OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Torbat-e Jam

Torbat-e Jam (persa: تربت جام, Torbat-e Jām; també Torbat-e Sheykh Jām i Turbat-i Shaykh Jam) és una ciutat de l'Iran, capital del comtat de Torbat-e Jam a la província de Razavi Khorasan. Al cens de 2006 la seva població era de 83.558 habitants. Està a només 40 km de la frontera afganesa a la carretera entre Mashad i Herat. La ciutat rep el nom per la tomba (turba) del Shaykh Ahmad Jami, i inclou també la tomba del príncep Ghasem Anwar i alguna més. Altres pobles del comtat són Bezd, Mahmudabad i Nilshahr. Les tombes i altres llocs notables estan en perill de deterioració greu i el govern iranià ha iniciat una campanya per la seva restauració, dedicant sumes importants, la major part per la part històrica de Jam i una dècima part per la tomba de Shaykh Ahmad Jami (un místic del segle xi) i edificis annexos (en total deu). Altres llocs amenaçats són la Torbat-e Sangan, la mesquita Khajeh Azizollah, el mausoleu de Shah Ghasem Anwar, la mesquita de Nur i el mausoleu d'Abouzar Bozjani.
El seu nom antic fou Buzajan o o Bučkan (Pučkan); els dos noms, simples variants els esmenta Mustawfi, i a més en un altre lloc l'esmenta com a Jam. Hi va néixer el matemàtic i astrònom Abu-l-Wafà Muhàmmad al-Buzajaní (+998). Era una zona productora de cotó força fèrtil, en el districte de Nishapur. Al segle xiv tenia uns 200 pobles a la rodalia i ja hi havia el mausoleu del místic Shaykh Ahmad (+1142). L'il-kànida Abu Said Bahadur Khan hi hauria fet una parada per visitar la tomba. Ibn Battuta l'anomena Jam. Durant tot el periode post-il-kànida va pertànyer a la dinastia Kart d'Herat. A la ciutat residien els shaykh-al Islam, màxima autoritat religiosa del Khurasan; alguns notables de la ciutat van exercir càrrecs a la cort d'Herat. Quan el malik d'Herat es va enfrontar a Tamerlà, la ciutat fou molt favorable al conqueridor. Tamerlà i més tard l'emperador mogol Humayun (quan era un fugitiu a Pèrsia) van visitar el mausoleu del místic.
Al segle xx els habitants li deien Jam i era un petit poble (200 cases el 1894). El seu creixement s'ha produit els darrers anys. El seu nom modern vol dir "Les Tombes de Jam".

## Enllaços externs

* lloc web de Torbat-e-Jam Arxivat 2017-05-26 a Wayback Machine.
# Udon Thani (província)

Udon Thani, อุดรธานี (tailandès), és una província de Tailàndia. Es troba a l'altiplà de Khorat, al nord del territori del Isaan. La seva capital és la ciutat d'Udon Thani.
L'àrea de la província d'Udon Thani és de 11,730.3 km² i té una població de 1,467,158 habitants segons el cens del 2000.
Aquesta província està dividida en 20 districtes (อำเภอ, amphoe). Aquests districtes estan dividits en 155 subdistrictes (ตำบล, tambon) i 1682 pobles (หมู่บ้าน, muban).

## Comunicacions

La via de tren del nord-est de Tailàndia que va de Khorat a Nong Khai, comunica aquesta província amb Bangkok, la capital, i amb Laos.
El pas de la frontera amb Laos d'aquesta via havia estat tancat durant molts anys, però ha estat obert al Febrer del 2009, obrint noves possibilitats de comerç amb el país veí.
L'aeroport de la capital provincial fou una base estratègics de la Força Aèria dels Estats Units d'Amèrica durant la guerra del Vietnam. Actualment és un aeroport civil amb vols domèstics diaris. Des del Novembre del 2008 va esdevenir aeroport internacional quan Lao Airlines va començar dos vols setmanals a Luang Prabang, la segona ciutat de Laos. La pista de l'aeroport és compartida al mateix temps amb la veïna base militar de la Força Aèria de Tailàndia (RTAF).

## Llocs d'interès turístic

A la província d'Udon Thani hi ha llocs d'interès turístic, com alguns temples budistes notables, el monument de Krommaluang Prachaksinlapakhom (อนุสาวรีย์พระเจ้าบรมวงศ์เธอ กรมหลวงประจักษ์ศิลปาคม), la granja d'orquídies d'Udon (สวนกล้วยไม้หอมอุดรซันไฌน์) i la cascada Namtok Yung Thong (น้ำตกยูงทอง).
Pha Daeng (จุดชมวิวผาแดง) és un fiter de roca vermella que ofereix una vista panoràmica molt espectacular dels volts des-de dalt.

