OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jorge Moruno Danzi

Jorge Moruno Danzi (Madrid, 1982) és un escriptor i sociòleg espanyol, membre de Podem.
Nascut a Madrid el 1982, es va llicenciar en Sociologia per la Universitat Complutense de Madrid (UCM) i va treballar com teleoperador, informador turístic, reposador, bloguer, administratiu i investigador.
Membre fundacional de Podem, ja havia assistit anteriorment a Pablo Iglesias per a l'elaboració de les seves intervencions televisives quan aquest últim havia començat a col·laborar en La Sexta Noche el 2013. No obstant això, crític amb l'estratègia del «enemic intern» desenvolupada pel sector pablista de Podem, va acabar vinculant-se al corrent d'Íñigo Errejón, de que els seus postulats de «transversalitat» és un gran defensor.
Està especialitzat en l'estudi de les transformacions del treball. És un actiu col·laborador en mitjans de comunicació.

## Obres

* Moruno, Jorge. La fábrica del emprendedor, trabajo y política en la empresa-mundo. Madrid: Akal, 2015.
* Moruno, Jorge. No tengo tiempo. Geografías de la precariedad. Madrid: Akal, 2018.

## Referències

* ↑ Gil, 2016.
* ↑ «Qui és qui en la direcció de Podem». El Periódico, 15-11-2014 [Consulta: 11 febrer 2019].
* 1 2 3 Capilla, 2017, p. 20.
* ↑ Capilla, 2017, p. 19.
* ↑ Muñoz, 2017.
* ↑ Castro i Pais Beiro, 2014.
* ↑ Arias Sánchez, 2017, p. 163-165.
* ↑ González Ortuño, 2019, p. 163-165.

## Bibliografia

* Arias Sánchez, Samuel «La fábrica del emprendedor, trabajo y política en la empresa-mundo». Reis: Revista española de investigaciones sociológicas. Centre d'Investigacions Sociològiques [Madrid], 157, 2017, pàg. 163-165. Arxivat de l'original el 2019-02-12. ISSN: 0210-5233 [Consulta: 11 febrer 2019].
* Capilla, Manuel «Los intelectuales de la batalla de Podemos. Los escritores del partido morado más allá de Iglesias y Errejón». El Siglo de Europa, 1183, 2017, pàg. 18-20. Arxivat de l'original el 8 d’abril 2019. ISSN: 2254-9234 [Consulta: 11 febrer 2019].
* Castro, Irene; Pais Beiro, Mario «Quién es quién de la lista de Pablo Iglesias para dirigir Podemos». eldiario.es, 10-11-2014 [Consulta: 11 febrer 2019].
* Gil, Iván «Hay que restar poder al secretario general de Podemos y ensayar portavocías corales». El Confidencial, 30-11-2016 [Consulta: 11 febrer 2019].
* González Ortuño, Gabriela «No tengo tiempo. Geografías de la precariedad». Oxímora. Revista Internacional de Ética y Política. Universitat de Barcelona [Barcelona], 14, 2019, pàg. 109-112. DOI: 10.1344/oxi.2019.i14.22515 [Consulta: 11 febrer 2019].
* Muñoz, Miguel «Jorge Moruno: “Podemos tiene que ser ahora más empático y menos vertical”». Cuarto Poder, 11-01-2017 [Consulta: 11 febrer 2019].
# Sistema d'aterratge instrumental

El Sistema d'aterratge instrumental (instrument landing system o ILS en anglès) és un sistema de navegació que ajuda els avions a aterrar automàticament en una pista. És definit per la Unió Internacional de Telecomunicacions com un servei proveït per una estació com:
| « | Un sistema de radioajuda que proveeix a les aeronaus de guiatge horitzontal i vertical just abans i durant l'aterratge i, en uns certs punts fixats, indica la distància al punt de referència de l'aterratge. | » |
| — Article 1.104, Reglament de Radiocomunicacions de la UIT (ITU RR), |||

## Funcionament

Es compon d'almenys dos dels següents elements:
Un localitzador (LOC) que proporciona la desviació horitzontal pel que fa a l'eix de la pista, fent que l'avió aterri a la línia central de la pista. Les freqüències del LOC varien entre 108.10 MHz i 111.95 MHz (amb el primer dígit decimal de 100 kHz sempre estrany) i no s'utilitzen per a cap altre propòsit.
Un pendent de lliscament (GS o GP de trajectòria de lliscament) que proporciona la desviació vertical pel que fa al pendent d'aproximació. El senyal GP està en el rang de 330 MHz (UHF).
Juntament amb l'anterior, també poden estar disponibles altres dos equips:
Un DME que proporciona la distància entre el LOC i l'avió.
Una o més balises que proporcionen una llum i una indicació sonora a una distància publicada des del llindar de la pista.
El receptor de navegació és la unitat de control on els pilots seleccionen la freqüència ILS. La freqüència ILS generalment s'ha d'ingressar al selector NAV 1.

