OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# N'Gai N'Gai

N'Gai N'Gai és un grup de pop-rock de la dècada de 1980, considerats un dels pioners del rock català, caracteritzats per l'ús ocasional de tocs de funk i sintetitzadors. La banda maresmenca, juntament amb Detectors, Duble Buble, Grec, La Madam i molts altres, varen fer diverses gires per tot Catalunya. Algunes de les seves cançons més destacades són "Sunglasses", "Pol petit", "No hi ha futur", "Estranya Història", "Tu ho fas per mi", i "On vas...?".
Fou creat per Jordi Bastard i Paco Garcia l'any 1983 a Sant Pol de Mar, i va ser molt actiu a mitjans dels anys vuitanta. Primer varen editar el maxi-single "Sunglasses" (1986), i seguidament va sortir a la venda el seu primer LP, Blau de roig (1987). El 1988 va sortir el segon àlbum, Fotomaton, del qual es va gravar un videoclip de la cançó que dona títol al disc, on sortia la famosa actriu Mònica Pont. L'altra cançó que es va presentar en programes de televisió com a senzill va ser "On vas...?".
El 1992 varen editar un nou CD, Barres i birres, el qual obtingué molt bona acollida. En destaquen aquestes cançons: "Pol petit", "Quan dic el teu nom" (amb un canvi de lletra, és l'himne oficial del club de futbol ATC Sant Pol), "Llum de Lluna" i "Sols m'acompanya la ràdio".
L'any 2012 van tornar als escenaris a partir d'un nou àlbum, Revenant, que inclou tant cançons noves com versions actualitzades d'algunes de les seves clàssiques.
Des del darrer CD, dels membres originals només en queden els fundadors: Jordi Bastard i Paco Garcia. Actualment els acompanyen Pol Maresma (baix), Xavier Espàrrech (bateria) i Manel Rubira (guitarra).
El 2019 van treure l'àlbum autoeditat n'Roll: quinze cançons noves, majoritàriament d'estil rocker. Del tema "Serps de cascavell", en varen enregistrar un videoclip. Altres cançons destacades en són "Com m'agrada a mi", "Cicatrius", "Tresor de Praga", "El candidat", "Perd el control" i "Noia del nord".
Els membres històrics, fins al 1992, foren Jordi Bastard (veu), Paco García (guitarres elèctrica i acústica), Jordi Carbó (saxo tenor i cors), Joan Linares (bateria), Peter Dijksterhuis (teclat i cors) i Neil Geoffrey (guitarres acústica i elèctrica, i cors).

## Discografia

* Sunglasses (maxi-single; 1986); àlbums:
* Blau de roig (1987)
* Fotomaton (1988)
* Barres i birres (1992)
* Revenant (2012)
* n'Roll (2019)

## Referències

* ↑ «TR, B-30, N'Gai N'Gai i Duble Buble, avui en concert al Bikini». Enderrock, 04-03-2006 [Consulta: 21 abril 2014].
* ↑ Palmer, Jordi «N'Gai N'Gai prepara temes per a un «futur nou disc»». Nació Digital, 07-06-2014.
* ↑ Arenyes, Joan «El grup N'Gai N'gai» (àudio). Catalunya Exprés Magazine. rtve, 07-01-2012.
* ↑ «N'Gai N'Gai estrena disc a Disco 100». El Punt Avui, 18-05-2019.
* ↑ «N'Gai N'Gai: “Venim a reivindicar el rock’n'roll”». L'independent de Gràcia, 04-03-2019.

