OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# BBC Northern Ireland

BBC Northern Ireland (en irlandès: BBC Thuaisceart Éireann, en escocès de l'Ulster: BBC Norlin Airlan) és una divisió de la BBC britànica i el principal mitjà de comunicació públic a Irlanda del Nord. És una de les quatre divisions nacionals de la BBC, juntament amb la BBC English Regions, BBC Scotland i la BBC Cymru Wales. Amb seu a Broadcasting House, Belfast, ofereix continguts de televisió, ràdio, en línia i de televisió interactiva. L'any 2021 la BBC d'Irlanda del Nord tenia uns 650 treballadors, principalment a Belfast. BBC Northern Ireland té dos canals de televisió: BBC One Northern Ireland, BBC Two Northern Ireland; i dues emissores de ràdio: BBC Radio Ulster i BBC Radio Foyle.

## Història

La primera emissora de ràdio de la BBC a Irlanda del Nord va ser 2BE, iniciant les emissions el 1924 i que realment només arribava a la zona de Belfast, situació que va millorar el 1936 amb el repetidor de Lisnagarvey. Inicialment ubicada als estudis de Linenhall Street, les obres per disposar de la Broadcasting House de Belfast van iniciar-se el 1939 i van acabar el 1941. Les emissions de televisió de la BBC van iniciar-se el 1953, i l'any següent es va començar a emetre el programa Ulster Mirror, considerat el primer programa de televisió d'actualitat nord-irlandesa.

## Referències

* 1 2 «About us» (en anglès). Web oficial. BBC Northern Ireland, 2021. [Consulta: 6 agost 2021].
* ↑ Hajkowski 2013
* ↑ «Our Story. The History of the BBC in Northern Ireland» (en anglès). BBC Northern Ireland, 2021. Arxivat de l'original el 6 d’agost 2021. [Consulta: 6 agost 2021].
* ↑ Hill 2019

## Bibliografia

* Bardon, Jonathan. Beyond the Studio: A History of BBC Northern Ireland. Blackstaff, 2000. ISBN 9780856406850.
* Hajkowski, Thomas. The BBC and national identity in Britain, 1922–53. Manchester University Press, 2013. ISBN 9781847797414.
* Hill, John. Cinema and Northern Ireland: Film, Culture and Politics. Bloomsbury Publishing, 2019. ISBN 9781838714994.

## Enllaços externs

* BBC Northern Ireland
# Eduard Gonzalo i Ramírez

Eduard Gonzalo i Ramírez (Mataró, 25 d'agost de 1983) és un ciclista català professional des de 2006 al 2011.
Va ser campió de Catalunya sub-23 tres cops seguits entre 2003 i 2005. El 2005 va signar per l'equip ciclista del Futbol Club Barcelona, l'any següent faria el salt a professional.

## Palmarès

* 2005
** 1r de la Ronde de l'Isard d'Ariège
* 2006
** Vencedor d'una etapa del Rhône-Alpes Isère Tour
** Vencedor d'una etapa del Circuit de Lorena

### Resultats al Tour de França

* 2006. 117è de la classificació general
* 2007. Abandona (1a etapa)
* 2008. 39è de la classificació general
* 2009. Abandona (8a etapa)

## Referències

* ↑ «Eduardo Gonzalo Ramírez». Enciclopèdia de l'Esport Català. [Consulta: 24 desembre 2024].
* ↑ «Eduardo GONZALO RAMÍREZ». Museo del Ciclismo. [Consulta: 24 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Eduard Gonzalo a www.sitiodeciclismo.net (castellà)
# Bàsquet als Jocs Olímpics d'estiu de 1904

El basquetbol aparegué als Jocs Olímpics de 1904 per primer cop, com a esport de demostració. Es disputaren quatre campionats.