## Referències

* ↑ Wragg, David W. A Dictionary of Aviation. first. Osprey, 1973, p. 163. ISBN 9780850451634.
* ↑ «I – Terminology and technical characteristics, Section IV. Radio Stations and Systems». A: ITU Radio Regulations. Geneva: International Telecommunication Union, 2012, p. 13. ISBN 978-92-61-14021-2. Arxivat 2017-07-28 a Wayback Machine.
# Transistor túnel d'efecte de camp

El transistor túnel d'efecte de camp (amb acrònim anglès TFET) és un tipus experimental de transistor. Tot i que la seva estructura és molt similar a un transistor d'efecte de camp d'òxid metàl·lic i semiconductor (MOSFET), el mecanisme de commutació fonamental difereix, fent d'aquest dispositiu un candidat prometedor per a l'electrònica de baixa potència. Els TFET canvien modulant el túnel quàntic a través d'una barrera en lloc de modular l'emissió termoiònica sobre una barrera com en els MOSFET tradicionals. Per això, els TFET no estan limitats per la cua tèrmica de Maxwell-Boltzmann dels portadors, que limita la variació del subllindar del corrent de drenatge del MOSFET a uns 60 mV/dècada de corrent a temperatura ambient.
Els estudis de TFET es remunten a Stuetzer, que el 1952 va publicar les primeres investigacions d'un transistor que contenia els elements bàsics del TFET, una unió pn amb porta. Tanmateix, el control de conductivitat de la superfície informat no estava relacionat amb el túnel. El primer TFET es va informar el 1965. Joerg Appenzeller i els seus col·legues d'IBM van ser els primers a demostrar que eren possibles oscil·lacions actuals per sota del límit de 60 mV per dècada del MOSFET. El 2004, van informar que havien creat un transistor de túnel amb un canal de nanotubs de carboni i un swing subllindar de només 40 mV per dècada. El treball teòric ha indicat que es poden obtenir estalvis d'energia significatius utilitzant TFET de baixa tensió en lloc de MOSFET en circuits lògics.
En els dispositius MOSFET clàssics, els 60 mV/dècada és un límit fonamental per a l'escala de potència. La relació entre corrent i fora de corrent (especialment la fuita del llindar, un dels principals contribuents del consum d'energia) ve donada per la relació entre la tensió del llindar i el pendent del llindar, per exemple:
$n=60\,\,\mathrm {mV/decade} ;\,\,\,V_{\rm {th}}=300\,\,\mathrm {mV} \,\,\rightarrow \,\,I_{\rm {on}}/I_{\rm {off}}=V_{\rm {th}}/n=5\,\,\mathrm {decades} =100\,000$
L'estructura bàsica del TFET és similar a un MOSFET, excepte que els terminals d'origen i drenatge d'un TFET estan dopats de tipus oposats (vegeu la figura). Una estructura de dispositiu TFET comuna consisteix en una unió PIN (tipus p, intrínsec, tipus n), en la qual el potencial electroestàtic de la regió intrínseca està controlat per un terminal de porta.

## Referències

* ↑ Stuetzer, O.M. Proceedings of the IRE, 40, 11, 1952, pàg. 1377–81. DOI: 10.1109/JRPROC.1952.273965.
* ↑ Hofstein, S.R.; Warfield, G. IEEE Transactions on Electron Devices, 12, 2, 1965, pàg. 66–76. Bibcode: 1965ITED...12...66H. DOI: 10.1109/T-ED.1965.15455.
* ↑ Appenzeller, J. Physical Review Letters, 93, 19, 01-01-2004, pàg. 196805. Bibcode: 2004PhRvL..93s6805A. DOI: 10.1103/PhysRevLett.93.196805. PMID: 15600865.
* ↑ Seabaugh, A. C.; Zhang, Q. Proceedings of the IEEE, 98, 12, 2010, pàg. 2095–2110. DOI: 10.1109/JPROC.2010.2070470.
# Benauita

La benauita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de la plumbogummita. Rep el nom de la muntanya de Benau ("Benauer Berg"), als vessants de les quals es troba la localitat tipus, la mina Clara.