## Enllaços externs

* N'Gai N'Gai - Lloc web oficial
# Agustín Carstens

Agustín Guillermo Carstens Carstens (n. 9 de juny de 1958 a la ciutat de Mèxic) és un economista mexicà, que ha sigut governador del Banc de Mèxic, el banc central de l'Estat. De 2006 al 2009 fou secretari (ministre) d'Hisenda i Crèdit Públic en el gabinet del president Felipe Calderón, i del 2003 al 2006 fou subdirector gerent del Fons Monetari Internacional i tresorer del Banc de Mèxic.
Agustín Carstens és llicenciat en economia de l'Institut Tecnològic Autònom de Mèxic (ITAM), graduat el 1982. Començà a treballar com a intern al Banc de Mèxic, i el 1983 rebé una beca per a estudiar un màsters i doctorat en economia en la Universitat de Chicago. En retornar al Banc de Mèxic, fou nomenat Tresorer General i després Director General d'Investigació Econòmica i Cap del Gabinet de l'Oficina del Governador del Banc de Mèxic. De 1999 al 2000 fou director executiu del Fons Monetari Internacional en representació de Costa Rica, El Salvador, Espanya, Guatemala, Hondures, Mèxic, Nicaragua i Veneçuela. El 2000 fou designat sotssecretari (sotsministre) d'Hisenda i Crèdit Públic de Mèxic, i l'1 d'agost de 2003, com a subdirector gerent del Fons Monetari Internacional (FMI)
El 16 d'octubre de 2006 renuncià al seu càrrec del FMI i fou nomenat Coordinador del Programa Econòmic del president electe de Mèxic, Felipe Calderón, i l'1 de desembre del mateix any, com a secretari (ministre) d'Hisenda i Crèdit Públic. El 9 de desembre de 2009 fou proposat com a governador del Banc de Mèxic, i ratificat pel Senat de Mèxic el 15 de desembre. Va mantenir el càrrec fins al 2017.

## Referències

* ↑ Rojas, Luis; Grebler, Dan and Craft, Diane «Mexico's Senate confirms Carstens as cenbank head». Reuters, 15-12-2009 [Consulta: 15 desembre 2009].
* ↑ «Calderón propone a Carstens para Banxico». El Universal (México), 09-12-2009 [Consulta: 9 desembre 2009]. Arxivat 2009-12-12 a Wayback Machine.
* ↑ «Ratifican a Carstens en Banco de México». El Universal (México), 15-12-2009 [Consulta: 15 desembre 2009].

## Enllaços externs

* Agustín Carstens
# Joan Carles Garcia Cañizares

Joan Carles Garcia Cañizares (Tordera i Barcelona, 7 de novembre de 1961) és un polític català, alcalde de Tordera (Maresme) des del 1995 i diputat provincial a la Diputació de Barcelona per Junts per Catalunya des del 2007.
Va ser alcalde de Tordera des de l'any 1995 fins al 2023 i diputat provincial de la Diputació de Barcelona des de l'any 2007, i s'encarrega, entre d'altres, de l'àrea d'hisenda, recursos humans i tecnologies de la informació. Va ser substituït a l'alcaldia per Elisabet Megias Pinós a les eleccions de 2023.

## Referències

* 1 2 «El miembro de la Diputación García Cañizares está entre los detenidos en la operación Estela». La Vanguardia, 24-05-2018. [Consulta: 16 setembre 2019].
* ↑ «La fibra òptica arribarà a sis municipis de la comarca a través de carreteres locals de la DiBA», 17-04-2018. [Consulta: 23 juny 2020].
# Sebastià Baixet

Sebastià Baixet (Bellpuig, Lleida, s. XIX) fou organista i prevere de la catedral de La Seu d'Urgell el 1826, ciutat on va residir, com a mínim, fins al 1867. Abans havia estat organista de la catedral de Solsona.

## Referències

* ↑ BALTASAR SALDONI, Efemérides. Diccionario Biográfico-Bibliográfico de Efemérides de Músicos Españoles. Vol. IV, 1881, p. 25.
# Platja de Cristall

La platja de Cristall, o platja Cristall, és una platja semiurbana del municipi de Mont-roig del Camp (Baix Camp), situada a l'extrem sud del nucli urbà de Miami Platja. Limita al nord amb la cala dels Àngels i al sud amb la platja de la Punta del Riu, prop de la desembocadura del riu de Llastres. Flanquejada pel passeig marítim, està orientada al sud-est-est. Té una longitud de 1.200 metres i una amplada mitjana de 50 metres, formada per sorra fina i gruixuda. Disposa d'accessibilitat per a persones amb mobilitat reduïda, lloguer d'ombrel·les, gandules i patins aquàtics de pedals, zona esportiva, amb futbol i vòlei platja, una base de l'Estació Nàutica Costa Daurada, i l'espai La Pèrgola, on tenen lloc concerts, correfocs, aplecs sardanistes, etc.
La platja ha estat guardonada fins al 2021 amb la Bandera Blava, que reconeix internacionalment la qualitat de l'aigua i serveis. L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent.

