OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Pinjolan

Can Pinjolan és una masia de Cornellà del Terri (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antiga masia de planta rectangular desenvolupada en dues plantes, interiorment s'estructura en tres crugies perpendiculars a la façana principal i la coberta a quatre aigües un i a una sola vessant l'altre.
Les parets portants són totes de maçoneria, amb carreus a les cantonades. A les façanes hi ha restes d'arrebossat que deixen a la vista els carreus i les llindes de pedra bisellada que emmarquen les obertures. Els ampits de les finestres són de pedra emmotllurada i recolzats sobre carreus.
Els sostres interiors són fets amb cairats i rajoles. La planta baixa és pavimentada amb lloses de pedra.

## Història

Les dues torres laterals donen a l'edifici un aspecte de casa fortificada.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Pinjolan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Comminià

Comminià, en llatí Comminianus, fou un escriptor i gramàtic romà que va viure entre Eli Donat, a qui cita i Servi Maure Honorat, que el cita i, per tant, al segle iv. Alguns fragments extensos de la seva obra foren reproduïts per Carisi i per això són coneguts, ja que el seu llibre es va perdre.

## Referències

* ↑ Comminianus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 816
# Clarence Walker

Clarence Leonard "Sal" Walker (Port Elizabeth, 13 de desembre de 1898 - Roodepoort, 30 d'abril de 1957) va ser un boxejador sud-africà que va competir en els anys posteriors a la Primera Guerra Mundial.
El 1920 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Anvers, on guanyà la medalla d'or de la categoria del pes gall, del programa de boxa. Walker s'imposà a la final al canadenc Clifford Graham.
Entre 1922 i 1928 lluità com a professional, amb un balanç de 7 victòries, 7 derrotes i 2 per decisió.

## Referències

* 1 2 «Sal Walker Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 8 setembre 2017].
# Sternula

Sternula és un gènere d'ocells de la família dels làrids (Laridae). Anteriorment estaven inclosos en el gènere Sterna més gran, tanmateix a rel dels estudis de l'ADN mitocondrial a càrrec de Bridge et al. (2005) es van separar en un gènere propi. El nom del gènere és un diminutiu de Sterna, “xatrac”. Els membres d'aquest gènere, que la majoria es denominen comunament xatrac menut.

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per 7 espècies:
* Xatrac menut amazònic (Sternula superciliaris).
* Xatrac de Damara (Sternula balaenarum).
* Xatrac menut de Saunders (Sternula saundersi).
* Xatrac menut americà (Sternula antillarum).
* Xatrac menut pàl·lid (Sternula nereis).
* Xatrac menut comú (Sternula albifrons).
* Xatrac menut de Humboldt (Sternula lorata).

## Referències

* ↑ Bridge, Eli S.; Jones, Andrew W.; Baker, Allan J. «A phylogenetic framework for the terns (Sternini) inferred from mtDNA sequences: implications for taxonomy and plumage evolution» (en anglès). Molecular Phylogenetics and Evolution, 35, 2, 5-2005, pàg. 459–469. DOI: 10.1016/j.ympev.2004.12.010.
* ↑ Jobling, James A. The Helm Dictionary of Scientific Bird Names: From Aalge to Zusii. Londres: Christopher Helm, 2010, p. 365. ISBN 978-1-4081-2501-4 [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ «Sternula». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 5 gener 2025].(català)
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Noddies, skimmers, gulls, terns, skuas, auks – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2, 17-08-2024. [Consulta: 5 gener 2025].
# Mohòids

Els mohòids o mohoids (Mohoidae) són una família d'ocells hawaians d'alimentació nectarívora i d'extinció recent. Constitueixen l'única família d'ocells extinta completament en temps moderns. Fins fa poc, aquestes aus eren classificades a la família dels melifàgids (Meliphagidae) per llurs similars comportaments i encara coincidències morfològiques, però en 2008, estudis amb l'ADN d'espècimens de museu, van demostrar que pertanyien a un grup d'ocells que inclouria també els bombicíl·lids (Bombycillidae) i els dúlids (Dulidae), essent especialment pròxims als ptiliogonàtids (Ptiliogonatidae). Les semblances amb els menjamels representarien un cas d'evolució convergent. Els autors proposen la inclusió d'aquests ocells dins llur pròpia família i això és assumit pel Congrés Ornitològic Internacional.

## Gèneres

S'han descrit 2 gèneres amb 5 espècies:
* Gènere Chaetoptila, amb una espècie: kioea (Chaetoptila angustipluma).
* Gènere Moho, amb quatre espècies.

