obertures allargades. La façana de migdia també presenta al pis finestres rectangulars amb els emmarcaments arrebossats. A l'extrem sud-est de la finca, integrat dins la tanca delimitadora, destaca un gran portal d'arc rebaixat bastit amb carreus de pedra desbastats. Està coronat per un frontó triangular arrebossat i decorat amb motllures rectilínies bastides amb maons. També hi ha un petit accés a l'interior del recinte des del carrer del Cònsul. A l'extrem sud-oest, adossada a la tanca delimitadora del recinte, hi ha una font.
La construcció està bastida en pedra sense treballar, carreus desbastats i maons tot lligat amb abundant morter de calç, que alhora revesteix les estructures.

## Història

L'any 1238 va ser fundat per Sant Pere Nolasc el convent de Sant Bartomeu de frares mercedaris a extramurs de la població, prop del “pont de la Mercè” del rec del Molí, en temps del comte Ponç Hug III. Posteriorment, vers el segle xviii, es va traslladar a intramurs, vora del portal de la Verge Maria.
Cal esmentar que al pati de la casa Nouvilas hi resten dues galeries del claustre d'influència renaixentista, amb arcs rebaixats i columnes toscanes.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Convent de la Mercè». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 octubre 2017].
# Karl May

Karl Friedrich May (Hohenstein-Ernstthal (Regne de Saxònia), 25 de febrer de 1842 – Radebeul (Saxònia, Imperi Alemany), 30 de març de 1912) fou un popular escriptor alemany, conegut per les seves novel·les d'aventures, ambientades al Far West (les del gènere western), però també a l'Extrem Orient, a l'Orient Mitjà, a la Xina, a l'Amèrica del sud i fins i tot a Alemanya. També va escriure poesia i música (i la interpretava amb diversos instruments). Moltes obres seves foren adaptades al cinema, al teatre, a la ràdio o al còmic. Mercès a la seva gran imaginació i fantasia, May no va necessitar visitar els llocs exòtics sobre els quals escrivia. Quan, ja vell, va fer alguns viatges, l'impacte que li produí el contrast entre la realitat i la seva imaginació va provocar un canvi total en la seva producció.
L'asteroide 15728 Karlmay porta el seu nom.

## Referències

* ↑ «15728 Karlmay». Jet Propulsion Laboratory - Small-Body Database. [Consulta: 16 octubre 2012].
# Geodèsica

La geodèsica en la geodèsia és la línia més curta que va d'un punt a un altre dins una superfície.
Per una esfera, la geodèsica coincideix amb l'ortodròmia, és a dir una línia que segueix un cercle màxim. Segons la teoria de la relativitat general, les partícules viatgen seguint una geodèsica a través de l'espaitemps i, per tant, la seva trajectòria depèn de la curvatura. Aquesta curvatura és determinada per la distribució de l'energia, i la massa, segons l'equació d'Einstein. En general la geodèsica pot ser definida per qualsevol espai de Riemann.

## Referències

* ↑ «Geodèsica». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Can Calet

Can Calet és una casa de Castelló d'Empúries a la comarca de l'Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És al nucli històric de la vila de Castelló d'Empúries. Forma cantonada entre la plaça dels Homes, el carrer d'Alfons XIII i el del Punyalet.

## Descripció

Edifici cantoner de planta rectangular, amb la coberta plana utilitzada com a terrat i distribuït en planta baixa, dos pisos i unes golfes a l'extrem de llevant d'aquesta coberta. La façana principal, orientada a la plaça dels Homes, presenta la planta baixa enretirada de la línia de façana que marquen els pisos superiors, deixant un espai de passadís que enllaça amb el porticat que caracteritza la plaça. Actualment està molt transformada amb aparadors comercials. Té un portal d'accés rectangular emmarcat en pedra desbastada i amb la llinda plana. L'espai porticat està cobert per un sostre de biguetes i revoltons, sostingut per dos pilars quadrats bastits amb carreus escairats de pedra.
Al primer pis s'obren quatre finestrals rectangulars decorats amb guardapols emblanquinats, coronats per una rajola de ceràmica vidrada disposada de forma romboidal. Els finestrals tenen sortida a un balcó corregut amb la llosana motllurada i barana de ferro treballat. A la segona planta hi ha quatre finestres balconeres més amb la mateixa decoració que les del primer pis, i petites llosanes de pedra motllurades. La façana està rematada per una cornisa motllurada damunt la qual s'asseu el coronament esglaonat original de l'edifici. Pel que fa a l'entresolat, corresponent a una de les ampliacions més recents que es va construir al coronament esglaonat, presenta dues senzilles finestres balconeres rectangulars. La façana orientada al carrer d'Alfons XIII és força més senzilla i presenta les obertures del primer pis tapiades.
La construcció presenta els paraments arrebossats i pintats de color marró.

## Referències

* 1 2 3 «Can Calet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 octubre 2017].
# Humidificador

L'humidificador és un aparell que serveix per a augmentar la humitat de l'ambient en una habitació.

## Usos

S'usa especialment per a restaurar el nivell d'humitat relativa quan a l'estiu l'augment de temperatura produeix una disminució d'aquesta.