## Referències

* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* 1 2 «Platja Cristall». Agència Catalana de l'Aigua.
* ↑ «Platja Cristall». Diputació de Tarragona.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Cristall». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «97 platges i 22 ports esportius, guardonats amb la Bandera Blava 2021 a Catalunya». Ports de la Generalitat. Generalitat de Catalunya, 11-05-2021.
# Robert Solow

Robert Solow (anglès: Robert Merton Solow) (Brooklyn, 23 d'agost de 1924 - Lexington, 21 de desembre de 2023) va ser un economista i professor universitari estatunidenc guardonat amb el Premi del Banc de Suècia «Nobel» d'Economia l'any 1987.

## Biografia

Va néixer el 23 d'agost de 1924 a la ciutat de Nova York, en una família d'arrels jueves. Es va educar en les escoles públiques de la ciutat i des de nen va destacar acadèmicament. El setembre del 1940 va ingressar a la Universitat Harvard amb una beca, universitat en la qual va estudiar, entre altres matèries, sociologia, antropologia i economia elemental. El 1942 va abandonar la universitat i es va allistar a l'exèrcit, servint al nord d'Àfrica i Sicília durant la Segona Guerra Mundial. Al retornar a Harvard va estudiar sota la direcció de Wassily Leontief, graduant-se l'any 1947 i assolint el doctorat l'any 1951.
El 1949 obtingué una plaça com a professor de la Universitat de Colúmbia, on va conèixer George Stigler, i el 1950 va esdevenir professor a l'Institut Tecnològic de Massachusetts, ocupant la càtedra d'economia fins a l'any 1995.
Durant la seva estada a Harvard va col·laborar amb Wassily Leontief calculant el primer conjunt de coeficients tècnics de les taules input-output. A partir d'aquest moment es va interessar pels models estadístics i l'econometria, i durant més de quaranta anys, al costat de Paul Samuelson, va treballar en diverses teories sobre la programació lineal (1958) o la corba de Phillips (1960).
El factor clau per a assolir el creixement econòmic és el progrés tècnic, que determina els salaris reals. El seu model de creixement neoclàssic és un model clarament dinàmic on l'estalvi ocupa un important paper. L'any 1987 fou guardonat amb el Premi del Banc de Suècia d'Economia en memòria d'Alfred Nobel «pels seus treballs sobre la teoria del creixement econòmic».

## Referències

* ↑ «Fallece Robert Solow, padre de la teoría moderna del crecimiento económico» (en castellà), 23-12-2023. [Consulta: 25 desembre 2023].
* ↑ «Robert Solow, el premio Nobel innovador» (en castellà), 24-12-2023. [Consulta: 25 desembre 2023].
# Can Barnei

Can Barnei és una obra de Massanes (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia aïllada, situada al barri del Marquès. L'erdifici té planta rectangular i consta de planta baixa, dos pisos i golfes. Coberta a doble vessant al cos principal, que és més elevat, i a una sola vessant als cossos laterals, totes elles en teula àrab.
A la planta baixa, a l'entrada hi ha una estructura que sobresurt, formant un petit vestíbul d'entrada, amb una obertura en arc de mig punt i adovellada, que està coberta amb una teulada a doble vessant.
Al primer pis hi ha tres finestres quadrangulars amb llinda, brancals i ampit de pedra. Al segon pis hi ha una obertura triple, amb arc de mig punt i columnetes circulars d'estil clàssic.
A les cantonades hi ha cadenes formades per carreus de pedra.
Tota la façana està arrebossada i pintada de blanc.