## Referències

* ↑ Ruaix i Vinyet, J. «Punts conflictius d'ortografia». Llengua Nacional, 83, T2 2013.
* 1 2 Resum Irby J. Lovette (2008). Convergent Evolution: Raising a Family from the Dead. Current Biology 18 (24): R1132–4
* ↑ Resum Robert C. Fleischer, Helen F. James, Storrs L. Olson (2008). "Convergent Evolution of Hawaiian and Australo-Pacific Honeyeaters from Distant Songbird Ancestors". Current Biology 18 (24): 1927–31
* ↑ Llista de famílies d'ocells segons l'IOC (versió 4.1, 2014)
# Al·lolactosa

L'al·lolactosa és un disacàrid format per D-galactosa i D-glucosa unides per enllaç O-glicosídic β1-6, en lloc del β1-4 de la lactosa, per tant el seu nom sistemàtic és β-D-galactopiranosil (1→6)-D-glucosa. Pot originar-se per la transglicolació ocasional de la lactosa degut a l'acció de l'enzim β-galactosidasa.
La funció biològica principal de l'al·lolactosa és ser un inductor de l'operó lac del bacteri Escherichia coli. L'al·lolactosa actua unint-se a una subunitat del repressor lac tetramèric, que, en absència d'al·lolactosa, reprimeix el funcionament de l'operó unint-se a l'operador lac, però quan l'al·lolactosa s'hi uneix pateix canvis conformacionals que minven la seva afinitat per l'operador de l'operó, fent que es dissociï de l'operador sent incapaç de reprimir l'expressió dels gens de l'operó. Per tant, l'al·lolactosa funciona com un inductor de l'operó lac.
Un anàleg no hidrolitzable de l'al·lolactosa és el isopropil β-D-1-tiogalactopiranòsid (IPTG), que s'usa en biologia molecular per induir l'operó lac.

## Referències

* ↑ PubChem
* ↑ ChemSpider
* ↑ CHEBI
* ↑ François Jacob; Jacques Monod (1961)
* ↑ lac repressor Arxivat 2009-09-12 a Wayback Machine. by David S. Goodsell.
* ↑ Lewis, M. The lac repressor.
* ↑ Hansen LH, Knudsen S, Sørensen SJ (1998).

## Vegeu també

* Operó lac

## Enllaços externs

* Il·lustració del mecanisme (en anglès)
# Pekka Parikka

Pekka Johannes Parikka (Hèlsinki, 2 de maig 1939 Hèlsinki – 21 de març 1997) és un director de cinema finlandès. Durant la seva carrera, va fer enregistraments d'àudio, pel·lícules i programes de televisió, guions i va dirigir tres llargmetratges.
Parikka va participar per primera vegada en una important producció cinematogràfica quan va treballar com a assistent de direcció de la pel·lícula de 1968 Täällä Pohjantähden alla. El 1973, va tornar a treballar com a assistent de direcció en una pel·lícula dirigida per Edvin Laine a Pohjanstähti. Després d'això, Parikka va tornar al cinema poc abans del tombant de la dècada de 1980, dirigint sis produccions de televisió entre 1979 i 1987.
El 1988, Parikka va dirigir el seu primer llargmetratge, Pohjanmaa, que es basava en la novel·la homònima d'Antti Tuuri. La pel·lícula va guanyar tres premis Jussi, dels quals Parikka va rebre un per la seva direcció. També va rebre el Premi de Premsa del Festival de Rouen 1989, dotat amb 100.000 francs, i el 1r Premi (Premi ACOR) de l'Associació de Cinematògrafs Francesos, dotat amb 10.000 francs.
El 1989 es va estrenar Talvisota, dirigida per Parika, que també estava basada en la novel·la homònima d'Antti Tuuri de 1984. La pel·lícula es va estrenar el 30 de novembre, el dia que a la Guerra d'Hivern Hèlsinki va ser bombardejada per primera vegada. La pel·lícula estava pensada originalment per ser àmpliament distribuïda també als Estats Units. No va tenir èxit pel que fa a la distribució, tot i que la pel·lícula va cridar l'atenció a Europa, guanyant, entre altres coses, un premi de cinema francès (Taneli Mäkelä al millor actor al III Festival de Cinema Nòrdic de Rouen 1990). La pel·lícula va APLEGAR uns 650.000 espectadors. Talvisota va rebre sis premis Jussi a Finlàndia.
El 1995, Parikka va dirigir la pel·lícula per a televisió Maigret Suomessa (Maigret en Finlande), que va ser produïda per França, Suïssa, Bèlgica, República Txeca i Finlàndia. La tercera i última pel·lícula de Parika va ser Tie naisen sydämeen del 1996.
El 1997, va aconseguir fer una adaptació cinematogràfica de la novel·la de Laila Hirvisaari Hylätyt talot, autiot pihat, que va ser dirigida per com a pel·lícula l'any 2000 per Lauri Törhönen.