## Història

La zona d'Udon Thani ha estat habitada des de l'edat del bronze. A Ban Chiang, 47 km a l'est de la ciutat d'Udon Thani hi ha unes de les excavacions més importants de l'Àsia del sud-est.
Durant la guerra del Vietnam els grans bombarders americans que bombardejaven el Vietnam del Nord tenien com a base l'aeroport que es troba a la vora de la capital provincial. Com a altres llocs de Tailàndia, la presència de militars americans va fer proliferar bars i hotels dedicats a la prostitució.
A Udon Thani també hi havia un repetidor de la Voice of America, que té la reputació d'haver estat un dels "llocs negres" de la CIA (CIA black site).
La província d'Udon Thani té mines de potassa importants. Es varen descobrir recentment.

## Vegeu també

* Isaan

## Referències

* ↑ Província d'Udon Thani - Web oficial Arxivat 2007-05-17 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Mines de Potassa a la província d'Udon Thani(anglès)

## Enllaços externs

* Tourist Authority of Thailand - Turisme(anglès)
# Upper Chindwin

El districte d'Upper Chindwin fou una divisió administrativa de l'Alta Birmània, divisió de Sagaing, amb una superfície de 48148 km². Població: 111.533 el 1891, 145.032 el 1901 que eren 154.551 incloent els dos estats xans. El seu nom deriva del riu Chindwin que el creuava de nord a sud. Era el districte més gran de la Birmània britànica. Incloïa dos estats xans que eran de facto independents sota els seus sawbwas (princeps): Zingkaling Hkamti i Hsawnghsup.
El territori era administrat per un wun birmà conegut com el Khampat toun, amb seu a Kindat. El 1885 als esclatar la guerra contra Anglaterra, els britànics d'una companyia comercial foren assassinats però els britànics van aconseguir rescatar alguns més en una expedició des de Manipur a través de la vall de Kabaw on es van fer forts.
El districte fou ocupat pels britànics el 1886. Van trobar alguna resistència a Balet i Masein però es va sotmetre el sawbwa de Hsawnghsup. Inicialment (1887) es va formar el districte de Chindwin amb capital a Alon, però el 1888 es va dividir en Lower Chindwin i Upper Chindwin amb Kindat i Monywa com a capitals (la primera de l'Alt Chindwin). El 1886 el subcomissionat britànic Gleeson fou assassinat a Mingin però després hi va haver moltr poca resistència.
El príncep Shwegyobyu ajudat pels dacoits Nga Saga i Nga Pyo, va intentar la revolta a la zona però fou ràpidament dominada. El sawbwa de l'estat de Kale estava en guerra contra el seu nebot Pa Gyi i els xins van aprofitar l'ocasió per fer incursions a les valls de Kale i Kabaw; finalment Pa Gyi va ser reconegut sawbwa, però després va conspirar amb el príncep Shwegyobyu que el 1889 s'havia refugiat amb el xins (tribu dels tashon). Una expedició britànica va castigar els xins (1888-1889) però els atacs a la vall de Kabaw no van parar fins al cap d'un temps. El 1890-1891 es va produir la rebel·lió Wuntho dirigida per Nga Le que va sortir de les muntanyes Taungthonlon cap a Homalin, on va cremar alguns edificis i va cridar al seu parent el príncep d'Hsawnghsup, en ajut; però el príncep va romandre lleial als britànicsm i Nga Le fou aviat expulsat del districte. Pa Gyi fou deportat el 1891 per complicitat i l'estat de Kale fou annexionat. Poc després es va establir una posició avançada al nord, a Tamanthi. El 1892 i 1894 es van fer noves expedicions contra els xins. Després de 1896 el districte estava pacificat.
El 1901 estava dividit en quatre subdivisión i deu municipalitats:
* Kindat:
** Kindat
** Tamu
* Kale
** Masein
** Kalewa
** Kale
* Mingin
** Mingin
** Kyabin
* Homalin
** Paungbyin
** Homalin
** Maingkaing
I dos estats:
* Hsawnghsup
* Zingkaling Hkamti o Singaling Hkamti
Hi havia 4 myothugyis i 454 pobles amb cap. Els dos estats xans estaven administrats pels seus sawbwas com els altres estats xans però en algunes matèries estaven sota control del subcomissionat d'Homalin que feia les mateixes funcions d'un assitent superintendent als estats xans.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Valmartino