## Història

Masia de nova construcció que seguí l'estructura de l'edifici original.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Can Barnei». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Can Genari

Can Genari és una obra de Sils (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa situada al nucli antic del poble, a tocar de l'antic estany de Sils. És un edifici de dues plantes amb coberta de vessants laterals i cornisa catalana. La porta principal és adovellada de mig punt, les obertures del pis superior són finestres gòtiques d'arc conopial, i la central és gòtica amb tres arquets i dos relleus d'hèlix. La resta d'obertures tenen brancals i ampit de pedra monolítica. Una d'elles, la finestra de l'esquerra, sembla de construcció moderna i està protegida per una reixa de ferro forjat quadriculada.
Sota la finestra central es conserva un relleu en pedra que representa un drac alat. També es conserva, a l'esquerra de la façana, un pou adossat. El parament dels murs és arrebossat i pintat exceptuant els angles que són de carreus vistos. El volt de la casa està tot pavimentat de rajoles i ciment. L'interior ha estat totalment restaurat respectant l'estructura original i conserva alguna porta amb arc conopial. Al costat dret presenta un cos afegit de datació posterior. L'edifici està envoltat per un jardí amb força vegetació i la propietat està ballada i tancada amb una porta gran de ferro.

## Referències

* 1 2 «Can Genari». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Casa a la Gran Via Tomàs Balvey, 2 (Cardedeu)

La Casa a la Gran Via Tomàs Balvey, 2 és una obra eclèctica de Cardedeu (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa aïllada de tipologia ciutat-jardí amb planta baixa i un pis i coberta a dues vessants. El perfil del capcer barreja les línies rectes amb angles corbs i acaba en angle. Les façanes estan arrebossades imitant blocs de carreus de pedra. Les cantonades també estan tractades amb blocs de carreus falsos. Dues cornises travessen la façana principal dividint visualment l'espai. A la cornisa que divideix la planta baixa del primer pis hi ha estucats amb elements vegetals representatius. Aquests estucats estan també a les llindes de les finestres del primer pis i al capcer. Aquestes finestres són de llinda plana amb una petita columna romànica al mig i un ampit d'obra amb traceria. Els quatre angles de la casa estan rematats amb boles. El jardí està a la part lateral de la casa.
El conjunt es pot englobar dins un estil eclèctic.

## Història

Segons diu el Secretari Artigues en els seus extractes dels acord municipals, l'any 1884 s'inicia un període d'intensa activitat constructiva amb un gran nombre d'expedients (Plec 46 de L'Arxiu Municipal). Aquesta eufòria constructiva coincideix amb un bon moment de l'economia local. És el moment també de l'arribada dels primers estiuejants (cardedeuencs establerts a Barcelona) que construeixen a la vila.

## Referències

* 1 2 3 «Casa a la Gran Via Tomàs Balvey, 2». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2017].
# Ratpenat de ferradura lobulat

El ratpenat de ferradura lobulat (Rhinolophus lobatus) és una espècie de ratpenat de la família dels rinolòfids. Viu a Moçambic i, possiblement, altres parts de l'Àfrica oriental i Meridional. Se'l considerà una subespècie de R. landeri fins al 2018, quan fou reconegut com a espècie a part basant-se en dades genètiques i caràcters morfològics i acústics. El seu nom específic, lobatus, significa ‘lobulat’ en llatí.

## Referències

* ↑ Taylor, P. J.; Macdonald, A.; Goodman, S. M.; Kearney, T.; Cotterill, F. P. D.; Stoffberg, S.; Monadjem, A.; Schoeman, M. C.; Guyton, J. «Integrative taxonomy resolves three new cryptic species of small southern African horseshoe bats (Rhinolophus)» (en anglès). Zoological Journal of the Linnean Society, 2018. DOI: 10.1093/zoolinnean/zly024. ISSN: 0024-4082.
Espècies vivents de rinolofoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Hipposideridae :
Família Megadermatidae :
Família Nycteridae :
Família Rhinolophidae :
Família Rhinonycteridae :
# La versió Browning

La versió Browning (original: The Browning Version) és un film dramàtic britànic d'Anthony Asquith, estrenat el 1951. Ha estat doblat al català.