## Referncies

* 1 2 3 4 «Pekka Parikka». Elonet, 18-04-2009.
* ↑ «Täällä Pohjantähden alla». Elonet, 18-04-2009.
* ↑ «Pohjantähti». Elonet, 18-04-2009.
* ↑ «Pohjanmaa». Elonet, 18-04-2009.
* 1 2 3 «Talvisota». Elonet, 18-04-2009.
* ↑ «Katsotuimmat kotimaiset», 18-04-2009.
* ↑ «Maigret en Finlande». Elonet, 18-04-2009.
# Lucida

Lucida és una tipografia monoespaiada de pal sec.

## Lucida Blackletter

Lucida Blackletter: font tipogràfica creada el 1991 que forma part de la macro família Lucida original dels tipògrafs Kris Holmes (1950) i Charles Bigelow (1945). És una tipografia gòtica que recorda a l'escriptura medieval però amb un estil modernista, ja que manté l'equilibri entre la llegibilitat de les fonts modernes sense perdre les característiques pròpies de les gòtiques. Sense carregar en accés els caràcters de Lucida Blackletter els autors van aconseguir una font gòtica diferent de les que hi havia fins al moment potenciant la seva senzillesa. Lucida Blackletter s'apropa a l'usuari domèstic allunyant-se de les fonts més gòtiques utilitzades bàsicament en el disseny de tota classe en el que la importància recau en el dibuix dels caràcters. La llicència de la família Lucida i, per tant, també de la Blackletter està en mans d'Ascender Corporation. Segons el mètode de classificació tipogràfic de classificació Vox-ATypI, aquesta font s'emmarcaria dins la categoria Fractura, també coneguda com a gòtica.

### Descripció tècnica

Gran diferència entre traços remarcant així el vèrtex del caràcter
Lleugera Inclinació de l'eix
Les seves corbes donen aquest estil modernista
Consta de cua, la part oberta de la g.
Té un ris pronunciat imitant l'escriptura medieval manual
Trenca amb la majoria d'anells amb un traç rectilini

### Exemple
## Enllaços externs

* http://tug.org/store/lucida/
* http://www.linotype.com/en/112289/lucida-clan.html%5BEnllaç+no+actiu%5D
* http://www.tug.org/store/lucida/designnotes.html
# Can Reig (Cornellà del Terri)

Can Reig és una masia gòtica de Cornellà del Terri (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antiga construcció de planta irregular, deguda a successives ampliacions. Es desenvolupa en planta baixa i pis, amb coberta de teula àrab sobre bigues de fusta i solera de rajol. Presenta parets portants de pedra irregular, a les façanes barrejada amb carreus, els quals són d'importants dimensions a les cantonades. A la façana sud-oest hi ha dues interessants finestres. La del costat esquerre és una finestra d'estil gòtic amb brancals de carreus, llinda d'arc conopial i arabescos i motius florals que descansa sobre impostes ornades amb roses. Presenta guardapols de pedra motllurada amb el suport representant una cara humana i l'ampit és de pedra motllurada ornat amb una forma d'escut a la part central. La de la dreta és d'un senzill estil renaixentista. Presenta brancals i llinda de pedra motllurada i guardapols motllurat amb suports representant figures humanes. En una façana interior hi ha una petita finestra gòtica amb arquets trilobats.

## Història

Aquesta antiga masia ha sofert ampliacions al llarg del temps, com ho demostren els diferents estils que presenten alguns dels seus elements arquitectònics, com ara les finestres.
Segons Corominas i Marqués, es conserven documents dels segles xiii i XIV que fan referència a aquesta casa.

## Referències

* 1 2 3 «Can Reig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Diari oficial

El diari oficial, butlletí oficial, gaseta oficial o registre oficial és la publicació que una administració pública o regional té per publicar les constitucions, els tractats, les lleis, els decrets, els reglaments i altres normes jurídiques que li competeixen. Una vegada que les normes o decisions han estat aprovades o sancionades per un o més òrgans dels poders de l'estat (poder legislatiu, poder executiu i poder judicial), han de ser promulgades i publicades perquè tinguin efectes jurídics i, per tant, siguin acatades i reconegudes com a part de l'ordenament jurídic de l'estat. Això amb base en el principi que la llei ha de ser coneguda pel públic perquè sigui legítima. En algunes situacions, particularment en Amèrica Llatina, quan la norma aprovada requereix reserva per referir-se a temes de la defensa nacional o tasques d'intel·ligència, es publica una separata de circulació restringida o reservada. El primer diari oficial publicat en el món va ser La Gazette de França, el 30 de maig de 1631.