Valmartino és una població del municipi de Cistierna, al nord-est de la província de Lleó, a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Està situada a 1.040 metres sobre el nivell de la mar. Les seves coordenades són 42° nord i 5° oest. És un dels 11 pobles que componen l'Ajuntament de Cistierna. Es troba a 2 km d'aquesta vila a la carretera LE-232 o CL-626 direcció Sahagún. La distància a Lleó és de 67 km.
El seu origen històric es desconeix amb certesa, però es dedueix per les restes arqueològiques trobades que podria haver estat ja habitada per càntabres i àsturs. Tot i que la primera ressenya certa és un document del monestir Reial de san Benito de Sahagún datat el 8 de juliol de l'any 895 en el qual s'esmenta una vila a la Vall de Martino sobre el riu Esla.

## Referències

* ↑ Campos, José María. «La Diputación acometerá el arreglo del acceso a Valmartino con 115.300 euros» (en castellà), 09-02-2022. [Consulta: 26 febrer 2024].
* ↑ «Valmartino se viste de fiesta este fin de semana para honrar a San Pedro» (en castellà). [Consulta: 26 febrer 2024].
* ↑ «valmartino». [Consulta: 26 febrer 2024].
# Vav

Wao o Vav fou un estat tributari protegit de l'agència de Palanpur. Tenia 1.966 km² i era estat de quarta classe; la població el 1881 consta com 27.735 habitants però el 1901 era de 8.286 persones en 26 pobles. El 1931 la població era de 20.721 habitants. El territori era pla excepte la part occidental. Els sobirans portaven el títol de ranes de Wao (o Vav). Originalment venien de Sembhor i Nandol a Marwar, i reclamava parentiu amb el raja chauhan de Delhi, Prithwi Raj. Després de diverses vicissituds Dedh Rao fou expulsat de Nandol però va aconseguir la possessió de Tharad, que llavors depenia del raja rajput de Patau. Rana Punja, el setè descendent de Dedh Rao, va morir en batalla i el territori recuperat dels chauhans. Rana Waza, fill de Rana Punja, va construir la ciutat de Wao. Chandrasinhji Umedsinhji fou el 20è rana del 1884 al 1924 era un rajput chauhan.
Els ingressos eren de 3000 lliures. Tenia una força militar el 1883 de 50 homes. La capital era la ciutat de Wao a 24° 21′ 30″ N, 71° 30′ 00″ E﻿ / ﻿24.35833°N,71.50000°E﻿ / 24.35833; 71.50000. El 1809 vivien a Wao almenys 1.000 famílies de rang; va patir molt per la fam del 1813 i el 1828 havia caigut ja en condicions d'insignificança sense que quedessin restes de la seva anterior prosperitat i grandesa excepte les ruïnes de les muralles. La població el 1872 era 3.065 habitants però havia baixat encara més el 1881.
Vegeu també: Suigam

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Vavdi Vachhani

Vavdi Vachhani (Waori Wacchani) fou un estat tributari protegit de l'agència de Kathiawar, prant de Gohelwar, presidència de Bombai. Estava format per 3 pobles amb 490 habitants el 1901 (275 el 1881). La nissaga governant era rajput gohel i només hi havia un tributari. La superfície era de 184 km². Els ingressos estimats eren de 3.300 rupies i pagava 334 rupies com a tribut repartides entre el nawab de Junagarh (51) i el Gaikwar de Baroda (que rebia més part, 277 rupies).

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Yelandur

Yelandur (Ciutat de la Lluna Nova) és una petita tehsil del districte de Chamarajanagar a l'estat indi de Karnataka. Té importància històrica i cultural en aquesta regió

## Demografia

Segons els cens indi del 2001,Yalandur tenia 8583 habitants. Els homes constitueixen el 51% de la població i les dones 49%. Yalandur té un índex mitjà d'alfabetització del 58%, inferior a la mitjana nacional de 59.5%: la instrucció masculina és del 65%, i la instrucció femenina és del 50%. A Yalandur, el 10% de la població és menor de 6 anys.

## Ubicació

Yelandur és la taluka més petita del districte. Es compon de 33 pobles. Està situada a uns 60 km al sud-oest de Mysore i uns 150 km al sud de Bangalore. En la història és coneguda com a Ramachndra yelanbure. Més tard es va transformar en Yalandur.