## Campionat Amateur

* Buffalo German YMCA derrotà Missouri AC, 97-8
* Chicago Central YMCA derrotà Sawyer AB, 56-6
* Buffalo German YMCA derrotà Turner Tigers, 77-6
* Chicago Central YMCA derrotà Turner Tigers, 2-2 (Turner Tigers abandonà)
* Buffalo German YMCA derrotà Xavier AA, 36-28
* Buffalo German YMCA derrotà Chicago Central YMCA, 39-28
* Chicago Central YMCA derrotà Missouri AC, 2-0

## Competició de College

* Hiram College derrotà Wheaton College, 23-20
* Wheaton College derrotà Latter Day Saints University, 40-35
* Hiram College derrotà Latter Day Saints University, 25-18
* Hiram College, 2-0
* Wheaton College, 1-1
* Latter Day Saints University, 0-2

## Competició de High school

* New York, 3-0
* Chicago, 2-1
* Saint Louis, 1-2
* San Francisco, 0-3

## Competició d'Elementary school

* New York, 2-0
* Chicago, 1-1
* San Francisco, 2-2

## Referències

* ↑ «Olympedia – Basketball at the 1904 Summer Olympics». [Consulta: 24 desembre 2024].
# Arthur Norris

Arthur J.B. Norris fou un tennista britànic. Els seus èxits més importants foren les medalles de bronze individual i de dobles (amb Harold Mahony com a parella) en els Jocs Olímpics del 1900 celebrats a París.

## Jocs Olímpics
### Individual

| Any | Campionat |
| 1900 | Jocs Olímpics, París, França |

### Dobles

| Any | Campionat | Parella |
| 1900 | Jocs Olímpics, París, França | Harold Mahony |

## Referències

* ↑ «Olympedia – Arthur Norris». [Consulta: 24 desembre 2024].
# Tíbia de fulla de sabre

La tíbia de fulla de sabre és una malformació de la tíbia. Es presenta com una inclinació anterior aguda, o convexitat, de la tíbia.

## Causes

La reacció periòstica al llarg de l'eix de la tíbia pot ser deguda a sífilis congènita, pian, malaltia de Paget de l'os, deficiència de vitamina D o síndrome de Weismann-Netter-Stuhl. També per osteomalàcia.

## Referències

* ↑ Tarantino, Corinne. «Saber Shins». Elsevier. [Consulta: 10 maig 2023].
* ↑ ; Mansilla-Lory, J.; Martínez-Lavín, M.; Leboreiro, I.; Izaguirre, A.; Pijoan, C. «Rheumatic diseases in the ancient americas: the skeletal manifestations of treponematoses». Journal of Clinical Rheumatology, vol. 15, 6, 2009, pàg. 280–283. DOI: 10.1097/RHU.0b013e3181b0c848. PMID: 19734732.
* ↑ ; Harikumar, R.; Sivakumar, B. «Severe bone deformities in young children from vitamin D deficiency and fluorosis in Bihar-India». Calcified Tissue International, vol. 76, 6, 2005, pàg. 412–418. DOI: 10.1007/s00223-005-0233-2. PMID: 15895280.
# Archaeorhizomyces

Els Archaeorhizomyces, membres del Soil Clone Group 1, constitueixen una classe de fongs filamentosos de vida subterrània descoberta l'any 2011. El seu nom deriva del grec i significa antics fongs de les arrels. Es considera que té centenars d'espècies, que són molt comunes i que la seva distribució és cosmopolita. S'han trobat, actualment, aquests fongs en diferents ecosistemes com les pinedes de Suècia, herbassars de Califòrnia i boscos tropicals plujosos de Costa Rica i Austràlia.

## Característiques

Són fongs amb miceli a diferència dels fongs de llevat. La mida comuna és 3-5 µm però n'hi ha fins a 10-15 µm. Creixen lentament en el laboratori.

## Descobriment

El descobriment es va publicar en el número del 12 d'agost de la revista Science. Un equip de la Universitat d'Uppsala a Suècia ja feia 12 anys que agafava mostres de les arrels de les plantes fent recerca sobre els fongs simbiòtics micorriza. D'un cultiu de fongs de Nyänget prop d'Umeå es va aïllar una espècie, Archaeorhizomyces finlayi, de la punta de l'arrel d'un pi que estava colonitzat per micorriza.
També han col·laborat en la recerca d'aquesta nova classe de fongs personal de la Universitat de Michigan, Imperial College de Londres i la Universitat d'Aberdeen a Escòcia.