## Argument

Afligit per una greu malaltia, el professor Andrew Crocker-Harris es veu obligat a anunciar la seva jubilació de la docència de grec en una escola pública britànica, havent de fer front al seu fracàs com a professor, espòs, i com a home....
Mentrestant, el professor de química Frank Hunter continua mantenint l'oculta relació que sosté amb Millie, l'esposa del veterà professor, la qual el castiga psicològicament esperançada a desfer-se d'ell definitivament. Profunds sentiments començaran a sortir a la superfície i un drama d'alt relleu ens obrirà les portes.

## Repartiment

* Michael Redgrave: Andrew Crocker-Harris
* Jean Kent: Millie Crocker-Harris
* Nigel Patrick: Frank Hunter
* Wilfrid Hyde-White: Frobisher
* Brian Smith: Taplow
* Bill Travers: Fletcher
* Ronald Howard: Gilbert
* Paul Medland: Wilson
* Ivan Samson: Lord Baxter
* Josephine Middleton: Mrs. Frobisher

## Premis i nominacions
### Premis

* 1951: Premi del públic (petita placa de bronze) del Festival de Berlin per Anthony Asquith
* 1951: Os de bronze del Festival de Berlin per Anthony Asquith
* 1951: Premi a la interpretació masculina (Festival de Canes) per Michael Redgrave
* 1951: Premi al millor guió (Festival de Canes) per Terence Rattigan

### Nominacions

* 1951: Gran Premi (Festival de Canes) per Anthony Asquith
* 1952: BAFTA a la millor pel·lícula
* 1952: BAFTA a la millor pel·lícula britànica

## Bibliografia

* Monthly Film Bulletin, Número 207 (anglès)
* Sight and Sound, abril 1951, p. 243 (anglès)

## Referències

* ↑ esadir.cat. La versió Browning. esadir.cat.
* ↑ «The Browning Version». The New York Times.

## Enllaços externs

* La versió Brownin Arxivat 2013-12-25 a Wayback Machine. a BritMovie (anglès)
# Jarl Sichfrith

Jarl Sichfrith (nòrdic antic: Sigfrøðr o Sigurðr) (mort el 899) va ser un cabdill viking sobirà de Jòrvik i el regne de Northumbria (que es diferenciava en aquell moment del regne viking de York) que va governar com Jarl Sichfrith durant un breu període el regne de Dublín entre 893-894, durant el regnat de Sigtrygg Ivarsson (Sictric I). No existeixen gaire informació sobre la fosca figura del Jarl Sichfrith, és possible que fos un dels nombrosos vikings aspirants al tron de Dublín en un període molt convuls d'Irlanda i Gran Bretanya. Alguns historiadors l'ho identifiquen com un dels reis de Jòrvik entre 895-899, o bé un comandant viking que va conduir una flota des de Northumbria contra ell anglosaxó regne de Wessex el 893 o potser els tres fossin la mateixa persona.
Sigfrith era originari de Northumbria i posseïa una flota de quaranta naus per a les seves expedicions i incursions en les costes del regne de Wessex i Devon que defensava Alfred el Gran. El 893 va penetrar en les aigües del mar d'Irlanda i s'atreveix a atacar les possessions dels poderosos vikings nòrdic-gaèlics de la dinastia Uí Ímair i expulsa Sigtrygg Ivarsson. A l'any següent abandona Irlanda per tornar a Northumbria.
Els Annals d'Ulster cita textualment:
| « | ... els estrangers d'Áth Cliath [Dublín] s'han dividit, una facció segueixen el fill d'Ímar [Sitric I] i l'altra segueixen el Jarl. | » |
És molt probable que Sictric I fos enderrocat i partís a l'exili durant un any, ja que després apareix novament com a monarca de Dublín durant dos anys, però és una conjectura. També és probable que ambdues faccions abandonessin Dublín, ja que els Annals d'Inisfallen també esmenta:
| « | ...els pagans van marxar d'Irlanda aquest any [893]. | » |
James Todd[a Cogad Gáedel re Gallaib també esmenta que Sitric fill de Ímar i la seva gent van marxar a Escòcia cap a l'any 892. De tota manera no és clar si el Jarl Sichfrith i Sictric I van ser expulsats a la força o bé van prendre aquesta decisió pel seu compte segons circumstàncies.
Després de la mort de Guthred de Jórvik el 895 Sichfrith és escollit rei pels vikings locals que estaven sens dubte cansats d'un període de pau i submissió a l'església catòlica imposada per l'anterior monarca.
Mor el 899 per causes naturals i immediatament el succeeix Knútr qui, possiblement, va governar en diarquia amb Sichfrith i intenta imposar-se als anglosaxons de Æthelwald de Wessex.