## Característiques

La benauita és un fosfat de fórmula química SrFe₃$^{3+}$(HPO₄,PO₄)₂(OH)₆. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5. És l'anàleg amb estronci de la kintoreïta.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la benauita pertany a «08.BL: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ = 3:1» juntament amb els següents minerals: beudantita, corkita, hidalgoïta, hinsdalita, kemmlitzita, svanbergita, woodhouseïta, gal·lobeudantita, arsenogoyazita, arsenogorceixita, arsenocrandal·lita, crandal·lita, dussertita, eylettersita, gorceixita, goyazita, kintoreïta, philipsbornita, plumbogummita, segnitita, springcreekita, arsenoflorencita-(La), arsenoflorencita-(Nd), arsenoflorencita-(Ce), florencita-(Ce), florencita-(La), florencita-(Nd), waylandita, zaïrita, arsenowaylandita, graulichita-(Ce), florencita-(Sm), viitaniemiïta i pattersonita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Clara, una mina situada a la vall de Rankach, al massís Selva Negra (Baden-Württemberg, Alemanya). També ha estat descrita a la mina La Paloma, a la localitat de Zarza la Mayor, a Càceres (Extremadura, Espanya) i a la pegmatita Kobokobo, a Mwenga (Kivu del Sud, Congo). Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Notes

* ↑ No benauïta (consulta núm. 92064 a l'Optimot).

## Referències

* ↑ «Benauite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 març 2019].
# Bulbine asphodeloides

Bulbine asphodeloides és una espècie de planta herbàcia que pertany a la família de les asfodelàcies, subfamília de les asfodelòidies.

## Descripció

Bulbine asphodeloides és una planta herbàcia perennifòlia que pot arribar a fer entre 25 a 60 cm d'alçada, erecta, glabra, en grups, pocs a molts que sorgeixen d'un rizoma llenyós. Les tiges entre 0 a 7 cm de llargada, simples o ramificades, amb arrels adventícies a les plantes més velles. Tenen nombroses fulles, molt properes entre si en una tija. La inflorescència és en forma de raïm amb moltes flors, cilíndriques, de 5 a 15 cm de llargada. El fruit és una càpsula amb 2-4 llavors per lòcul.

## Distribució i hàbitat

Bulbine asphodeloides està estesa i comuna al llarg de la costa sud-africana del Cap Oriental i de la costa de KwaZulu-Natal, amb presències disperses a l'interior. També hi creix a Eswatini i a Moçambic. Aquesta espècie creix als vessants rocosos de les pastures costaneres, també en planes sorrenques i en vores de camins, entre a nivell del mar fins als 500 m.

## Amenaces

Al voltant del 40% de l'hàbitat d'aquesta espècie s'ha perdut històricament a causa de l'expansió urbana, el desenvolupament costaner i les plantacions de canya de sucre. Continua la pèrdua i la degradació de l'hàbitat. Tanmateix, és una mica resistent a la pertorbació i encara és comuna malgrat la pèrdua extensa d'hàbitat.

## Taxonomia

Bulbine asphodeloides va ser descrita per (Linné) Spreng. i publicat a Systema Vegetabilium, editio decima sexta 2: 85, a l'any 1825.
B. asphodeloides s'ha confós amb Bulbine abyssinica per diversos autors, entre ells Baker (1898) que va posar el segon en la sinonímia a B. asphodeloides . No obstant això, B. abyssinica es distingeix fàcilment pels seus pedicels rectes més gruixuts, les seves bràctees auriculades no fimbriades i pel seu hàbitat gairebé sense tija.

### Etimologia

Bulbine: que rep el nom del tubercle en forma de bulb de moltes espècies.
asphodeloides: epítet llatí que significa "igual que asfodel".