## Referències

* ↑ Cavalier-Smith, T. «A revised six-kingdom system of Life». Biol. Rev. Camb. Philos. Soc., 73, 3, 1998, pàg. 203-266. DOI: 10.1017/S0006323198005167.
* ↑ http://idw-online.de/pages/de/news436424
* ↑ «Mysterious soil fungi identified» (en alemany). [Consulta: 20 desembre 2017].
* Archaeorhizomycetes: Unearthing an Ancient Class of Ubiquitous Soil Fungi.
Anna Rosling, Filipa Cox, Karelyn Cruz-Martinez, Katarina Ihrmark, Gwen-Aëlle Grelet, Björn D. Lindahl, Audrius Menkis, and Timothy Y. James Science 12 August 2011: 876-879. [DOI:10.1126/science.1206958]
* Sciencedaily
# Asa Amintaeva

Aza Amintaeva (Vladikavkaz (Ossètia del Nord), 1 d'abril, 1920 - Moscou, 1997), Pianista soviètica i russa, acompanyant.

## Biografia

Nativa del Daguestan, als anys quaranta Aza Amintaeva es va graduar en piano al Conservatori de Moscou. A principis de la dècada de 1950, Aza Magomedovna va ser convidada a treballar com a acompanyant al Conservatori de Moscou i com a professora a l'escola del conservatori.
Aza Amintaeva és laureada del primer Concurs Internacional Txaikovski. En el Segon Concurs, va acompanyar als participants del violoncel·lista soviètic, i el jurat li va atorgar un "Diploma especial al millor acompanyant", un premi no previst en les bases del concurs.
Durant molts anys, Amintaeva va ser l'acompanyant i amiga de Mstislav Rostropóvitx. Amb ell i altres músics, la pianista va assistir a concerts a molts països del món. Durant la seva gira a Makhatxkalà (Daguestan), l'any 1972, Rostropovich va parlar del seu acompanyant:
| « | "Aquesta és una música destacada, una pianista brillant, amb qui porto més de vint anys treballant. Ho considero l'orgull de la nostra música, una prova clara del talent dels Daguestanis". | » |
Després que Rostropovich i la seva esposa Galina Višnevskaja fossin expulsats de l'URSS, Aza Amintaeva va continuar mantenint contacte amb ells, malgrat la pressió de les autoritats. Després del seu retorn a Rússia a la dècada de 1990, es va reprendre la seva activitat creativa conjunta.
Artista honrada de la RSFSR (Artista del Poble de l'URSS (arts escèniques)), i artista popular del Daguestan, Aza Amintaeva va viure molt modestament fins al final dels seus dies.
El duet de piano i violoncel entre la seva alumna, Natàlia Xakhovskaia i Aza Amintaeva va durar més de vint anys, fins a la mort de la pianista.

## Referències

* ↑ https://www.discogs.com/es/artist/2860515-Asa-Amintaeva
* 1 2 3 4 5 6 7 8 http://www.nataliashakhovskaya.com/?p=3742
# Autobús urbà

Un autobús urbà, autobús de ciutat, autobús públic o autobús de trànsit (EUA) és un autobús utilitzat per al transport públic de distàncies curtes. Les funcions i especificacions dels autobusos de trànsit no són clares i varien en funció de l'operador i de la regió.
Amb el desenvolupament de les tecnologies de construcció d'autobusos i la urbanització, van aparèixer característiques específiques en el transport urbà a partir de les diferents condicions d'operació en comparació amb l'ús d'altres mitjans de transport privat o públic d'autobusos.
Les característiques d'un autobús de trànsit estan orientades al funcionament de les línies regulars d'autobusos urbans o periurbans, amb múltiples parades definides, per als desplaçaments. És una cosa oposada a transport públic amb autobús interurbà amb tots els passatgers asseguts o de llarga distància en autocars; autobusos llançadora; autobusos a demanda, com el paratrànsit, autobusos de lloguer. Cada vegada més, els autobusos urbans es construeixen amb sòl baix o adaptats a estacions de tub.