## Models

Bàsicament existeixen tres tipus d'humidificadors.
* Freds (ultrasònics)
* Calents (elèctrodes)
* Calents (evaporació)
Els humidificadors ultrasònics, produeixen una nebulització l'aigua a través de vibracions de molt alta freqüència, són extremadament segurs, silenciosos, amb cabal regulable i de molt baix consum (típicament de 20W a 35 W). D'altra banda només es pot utilitzar aigua i està absolutament prohibit l'ús de qualsevol additiu. El seu ús típic és la restauració de la humitat relativa durant llargs períodes.
Els humidificadors d'elèctrodes generen vapor mitjançant l'ebullició de l'aigua del dipòsit escalfada a través del corrent que passa directament per l'aigua. Són més perillosos (el vapor que expulsa ho fa a alta temperatura), i tenen un consum elevat. El cabal de sortida no és regulable i depèn molt de la duresa de l'aigua. Com més contingut de sals de l'aigua més gran és la conductivitat elèctrica i, per tant, major la intensitat que circula, el que al seu torn implica un major cabal. D'altra banda, se'ls poden afegir olis balsàmics a la sortida del vapor (mai en l'aigua) el que els fa especialment útils per a les situacions de curta durada per motius patològics dificultats puntuals respiratòries, mucositats de difícil expulsió, i molt especialment quan això és amb nens petits.
Els humidificadors per evaporació generen un cabal menor, no regulable i han de funcionar només amb aigua destil·lada. El seu funcionament és mitjançant una metxa que es manté humida per capil·laritat i que al seu torn és escalfada mitjançant un calefactor elèctric. Si l'aigua conté sals, la metxa s'obtura amb relativa facilitat. Poden usar-se amb olis balsàmics a la sortida del vapor, però la seva eficiència en això és molt inferior a la dels elèctrodes. És el tipus menys usat.

## Vegeu també

* Deshumidificador
* Nebulitzador
* Polvoritzador
* HVAC
# Huvixka

Huviška o Huvishka, transliteració en català Huvixka, fou un rei/emperador de la dinastia dels grans Kuixans (Kushan), successor de Kaniška I el Gran (amb un breu regnat enmig de Vsixka/Vsihka o Vsiška); es suposa que no era fill de Kanishka sinó probablement un germà menor. És conegut principalment per inscripcions i monedes; només hi ha una breu referència al llibre de la historia de Caixmir, el Rājataraṅgiṇī, i tota la resta són evidències numismàtiques i epigràfiques per lo que no se sap res de la història política del seu temps si bé per l'abundància de monedes d'or es considera que fou una època de prosperitat derivada segurament del comerç de la ruta de la seda, almenys fins a l'expansió després del 166 d'una epidèmia de variola procedent d'Occident que hauria aturat la prosperitat. El seu regnat se situa normalment vers 154-186 (29 a 60 de l'era de Kaniška, sent la primera data resultant del que consta al temple brahmin de Chaurasi Jaina a Mathurā mentre la darrera data deriva de la imatge del Kaṅkālī Tilla Jaina a Mathurā). Una inscripció a Mathura de l'any 77 de Kanishka (any 204) esmenta que havia fundat un monestir budista a Jamālpūr prop de Mathurā. Tot i això no només va governar a Mathura sinó que el seu govern està testimoniat també a Wardak (Afganistan) en una inscripció del any 51 (177) i al Rājatarangiṇī (llibre I, on se li dona el nom de “Hushka,” i on s'esmenten també “Djushka”/Vaješka i Kaniška) es diu que governava a Caixmir on hauria fundat la ciutat de Hushkapura.
Hi ha una extensa sèrie de monedes d'aquest rei, generalment d'or, que portan al davant una representació de la cara del rei en diverses posicions i els seus títols: "Šaonanošao oohški Košabo" (Rei de reis, Huviška el kuixan) en diverses ortografies. A la part del darrere un extens repertori de déus iranianes, índies i fins i tot clàssiques, totes indicades amb escriptura greco-bactriana, destacant Mithra, Nana, Vēš—an, Śiva o Heracles. La cara del rei apareix principalment de dos maneres: amb un gorro decorat amb un creixent o un sol; i amb una tiara amb moltes joies; aquesta segona versió és posterior a la primera, ja que la cara del rei en aquella és sensiblement més jove; s'ha suggerit que hi podia haver hagut dos reis de nom Huviška, però l'evidència no es concloent. Els experts consideren que aquestes monedes foren encunyades a dues ceques: a Peshawar i a Taxila (aquesta de manera menys segura). En una moneda hi ha una inscripció que ha sigut traduïda com “Kaṇiṣka, fill de Huviṣka,” que indicaria que el rei Huviṣka va tenir un fill anomenat Kaṇiṣka. El successor de Huviṣka fou Vasudeva; no se sap exactament quan es va produir la successió però hi ha una inscripció de Vasudeva datada el 190 o 193 (64 o 67 de l'era Kaniška). Per tant, Huviṣka va regnar almenys 33 anys, cosa dins el possible.
Hi hauria una estatua de Huviṣka al temple de Surkh Kotal

## Notes

* ↑ anomenada Plaga de Marc Aureli

## Bibliografia

* A. D. H. Bivar, “Hāritī and the Chronology of the Kuṣāṇas,” BSOAS 33/1, 1970, pàgs. 10-21.
* Cambridge History of Iran III/1, pàgs. 227-30