## Diaris oficials diversos

Altres serveis públics, empreses estatals, municipalitat sobre entitats subnacionals també poden tenir una publicació oficial per donar a conèixer les seves normes jurídiques pròpies i altres decisions internes, en els casos que sigui requerit per disposició constitucional o legal.

### Organitzacions internacionals

* Diari Oficial de la Unió Europea (Unió Europea)

### Estatals

* Butlletí Oficial de la República Argentina
* Azərbaycan, diari oficial de l'Azerbaidjan
* Butlletí Oficial de l'estat (BOE), Espanya
* Canadà Gazette
* Diari de Centreamèrica, diari oficial de Guatemala.
* Diari Oficial de la União, Brasil
* Diari Oficial de Xile
* Diari Oficial de Colòmbia
* Diari Oficial de Salvador
* Diari Oficial de la Federació (DOF), Mèxic
* Diari Oficial de l'Uruguai
* Diari Oficial Peruà, Perú
* Diari Oficial de la República Bolivariana de Veneçuela
* Diari Oficial de la República de Cuba
* Diari Oficial de la República de Panamà
* Journal Officiel (JORF), França
* La Gaceta, Diari Oficial de la República de Nicaragua
* London Gazette (Regne Unit)
* Registre Oficial d'Equador
* Ordre officiel du Canada
* Official Order of Canada

### De comunitats autònomes d'Espanya

* Butlletí Oficial de la Junta d'Andalusia (BOJA)
* Butlletí Oficial d'Aragó (BOA)
* Butlletí Oficial del Principat d'Astúries (BOPA)
* Butlletí Oficial de Cantàbria (BOC)
* Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya (DOGC)
* Butlletí Oficial de Castella i Lleó (BOCyL)
* Diari Oficial d'Extremadura (DOE)
* Diari Oficial de la Generalitat Valenciana (DOGV)
* Butlletí Oficial de les Illes Balears (BOIB)
* Diari Oficial de Galícia (DOG)
* Butlletí Oficial de la Comunitat de Madrid (BOCM)
* Butlletí Oficial de Navarra (BON)
* Butlletí Oficial del País Basc (BOPV)

### De registres mercantils

* Butlletí Oficial del Registre Mercantil d'Espanya (BORME)

## Notes

* ↑ Lloc web del Oficial de la República Argentina
* ↑ Lloc web del Diari de Centreamèrica Arxivat 2011-10-26 a Wayback Machine.
* ↑ Lloc web de la Diari Oficial de la República de Panamà
# Can Solà (Cornellà del Terri)

Can Solà és una masia de Cornellà del Terri (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular amb cossos afegits de diferents èpoques. Les parets estructurals són de maçoneria amb restes d'arrebossat a les façanes. Les obertures són emmarcades amb carreus i presenten llinda plana. En un lateral de la façana hi ha una finestra de caràcter medieval, amb les impostes que ajuden a salvar la llum. El sostre de la planta baixa és fet amb cairats i també ho és la coberta de teula, que presenta dos nivells diferents.

## Història

Està situada a la part posterior de l'església de Sant Andreu i cal no deslligar-la d'alguns dels edificis antics que hi ha a l'entorn.

## Referències

* 1 2 «Can Solà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Albert Guðmundsson

    En aquest nom islandès, el darrer nom és un patronímic, no pas un cognom. La manera de referir-se a aquesta persona és pel nom de pila.
Albert Guðmundsson (nascut el 15 de juny de 1997, a Reykjavík) és un futbolista professional islandès. Va jugar a l'equip PSV Eindhoven de la lliga Eredivisie amb la posició d'extrem.
És fill de l'antic davanter internacional i comentarista de televisió Guðmundur Benediktsson i de l'antiga jugadora Kristbjörg Ingadóttir, filla de l'antic davanter Ingi Björn Albertsson. El pare d'Ingi i, per tant, besnet d'Albert, fou el gran jugador de AC Milan i Arsenal FC i més tard Ministre de Finances Albert Guðmundsson.

## Carrera
### Clubs

El 2015 va debutar a la Eerste Divisie, la segona divisió holandesa, amb l'equip Jong PSV, filial del PSV Eindhoven. El 2017, ascendeix a la Eredivisie i passa a jugar amb PSV Eindhoven. Prèviament havia jugat al SC Heerenveen.

### Internacional

El maig de 2018 va ser convocat per la selecció islandesa per jugar la Copa del Món de Futbol de 2018.