## Per països
### Espanya

El Pla Nacional de Millora de la Qualitat de l'Aire (PNMQA), estableix millores en el transport públic urbà i la seva gestió:
* Disseny eficient i eco-energètic de la xarxa, evitant concentració de línies en sentit radial. S'evitarà situar capçaleres i finals de línies d'autobús en zones cèntriques.
* Eco-renovació i conversió de les flotes per a aconseguir excloure els autobusos més contaminants de les zones urbanes de baixes emissions.
* Incorporació de sistemes Stop & Go o Stop & Start (Pari i Segueixi).
* Prioritzar les ajudes socials al transport públic en les ZBE.

### Xina

El 2016 es van fer proves de l'autobús elevat en Qinhuangdao.

## Vegeu també

* Autobús de trànsit ràpid

## Referències

* ↑ http://www.amsterdam.info/transport/stop-go-bus/ (en inglés) (neerlandès)

## Enllaços externs

* Informació general sobre energia de propulsió alternativa per a autobusos urbans
* Ecotest
# Carrel (cràter)

Carrel és un petit cràter d'impacte de la Lluna situat a la Mare Tranquillitatis. Té un aspecte una mica distorsionat, amb una lleugera protuberància que sobresurt en la vora nord-oest. L'interior és una mica irregular, amb crestes i alguns enfonsaments de material. Es troba després d'una cresta de la superfície de la mar lunar.
* Fotografia de la missió Apollo 15
* Fotografia de la missió Apollo 15
* Fotografia de la missió Apollo 15
Aquest cràter va ser designat prèviament com Jansen B abans de rebre el seu nom actual de la UAI el 1979 en honor de les contribucions científiques d'Alexis Carrel, metge francès guanyador del Premi Nobel i col·laboracionista nazi. El cràter Jansen, inundat de lava, se situa a nord-est.
* Fotografia de la missió Apollo 10
* Fotografia de la missió Apollo 10

## Referències

* ↑ https://www.amjtransplant.org/article/S1600-6135(22)05601-5/fulltext
* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Castell de Fuensaldaña

El castell de Fuensaldaña és un castell de plana situat a la localitat de Fuensaldaña, a 6 km de Valladolid.

## Història

Va ser construït al segle xv per la família Vivero com a residència senyorial. Es va iniciar el 1451, per encàrrec del Sr Alonso Pérez de Vivero, Comptador Major del Rei Joan II, i va ser conclòs pel seu successor Juan de Vivero, segon Comte de Fuensaldaña i protector del matrimoni secret dels Reis Catòlics, celebrat al seu Palau de Valladolid.

## Descripció i característiques

La seva fesomia és la típica d'un castell senyorial, amb torre de l'homenatge, de 34 m d'alçada i de secció rectangular, i un senzill recinte quadrat amb cubs a les cantonades. Al pati d'armes s'hi ha construït l'hemicicle de les Corts de Castella i Lleó. A la torre s'hi accedia per un pont llevadís. Té tres pisos interiors i un soterrani comunicats per una escala de cargol de planta quadrada que arriba fins a una terrassa emmerletada i amb quatre garites a les cantonades que es prolonguen fins a terra en quatre fines torretes. Cada pis consta d'una àmplia estança abovedada, proveïda de finestres amb reixes.

## Estat de conservació

El 1983 el castell va ser restaurat per la Diputació Provincial de Valladolid per convertir-lo en parador turístic, un ús que no va arribar a tenir, en ser cedit per a la seu de les Corts de Castella i Lleó, prèvia transformació i adaptació del seu interior a les necessitats dels seus nous ocupants.