## Importància històrica

Fou un estat tributari protegit del tipus jagir al sud-est del districte de Mysore a l'estat de Mysore amb 264 km² i una població el 1901 de 35.271 habitants. L'única ciutat era Yelandur, la capital, amb 3.803 habitants el 1901, i hi havia altres 27 pobles. El territori era fèrtil i densament poblat. A l'est les muntanyes Biligiri-Rangan (altura màxima 1.300 metres) recorrien el territori uns 15 km, estant la zona habitada per la tribu dels sholigues; la resta, al nord-oest de les muntanyes, eren creuades pel riu Suvarnavati, la principal font de reg. Els mercats comarcals pels habitants es trobaven a Santemarahalli (taluka de Chamrajnagar) i Kollegal (districte de Coimbatore). El temple principal de Yelandur era a la capital, i s'anomena Gaurisvara. El territori fou regit pels gangues, els txoles i els hoysales. Després fou part del principat de Padinad o Hadinad, per passar tot seguit a Vijayanagar. El raja va emparentar amb el de Mysore i Chikka Deva Raja finalment va pujar al tron d'aquest estat el 1672. El tron de Mysore fou usurpat per Haidar Ali però la nissaga restablerta el 1799. El 1807 Yelandur fou concedit en jagir a Diwan Purnaiya pels seus serveis a l'estat; els seus descendents el van conservar fins després de la independència índia.

## Referències

* ↑ Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Zabadani

Zabadani (àrab: الزبداني, az-Zabadānī) és una ciutat de Síria a la governació de Rif Dimashq, propera a la frontera amb el Líban. És en una vall verda i és cap del districte o regió (míntaqa) del mateix nom, amb 105.342 habitants el 2004, format per la nàhiya de Zabadani (amb 8 pobles i 6 granges) i altres nàhiyes; la míntaqa limita al nord amb Sirghaya, a l'est amb Bloudan i Bakkim, al sud amb Madaya i la vall del Barada. Fins a l'inicia de la guerra civil Síria el 2011 la ciutat fou un popular destí turístic (principalment interior) pel seu clima suau a l'estiu i les vistes.
La població és majoritàriament musulmana sunnita, però amb un bon nombre de cristians que tenen la mateixa església i un monestir (fins a mitjan segle xx els cristians eren un 25% amb església grec-ortodoxa i església catòlica). La seva població estimada (vers 1990) era de 17.000 habitants. Hi ha el centre d'escoltes de Síria i el 1954 s'hi va celebrar el primer Jamboree àrab.
Sota els romans d'Orient depenia del bisbat d'Abilla, bisbat que després va passar a Zabadani, poc després de l'establiment del domini àrab. El 18 de gener de 2012 fou la primera ciutat que va caure en mans de l'Exèrcit Lliure de Síria, després d'11 dies de combats.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, XI, 398

## Enllaços externs

* http://www.middleeast.com/zabadani.htm
* http://www.zabadani4dev.sy Arxivat 2009-09-19 a Wayback Machine.
* Fahim, Kareem «In Syrian City, a Calm That Few Expect to Last». New York Times, 21-01-2012 [Consulta: 22 gener 2012].
# Antoni Krauze

Antoni Krauze (Varsòvia, 4 de gener de 1940 - 14 de febrer de 2018) va ser un guionista i director polonès. Va estudiar cinema a l'Escola Nacional de Cinema de Łódź (1966). Era el germà gran del dibuixant i il·lustrador Andrzej Krauze.
Krauze va dirigir molts documentals i llargmetratges. La seva pel·lícula de 2011, Black Thursday va guanyar un premi especial al Festival de Cinema de Gdynia el 2011 i el premi FIPRESCI al Festival Internacional de Cinema de Montreal el 2011.
Krauze va morir el 14 de febrer de 2018.