## Vegeu també

* Llista de reis de Dublín

## Referències

* ↑ Downham, 2007, p. 77-79.
* ↑ Annals d'Ulster, 893.4
* ↑ Annals d'Ulster any 893 cap. 4
* ↑ Annals d'Inisfallen any 893 cap. 2
* ↑ Todd, 1990, p. 27.
* ↑ Ashley, 1998, p. 460-461.

## Bibliografia

* Ashley, Mike. The Mammoth Book of British Kings & Queens (en anglès). Londres: Robinson, 199. ISBN 1-84119-096-9.
* Downham, Clare. Viking Kings of Britain and Ireland: The Dynasty of Ívarr to A.D. 1014 (en anglès). Edinburgh: Dunedin, 2007. ISBN 1-903765-89-0.
* Todd, James Henthron (trad.). Cogad Gaedel re Gallaib (1867) (en anglès). Dublín: Longmans, Green, Reader & Dyer, 1990. ISBN 1-871615-03-8.
# Amenuser

Amenuser (anomenat també Useramen o User) fou un Djati de l'antic Egipte sota els faraons Hatshepsut i Tutmosis III de la dinastia XVIII. Useramen era fill del visir Amethu anomenat Ahmose, que va servir durant el regnat de Tutmosis II i els primers anys dels regnats combinats de Hatshepsut i Tutmosis III. La seva mare es deia Ta-amenthu. Useramen estava casat amb una dama anomenada Tuiu, i se sap que la parella va tenir almenys quatre filles i un fill per les seves tombes.
Useramen provenia d'una família molt influent. El seu pare va ser visir abans que ell i més tard el seu germà Neferweben també es va convertir en visir. Useramen també era l'oncle de Rekhmire, que era visir sota Thutmosis III.
Estava casat amb Tuiu de la que va tenir a quatre filles i un fill. La seva tomba a Tebes és l'assenyalada com a tomba TT61.

## Referències

* 1 2 Porter,B. and Moss R.L.B., Topographical Bibliography of Ancient Egyptian Hieroglyphic Texts, Reliefs and Paintings: The Theban Necropolis, Part One: Private Tombs. Second Edition. Griffith Institute. Oxford. 1994
* 1 2 Hatshepsut by Anneke Bart

## Vegeu també

* Llista de djatis de l'antic Egipte
# Serrat del Castell (Tavèrnoles)

El Serrat del Castell és una muntanya de 681 metres que es troba al municipi de Tavèrnoles, a la comarca catalana d'Osona.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Taher Abouzeid

Taher Abouzeid (Assiut, 1 d'abril de 1962) fou un futbolista egipci de la dècada de 1980. Fou internacional amb la selecció d'Egipte amb la qual participà en la Copa del Món de futbol de 1990. Pel que fa a clubs, destacà a Al Ahly. Fou ministre d'Esports egipci pel partit Nou Partit Wafd.

## Referències

* ↑ Taher Abouzaid - International Appearances
* ↑ «Soccer - African Nations Cup Leading Scorers». CNNSI, 20-01-2004. Arxivat de l'original el 2012-10-24. [Consulta: 26 maig 2009].
* ↑ Taher Abou Zeid Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ «Amer Taher Abou Zeid Biography and Statistics». Sports Reference. Arxivat de l'original el 2019-08-08. [Consulta: 6 agost 2009].
* ↑ Taher Abouzeid a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ «New ‘For Egypt’ list launched to run in parliamentary elections». Egypt Independent, 05-02-2015 [Consulta: 5 febrer 2015]. Arxivat 8 de juliol 2016 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-07-08. [Consulta: 8 agost 2019].
* ↑ «Egypt's interim president swears in first government». Ahram Online, 16-07-2013 [Consulta: 18 juliol 2013].