## Propietat i ús

És propietat de la Diputació Provincial de Valladolid, però va ser cedit a la Junta de Castella i Lleó, que l'utilitzà com a seu de les Corts de Castella i Lleó fins que foren traslladades a la nova seu de Valladolid el juny de 2007, al començament de la VII legislatura autonòmica.
El castell, durant gairebé un quart de segle, ha contingut per tant les dependències del Parlament de Castella i Lleó, tant l'hemicicle com les oficines dels grups parlamentaris, així com la biblioteca, les sales de comissions i els diferents serveis administratius. L'última sessió plenària que es va celebrar al Castell de Fuensaldaña va tenir lloc els dies 13 i 14 de març de 2007, tancant la VI Legislatura. La sessió constitutiva de la VII Legislatura, que va tenir lloc el 19 de juny de 2007, ja es va celebrar a la nova seu de les Corts de Castella i Lleó.

## Protecció

Aquest edifici es troba sota la protecció de la Declaració genèrica del Decret de 22 d'abril de 1949, i la Llei 16/1985 sobre el patrimoni històric espanyol. És visitable en grups. L'accés és lliure, però l'interior és restringit i cal fer sol·licitud prèvia a l'Ajuntament per visitar-lo.

## Referències

* ↑ http://extranet.ccyl.es/opencms/conoce/sede/anteriores/fuensaldana.html%7C%5BEnllaç+no+actiu%5D Cortes de Castilla y León
* ↑ http://www.castillosasociacion.es/Decreto.htm Arxivat 2008-12-02 a Wayback Machine. | Decreto de 22 de abril de 1949
* ↑ http://www.mcu.es/bibliotecas/docs/Articulo66PHE.pdf | Llei 16/1985 sobre el Patrimoni Històric Espanyol

## Enllaços externs

* Bloc amb fotos Arxivat 2016-10-09 a Wayback Machine.
* Web amb fotos Arxivat 2009-05-28 a Wayback Machine.
# Cesare Bacchini

Cesare Bacchini (Florència (Toscana), 2 d'abril, 1844 - Idem. 21 de febrer, 1927) fou un compositor italià especialitzat en l'òpera sobre temes del seu país.

## Biografia

Va ser deixeble de Teodulo Mabellini (composició), Giovacchino Giovacchini (violí) i Francesco Anichini (piano) a l'Institut Musical de Florència, on va ser professor de teoria i solfeig, càrrec que va ocupar fins al 1909. Va debutar amb l'òpera lúdica Il quadro parlante (Florència, "Teatro Nuovo", 15 d'abril de 1871), més tard representada sense èxit a Gènova ("Politeama Genovese", 5 de juliol de 1871), a la qual va seguir el melodrama heroic-còmic La secchia rapita (Florència, Goldoni, 6 d'abril de 1872).

## Òperes (selecció)

* In congedo. Teatro Alfiri, Florència, 1 d'octubre de 1898, llibret Luigi Sbragia.
* Le damigelle di Saint Cyr, estrena (1890) Florència, llibret d'Adolfo Lapini.
* Delmira. estrena (1878), Florència.
* La cacciata del duca d'Atene, estrena (1874 Florència, "Teatro dell'Associazione"
* La secchia rapita, Florència (1872)
* Il quadro parlante, Florència i Gènova (1871)

## Referències

* 1 2 3 https://rme.rilm.org/article?id=ssa00061&v=1.0&rs=ssa00061
* ↑ https://composers-classical-music.com/b/BacchiniCesare.htm
* 1 2 3 4 5 http://corago.unibo.it/risultatolibrettiautore/Bacchini%20Cesare
# Coll de la Batalla (Baix Camp)