## Filmografia

* Palec boży, 1973
* Strach, 1975 – només director (de la novel·la de Zbigniew Safjan)
* Podróż do Arabii, 1979
* Party przy świecach, 1980 – només director (de la novel·la de Jan Himilsbach)
* Prognoza pogody, 1982
* Dziewczynka z hotelu Excelsior, 1988 – només director (de la novel·la de Eustachego Rylskiego)
* Radość pisania, 2005 – sobre Wisława Szymborska
* Czarny czwartek, 2011 – només director
* Smolensk, 2016 – sobre l'accident del Tu-154 de la Força Aèria de Polònia

## Referències

* 1 2 «Antoni Krauze». Adam Mickiewicz Institute. [Consulta: 15 febrer 2018].
* ↑ Antoni Krauze. filmpolski.pl
* ↑ Awards. www.imdb.com
* ↑ «Media: nie żyje Antoni Krauze. Reżyser, twórca "Smoleńska"» (en polonès). Onet.
* ↑ Radość pisania. www.filmpolski.pl
* ↑ Smoleńsk. www.filmpolski.pl
# Àngel Garriga i Boixader

Àngel Garriga i Boixader (Vic, 1866 - Lleida, 24 de gener de 1949) va ser un poeta i prosista noucentista català. Era germà del també poeta i escriptor Ramon Garriga i Boixader.
Va estudiar teologia al seminari de Vic fins a ser ordenat el 1890. Ja com a eclesiàstic, va exercir diversos càrrecs dins les estructures de l'Església, destinat com a ecònom a Santa Maria de Vilafranca i Vallgorguina (1894), i com a rector a Santa Maria de Llerona a les Franqueses (1900) i a Sant Martí de Cerdanyola. També va esdevenir arxipreste de Sabadell el 1913, fins que va ser enviat com a canonge a la Catedral de Lleida on exercí durant més de vint-i-cinc anys.
En l'àmbit de l'escriptura, va participar en el Círcol Literari de Vic i formà part del grup de l'Esbart de Vic. Va participar publicacions literàries importants com La veu del Montserrat, La Renaixensa, Il·lustració Catalana i La veu de Catalunya. Va participar i guanyar en diversos certàmens poètics, entre els quals destaquen el premi extraordinari dels Jocs Florals de Barcelona 1903 pel poema «Enfilall» i el de 1905 per «Rurals». Anys després, el 1921, repetiria amb un accèssit a la Viola d'or per «De la Vida Pagesa».
Va publicar el poema «Sant Miquel dels Sants» (1896) musicat per Lluís Gonzaga Jordà i Rossell.
El seu estil poètic noucentista aborda dues temàtiques principals: la religiosa i la costumista. S'inspira d'altres contemporanis com Jacint Verdaguer i del seu germà Ramon.

## Obres

* Els Sants Martirs de Catalunya (1889)
* Rectorals (antologia poètica, 1915)
* Poesíes Premiades
* Les festes parroquials de tot l'any (1924)

## Referències

* ↑ Torrents, Miquel S. Salarich i «Notícies biogràfiques de les figures de l'Esbart de Vic». Ausa, 1967, pàg. 321. ISSN: 2014-1246.
* 1 2 3 4 Geis, Camilo. Los tres hermanos Garriga Boixader (en castellà). Girona: Revista de Girona, 1969, p. 42-44.
* 1 2 3 4 «Àngel Garriga i Boixader | enciclopèdia.cat». [Consulta: 17 maig 2020].
* 1 2 3 4 5 Vila i Caba, Miquel. Escletxa poètica del Montseny. Petita historia de la recerca d'un segon cognom. Viladrau: Monografies del Montseny, 2008, p. 70-74.
* 1 2 Torrents, Miquel S. Salarich i «L'aportació vigatana als Jocs Florals de Barcelona». Ausa, 1959, pàg. 230–235. ISSN: 2014-1246.
# Marie Barsacq

Marie Barsacq (1973) és una jurista i dirigent esportiva francesa, exdirectora executiva del comitè organitzador dels Jocs Olímpics d'estiu de 2024. El 23 de desembre de 2024, va ser nomenada ministra d'Esports, Joventut i Vida Associativa al govern de François Bayrou.
Jurista de formació, Marie Barsacq va ser la directora d'impacte i llegat dins del comitè organitzador dels Jocs Olímpics i Paralímpics d'estiu de 2024, celebrats a París.
Marie Barsacq havia treballat durant deu anys al Comitè Nacional Olímpic i Esportiu Francès en qüestions d'ocupació i formació professional en el moviment esportiu. Llavors, es va unir a la Federació Francesa de Futbol per crear un institut nacional encarregat de supervisar la formació professional, abans de convertir-se en directora general adjunta de la Federació, encarregada del futbol amateur.
El 2015, Marie Barsacq va ser nomenada directora d'impacte i llegat del Comitè de candidatures de París 2024 i va continuar ocupant aquest càrrec durant la fase d'organització i transcurs dels Jocs de París 2024.