### Sinonímia

* Anthericum altissimum Mill.
* Anthericum asphodeloides L. basiònim
* Anthericum longiscapum Jacq.
* Anthericum succulentum Salisb.
* Bulbine altissima (Mill.) Fourc.
* Bulbine crocea L.Guthrie
* Bulbine dielsii Poelln.
* Bulbine longiscapa (Jacq.) Willd.
* Bulbine mettinghii Ten.
* Bulbine pallida Baker
* Phalangium altissimum (Mill.) Kuntze
* Phalangium asphodelodes (L.) Kuntze
* Phalangium longiscapum (Jacq.) Kuntze

## Referències

* 1 2 3 «Bulbine asphodeloides» (en anglès). Red List of South African Plants. South African National Biodiversity Institute (SANBI). [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ «Bulbine asphodeloides» (en anglès). Tropicos.org. [Consulta: 9 gener 2021].
* ↑ «Bulbine bulbosa» (en anglès). Growing Native Plants. Australian National Botanic Gardens, 19-06-2003. [Consulta: 8 gener 2021].
* ↑ «Dictionary of Botanical Epithets». [Consulta: 9 gener 2021].
* ↑ Bulbine asphodeloides a PlantList
# Serrat de Porredon (Coll de Nargó)

El Serrat de Porredon és una serra situada al municipi de Coll de Nargó (Alt Urgell), amb una elevació màxima de 1.370 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Puig Torroella (Vidreres)

El Puig Torroella és una muntanya de 322 metres que es troba al municipi de Vidreres, a la comarca de la Selva.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Puig Torroella (Vidreres)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Molí d'en Solà

El Molí d'en Solà és una obra de la Vall de Bianya (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un gran casal de planta rectangular i teulat a dues aigües amb els vessants vers les façanes laterals. Disposa de baixos, planta noble, pis i golfes. A la planta baixa encara es guarden els útils del moliner i altres dependències han estat adequades al bestiar. A la façana s'obren tres arcades de mig punt. A la planta noble hi ha una galeria porxada de set arcades amb pilastres de pedra tallada. A l'interior hi ha una àmplia sala de convit. El segon pis era l'antic graner. Presenta set finestres d'arc de mig punt a la façana. La casa va ser bastida amb carreus tallats en els cantoners i obertures; la façana està actualment emblanquinada. Cal destacar les obres que va fer Vicenç solà al segle xviii i Pere solà al XIX (la galeria de migdia).
Destaquen tres llindes. A la de la porta de les quadres hi diu "VICENC SOLA 1715", a la de la façana del migdia hi posa "M. F. T. / PERE SOLA / Y ROQUER / 1834" i a la de la façana de migdia hi ha un rellotge de sol amb la data de 1885 i una porta d'accés des de l'interior a la galeria amb la llinda del segle xviii.
La pallissa és una àmplia construcció situada al costat del mas, de planta rectangular i teulat a dues aigües, sostingut per tres pilars d'obra i per bigues de fusta, on es recolzen els cairats, les llates i les teules col·locades a salt de garsa. Disposa de planta i dos pisos, amb doble badiu. A la façana de ponent té un cos annex de planta, amb porta principal de punt rodó i pis superior.

## Història

Contràriament al que succeeix en altres cases de la zona, del Molí d'en Solà no es disposa de referències sobre el seu passat. Segons l'historiador olotí Josep Maria de Solà-Morales, la masia existia a començaments del segle xiv. La casa, en aquells moments, estava situada a escassa distància de les dependències pròpies del molí, a uns dos-cents metres aproximadament. Més endavant la família decidí de viure prop de les moles.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Molí d'en Solà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
# Can Sidro de la Bomba

Can Sidro de la Bomba és una masia de Mataró (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Masia de planta baixa i pis amb coberta a dues aigües.
La façana principal, molt modificada, conserva els brancals i llinda de pedra del portal d'accés i de la petita finestra situada a la seva esquerra. La resta de façanes, sense arrebossar, deixen entreveure els carreus de pedra de les cantonades, els brancals d'algunes obertures i la pedra en la formació del mur.
Aquesta masia del segle xviii pertanyia originàriament al conjunt de la casa Boet.

## Referències

* 1 2 3 «Can Sidro de la Bomba». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Lunana, un iac a l'escola

Lunana, un iac a l'escola (títol original en anglès, Lunana: A Yak in the Classroom) és una pel·lícula dramàtica del Regne de Bhutan de 2019 i dirigida per Pawo Choyning Dorji. El film es va estrenar al Festival de Cinema de Londres. Va ser nominada a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa als Premis Oscar de 2020, però després va ser desqualificada. No obstant això, es va tornar a presentar per a l'any següent, essent preseleccionada el desembre de 2021 i essent una de les cinc nominades als premis Oscar de 2022. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula va guanyar el premi Audience Choice Award a la millor pel·lícula i el Best of the Fest al Festival Internacional de Cinema de Palm Springs el 2020. Al 26è Festival de Cinema della Lessinia, a Itàlia, la pel·lícula va ser guardonada amb el Premi Lessinia d'Or a la Millor pel·lícula del festival. Al Donibane Lohizuneko Zuzendari Gazteen Zinemaldia, a Sant Joan Lohitzune, la pel·lícula va guanyar el Prix du Public i Sherab Dorji va rebre el premi al Millor actor pel seu paper d'Ugyen Dorji.