El Coll de la Batalla és una depressió situada a 468 m d'altitud sobre el nivell del mar en els termes de tres municipis catalans del Baix Camp: l'Aleixar, la Selva del Camp i l'Albiol.
És un nom molt conegut a tots els pobles de la rodalia. Enllaça el Puig d'en Cama amb les Muntanyes de Prades. Constitueix la divisòria d'aigües entre la riera de la Selva i el barranc de les Trilles, afluent del de Mascabrers, també al terme de l'Aleixar. El coll és a nou quarts d'hora a peu de la ciutat de Reus, al nord del Mas de Borbó, i hi passa l'antic Camí de Reus a Prades. L'indret és freqüentat per excursionistes, boletaires i caçadors. Actualment, un pont li fa travessar la carretera TP-7013, que uneix la Selva del Camp amb Alforja.
El camí se situa en una cruïlla estratègica, entre el camí ancestral de Reus a Prades i l'antic camí romà de la Selva a Vilaplana. El nom fa referència a un enfrontament bèl·lic entre els musulmans de l'Emirat de Xibrana i les hosts de Ramon Berenguer IV cap al 1150, en temps de la reconquesta d'aquestes terres.

## Referències

* ↑ «coll de la Batalla | enciclopedia.cat». [Consulta: 4 maig 2024].
* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 84. ISBN 8486387655.
* ↑ https://govern.cat/govern/docs/2010/11/02/16/52/5adb86e4-b580-4de0-a290-63ef2455b654.pdf
* ↑ Sugranyes, Josep M. De Reus a Prades i Poblet: a peu pels camins de la història, la llegenda i l'anècdota. Valls: Cossetània, 2001, p. 24. ISBN 8489890927.
* ↑ Aguadé Sans, Enric. Els camins mil·lenaris del baix camp. Reus: Centre d'Estudis Comarcal Josep Iglésies, 1992, p. 40. ISBN 846044371X.
# Costa dels Pins

Costa dels Pins o Costa des Pins és una urbanització costanera del terme municipal de Son Servera. Està situada al vessant sud de la serra de Son Jordi, i a prop del cap des Pinar. En aquesta urbanització hi solen estiuejar nombrosos famosos com l'Ana Obregón, el Carlos Sainz o en Pedro J. Ramírez

## Vegeu també

* Conflicte de la piscina de Son Servera

## Referències

* ↑ http://blogs.periodistadigital.com/periodismo.php/2006/08/02/las_juventudes_socialistas_se_acercan_a
# Cementiri de Belleville

El cementiri de Belleville (en francès cimetière de Belleville) es troba al quartier de Belleville a la cantonada de la rue de Belleville i la rue du Télégraphe al 20è districte de París.
El cementiri obrí les portes el 1808. El lloc abans era utilitzat per a experiments de telègraf òptic per Claude Chappe de 1790 a 1798, com ho testimonia la placa a la dreta de l'entrada principal, ja que el cementiri es troba en el punt més alt de París a 128,503m.
La reserva de Belleville, una reserva d'aigua annexa de la ciutat de París, està adossada a la part sud del cementiri.

## Persones cèlebres enterrades

* Fernand Maillet
* Léon Gaumont
* Pierre Cochereau

## Enllaços externs

* Belleville Arxivat 2010-01-10 a Wayback Machine., plana sobre el cementiri a la web de la mairie de Paris.
# Diario de un peatón

Diario d'un peatón és el dissetè disc de Joaquín Sabina, sortit a la venda el 2003. És un doble CD en format disc-llibre que inclou el disc Dímelo en la calle íntegre, a més d'un segon que recull temes inèdits, rareses, cares B i dos vídeo clips. El llibre conté abundants textos i il·lustracions obra del mateix Joaquín. Inclou també extractes del recent publicat per aquella època llibre de lletres Con buena letra. Les cançons que conté el segon CD són:

## Llista de cançons

* Ratones coloraos (sevillanas)
* A vuelta de correo
* Ay Calixto
* Canción de cuna de la noche
* Flores en la tumba d'un vasquito
* Benditos malditos al pil pil
* Doble vida
* Me plantó la princesita azul
* Incluso en estos tiempos
* Retrato d'una familia con perrito
Els 2 videoclips que conté són: 69 Punto G i Lágrimas de plástico azul.

## Referències

* ↑ http://www.jsabina.com Pàgina oficial de Joaquín Sabina