## Referències

* ↑ «Marie Barsacq, la nouvelle ministre des Sports, est diplômée du Centre de droit et d'économie du sport de Limoges» (en francès). Le Populaire du Centre, 24-12-2024. [Consulta: 24 desembre 2024].
* ↑ «Marie Barsacq - biographie». info.gouv.fr, 23 décembre 2024. [Consulta: 24 décembre 2024].
* ↑ «Marie Barsacq nommée ministre des Sports du gouvernement de François Bayrou» (en francès). lequipe.fr, 23 décembre 2024. [Consulta: 23 décembre 2024]..
* 1 2 «Marie Barsacq, directrice Impact et Héritage» (en francès). olympics.com, 23 décembre 2024. [Consulta: 23 desembre 2024]..
* ↑ Romain Baheux. «Gouvernement Bayrou : qui est Marie Barsacq, très impliquée dans les JO de Paris, nommée ministre des Sports ?» (en francès). Le Parisien, 23 décembre 2024. [Consulta: 23 décembre 2024]..
* ↑ Philippe Mayen. «Les dix ans de l'IFF fêtés à la FFF» (en francès). fff.fr, 13 décembre 2019. [Consulta: 23 décembre 2024]..
# Dotze

El dotze és el nombre que segueix l'onze i que precedeix el tretze. S'escriu 12 en xifres àrabs, XII en les romanes i 十二 en les xineses. L'ordinal és el dotzè. El quantitatiu és dotze (En tinc dotze). L'agrupament és la dotzena (Una dotzena d'ous).
Té sis divisors. El prefix que el designa és "dodeca-".
Ocurrències del dotze:
* La dotzena és una agrupació molt comuna, per exemple en comptar els ous; antigament i en determinats contextos, la paraula sou, podia tenir aquest sentit comptable per ser la suma de 12 diners.
* Hi ha dotze hores en el dia i dotze a la nit.
* És el nombre atòmic del magnesi.
* L'any té dotze mesos.
* Al zodíac hi ha 12 signes (el 12è és Piscis).
* Les tribus d'Israel eren 12, així com els apòstols de Jesucrist en record d'aquest fet.
* La bandera europea té 12 estrelles.
* Les tasques d'Hèrcules van ser 12.
* Passen 12 anys de matrimoni fins a les noces de seda.Dotze
* Dotze eren les ciutats centrals d'Etrúria.
* Hi havia dotze déus olímpics a la mitologia grega i dotze titans abans que ells.
* És la màxima força a què pot arribar un huracà en l'Escala de Beaufort.
* El nombre de tecles de funció al teclat de l'ordinador.
* L'ésser humà té 12 parells de costelles.

## Referències

* ↑ Hansen, William, William F. Hansen, Classical Mythology: A Guide to the Mythical World of the Greeks and Romans, Oxford University Press, 2005. ISBN 9780195300352
# Josep Dalmau i Carles

Josep Dalmau i Carles (Sant Cebrià dels Alls, 1857 - Girona, 1928) fou un pedagog i editor, establert a Girona.
El 1894, va escriure 'Aritmética razonada y nociones de álgebra'. De 1911 fins al 1919 va dirigir el centre escolar Grup Escolar de la Gran Via de Girona, actual escola Joan Bruguera, on es va jubilar el 1926. Fou el promotor de l'editorial Dalmau Carles Pla SA on va publicar obres didàctiques escolars en castellà, que tingueren una gran difusió per tota la península Ibèrica i en alguns estats sud-americans. El 1931, l'editorial va publicar “Biblioteca Pedagògica Catalana” de Joaquim Pla i Cargol, per a l'ensenyament en català i, des del 1940, en castellà, també obres d’història gironina del mateix autor.

## Referències

* ↑ «Josep Dalmau Carles». Generalitat de Catalunya. Departament d'Educació. [Consulta: 15 abril 2021].
* 1 2 Besalú, Xavier «Josep Dalmau Carles. Mestre renovador, pedagog eficaç i editor de primera categoria». Revista de Girona, n.294, 2016 [Consulta: 15 abril 2021].
* ↑ «Josep Dalmau i Carles». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# 50

    Aquesta pàgina és per a l'any. Per al nombre, vegeu cinquanta.

## Necrològiques

* Abgar V d'Edessa, rei d'Osroene
* Aule Corneli Cels, autor de De Medicina
* Filó d'Alexandria, filòsof jueu
* Gamaliel, fariseu