## Argument

Ugyen, un mestre d'escola en el seu darrer any de formació, és enviat a la remota ciutat de Lunana, al nord de Bhutan. S'ha d'enfrontar a l'altitud, la manca de comoditats i un hivern sever.

## Repartiment

* Sherab Dorji com a Ugyen Dorji
* Ugyen Norbu Lhendup com a Michen
* Kelden Lhamo Gurung com Saldon
* Kunzang Wangdi com a Asha Jinpa
* Tshering Dorji com a Singye
* Sonam Tashi com a Tandin
* Pem Zam com a Pem Zam
* Tsheri Zom com l'àvia d'Ugyen

## Referències

* 1 2 Lunana, un iac a l'escola a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «Lunana: A Yak in the Classroom». Eastern Kicks. [Consulta: 16 setembre 2020].
* ↑ Keslassy. «Lunana: A Yak in the Classroom Is Bhutan's Second-Ever Oscar Entry (Exclusive)». Variety, 15-09-2020. [Consulta: 15 setembre 2020].
* ↑ «Oscars Reveal Record-Breaking Lists of Contenders in Documentary, International Categories». The Wrap, 28-01-2021. Arxivat de l'original el 9 febrer 2021. [Consulta: 18 febrer 2021].
* ↑ «Oscars International Race 2021: Complete List of Entries». The Wrap. [Consulta: 10 novembre 2021].
* ↑ Davis. «Oscars Shortlists Include Beyoncé, ‘Spider-Man’ and Two Jonny Greenwood Scores as France’s ‘Titane’ Is Snubbed». Variety, 21-12-2021. [Consulta: 22 desembre 2021].
* ↑ «Oscars: Full List of Nominations». The Hollywood Reporter. [Consulta: 8 febrer 2022].
* ↑ «Lunana: A Yak in the Classroom wins Audience Choice Award». The Wrap. [Consulta: 12 gener 2020].
* ↑ «Lunana: A Yak in the Classroom wins in Lessinia». Log to Green. Arxivat de l'original el 29 d’octubre 2020. [Consulta: 30 agost 2020].
* ↑ «Festival international du film de Saint-Jean-de-Luz : un palmarès bourré de talents». Telerama. [Consulta: 13 octubre 2020].
* ↑ Keslassy. «Lunana: A Yak in the Classroom Is Bhutan's Second-Ever Oscar Entry (Exclusive)». Variety, 15-09-2020. [Consulta: 15 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Lunana, un iac a l'escola a Goitaquèfanara.cat
# Can Vinyals Paleolític

El jaciment arqueològic del Can Vinyals és un jaciment situat al terme municipal de Santa Perpètua de Mogoda, a la comarca del Vallès Occidental. Es tracta d'un jaciment propi del Paleolític mitjà, que presenta característiques pròpies de l'horitzó mosterià.

## Situació geogràfica

Can Vinyals està situat a la banda nord de la carretera B.140 de Sabadell. El jaciment es troba als vessants fluvials.
Coordenades UTM: X: 430381.82 Y: 4598991.35. Altitud: 90 m.

## Història de les primeres troballes arqueològiques

Can Vinyals és un exemple de troballes fortuïtes i, com a tal, encara no s'ha dut a terme cap mena d'intervenció. De fet, com que el jaciment està ubicat en una zona d'explotació agropecuària, aquest està enterrat sota una capa de 2 metres de terra.

## Troballes

El material arqueològic extret és propi de l'horitzó mosterià i, actualment, està ubicat en el Museu Municipal de Santa Perpètua de la Mogoda i és escàs.

## Referències

* 1 2 3 4 Garcia i Batalla, Pere. «El Museu de Santa Perpètua de Mogod». Notes, 2006. [Consulta: 30 gener 2018].
* 1 2 3 4 «Can Vinyals Paleolític | Mapes de Patrimoni Cultural». [Consulta: 10 gener 2022].