## Referències

* ↑ «FIFA World Cup Russia 2018™ List of Players» (en anglès). Arxivat de l'original el 19 de juny 2018. [Consulta: 18 juny 2018].
* ↑ «Albert Guðmundsson til PSV (Staðfest)» (en islandès). Footbolti.
* ↑ «Albert Guðmundsson talar um afa sinn á heimasíðu Heerenveen - Vísir». [Consulta: 29 juny 2016].
* ↑ «Skorað meira en langafi, afi og pabbi» (en anglès). RÚV, 14-01-2018.
* ↑ «PSV squad 2017-2018» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-06-18. [Consulta: 18 juny 2018].
* ↑ «Albert Gudmundsson vertrekt naar PSV - sc Heerenveen». [Consulta: 18 juny 2018].
* ↑ «A karla - Hópurinn sem fer á HM í Rússlandi» (en islandès). [Consulta: 18 juny 2018].
# Mas Geli

El Mas Geli és una casa de Cornellà del Terri (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici rectangular desenvolupat en planta semi-soterrani i dues plantes superiors. La coberta és de teula àrab a tres vessants, acabada amb un ràfec de quatre fileres, amb combinació de teula i rajol pla. Les parets portants són de maçoneria i als angles hi ha carreus. Les façanes són arrebossades imitant l'especejament de la pedra.
L'accés al semi-soterrani es fa per una porta dovellada d'arc de mig punt, les obertures del primer i segon pis són emmarcades per carreus i llindes de pedra d'una sola peça. Els carreus són emmotllurats en el primer pis i cisellats en el segon.
Són remarcables les quatre finestres cantoneres situades als angles de llevant, algunes tapades. Els sostres del semi-soterrani són fets amb volta de rajol pla i amb volta de llosa de pedra de Banyoles. La sala principal és coberta amb volta d'ansa paner enguixada deixant vistos dos arcs torals de pedra de Banyoles. El terra és cobert per rajoles d'argila de 10cmx10cm. Les portes interiors són emmarcades per carreus emmotllurats.

## Història

En el semi-soterrani hi ha una llinda que porta cisellat l'any 1595. Prop d'aquesta llinda hi ha una pedra a la paret en la que hi ha cisellats uns noms il·legibles, entre ells el de Geli i l'any 1592.
A les llindes de les portes interiors, que donen a la sala, hi ha les següents inscripcions cisellades: una amb l'any 1693, una altra amb JANER 1608, altra amb 1696 i en una altra l'any de manera il·legible i l'escut familiar esculpit a la pedra.
A la llinda d'una finestra de la façana hi ha l'any 1696. A la cuina hi ha una aigüera amb dos forats semiesfèrics, on hi figura l'any 1876.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Mas Geli». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Pont medieval de Sords

El Pont medieval de Sords és una obra de Cornellà del Terri (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pont medieval de tres arcs sobre Terri. Els seus arcs són construïts amb carreus de mida regular. Els dos arcs laterals, més petits, són parcialment cegats. Alguns fragments d'aquest pont foren reconstruïts amb formigó, que resulta ben visible.

## Història

En altre temps constituïa una de les imatges més típiques del poble.

## Referències

* 1 2 «Pont medieval de Sords». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Estrator

Estrator (Strator, plural stratores) foren uns funcionaris imperials romans a les ordes dels tribunus stabuli (tribuns de l'estable), que es cuidaven dels cavalls imperials, els portaven al lloc sol·licitat i ajudaven a l'emperador a muntar. Generalment són anomenats stratores miles el que indicaria un caràcter militar; els cònsols i pretors van tenir també stratores en temps de la república i probablement fins i tot els edils.
També van rebre aquest nom uns funcionaris desplaçats a províncies per seleccionar cavalls per l'estat, i que probablement pertanyien al mateix cos que els que cuidaven dels cavalls imperials però eren distingits amb la qualificació de stratores a publicis rationobus (STR. A.P. R. a les inscripcions).
Els inspectors en cap de les presons a les ordes del Commentariensis, també van rebre el nom de stratores. Ulpià esmenta "nemo proconsulum stratores suos habere potest, sed vice eorum milites ministerio in provinciis funguntur".
A l'Imperi tardo romà apareixen uns soldats anomenats stratores pels escriptors llatins tardans i els monjos de l'alta edat mitjana, que eren una avantguarda d'exploració per determinar la línia adequada de marxa, i seleccionar els millors llocs per acampar i preparar tot el necessari per al confort de les tropes en arribar, és a dir funcions molts similars a les que tenien els metatores, als que probablement van substituir.