## Vegeu també

* Llista de jaciments arqueològics de Catalunya
* Paleolític
* Mosterià
* Can Vinyals

## Enllaços externs

* Mapa del patrimoni cultural de Santa Perpètua de Mogoda Arxivat 2015-06-03 a Wayback Machine.
# Cuaespinós estriat

El cuaespinós estriat (Leptasthenura striata) és una espècie d'ocell de la família dels furnàrids (Furnariidae) que viu als vessants amb malessa i cactus dels Andes, a l'oest de Perú i nord de Xile.

## Referències

* ↑ «Cuaespinós estriat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 29/03/2021(català)
# Federal ventrevermell

El federal ventrevermell (Hypopyrrhus pyrohypogaster) és un ocell de la família dels ictèrids (Icteridae i única espècie del gènere Hypopyrrhus (Tarragon, 1847).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva i matolls humids als vessants dels Andes de Colòmbia.

## Referències

* ↑ «Federal ventrevermell». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Llibre d'Amic e Amada

Llibre d'Amic e Amada és una obra poètica de la novel·lista i poeta valenciana Carmelina Sánchez-Cutillas i Martínez del Romero, la darrera de la seua bibliografia literària. Fou publicada amb 30 poemes en l'any 1980 per Francesc Torres Editor S.A, presentada sense cap pròleg i únicament acompanyada pel paratext de la contracoberta i un comentari publicitari no signat.
De temàtica amorosa i versada sobre el desig femení, la seua manca de recepció entre la crítica especialitzada de l'època va provocar que l'autora desistira de seguir amb la seua trajectòria de publicació literària fins a la seua mort en 2009.

## Estil i crítica

En aquesta obra, Sánchez-Cutillas i Martínez del Romero reprén el realisme social que havia caracteritzat els seus primers poemaris, Un món rebel i Conjugació en primera persona dels anys 1960. El tema principal tracta de l'expressió i la reflexió sobre el desig femení des de l'elegia de l’amor perdut, i en diversos dels seus passatges s'hi poden trobar semblances amb la primera etapa poètica de l'autora catalana Maria Mercè Marçal i Serra, en què s'hi reivindica com a dona forta i madura.
En les desideracions que expressa sobre l'amor, l'autora converteix aquest sentiment en indivisible respecte de l'angoixa existencial diària, l'enyorança, la mort —sobre la qual estableix una dialèctica entr la vida i la mort pionera en la seua obra— i la nostàlgia. Per altra banda, l'autora afegeix un vessant de denúncia literària del seu present dominat per l'opressió del franquisme i pel record tràgic de la Guerra Civil espanyola i la consegüent postguerra, amb la reflexió identitària que açò li suposa.
El llibre conclou amb un poemari de versos tetrasíl·labs i pentasíl·labs amb un ritme propi dels cançoners populars i d'un vocabulari significativament planer, que els crítics associen a l'obra de Vicent Andrés Estellés. Hi empra un estil considerat com a «lúdic i un tant càustic alhora, amb el darrer poema titulat Joc d’escacs reforçant la dialèctica antonòmica abans expressada: vida/mort».

## Referències

* 1 2 3 Borja Sanz, Joan; Francés Díez, M. Àngels «Carmelina Sánchez-Cutillas.«Des de les fronteres del silenci»» ( PDF). Acadèmia Valenciana de la Llengua, 2020, pàg. 19. Arxivat de l'original el 2021-05-17 [Consulta: 5 juny 2021].
* 1 2 3 4 5 Lacueva i Lorenz, Maria «Elles prenen la paraula. Recuperació crítica i transmissió a les aules de les escriptores valencianes de postguerra: una perspectiva des de l'educació literària» ( PDF). Facultat de Magisteri. Universitat de València, 2013, pàg. 308.
* 1 2 Alpera, L. Carmelina Sánchez-Cutillas. Obra poètica.. València: Consell Valencià de Cultura, 1997, p. 308.
* 1 2 3 Alpera, L. Carmelina Sánchez-Cutillas. Obra poètica.. València: Consell Valencià de Cultura, 1997, p. 32-33.
# Manaquí pitblanc

El manaquí pitblanc (Corapipo gutturalis) és un ocell de la família dels píprids (Pipridae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos als vessants inferiors dels Tepuis del sud de Veneçuela, Guaiana i nord del Brasil.

## Referències

* ↑ «Manaquí pitblanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2023(català)