OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mas Nou (Batea)

El Mas Nou és una masia de Batea (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està a la vora del riu Algars, un terreny elevat i que disposa de bones terres de cultiu. Per accedir-hi, cal agafar el camí de terra que neix just després de creuar l'antic pont sobre l'Algars, venint de Batea en direcció a Maella. Davant mateix seu, però a l'altra banda del riu hi ha el mas de Santa Càndia, a menys de tres kilòmetres del conjunt està Pinyeres.
És un conjunt format per diverses construccions, de les quals un habitatge i la resta s'empra per tasques agrícoles. L'habitatge és una obra feta de maçoneria amb reforços de carreus a les cantonades amb porta de mig punt adovellada; la façana principal ha estat recentment revocada i pintada de blanc, i presenta un gran rellotge de sol. Amb un cos edificat posteriorment, hi ha una porta de pedra. A l'arc hi ha la dovella clau on apareix la data 1861. En un cens de 1860, figurava com unitat de població amb tres edificis i el 1950 tenia tres habitants.

## Referències

* 1 2 «Mas Nou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Planeta V

El Planeta V és un hipotètic cinquè planeta ja desaparegut l'existència del qual fou proposada pels científics John Chambers i Jack Lissauer de la NASA. Segons la proposta, sorgida i sustentada sobre la base de simulacions numèriques, hauria estat situat entre Mart i el cinturó d'asteroides. Chambers i Lissauer van presentar aquesta proposta en la 33a Conferència de Ciències Lunars i Planetàries (Lunar and Planetary Science Conference), que va tenir lloc de l'11 al 15 de març de 2002.
La proposta feta per Chambers i Lissauer plantejava l'existència d'un planeta terrestre (fins ara desconegut i ja desaparegut) en una òrbita inestable i excèntrica al voltant del Sol, ara fa uns 4000 milions d'anys com a mínim. Segons els dos científics, hi hauria una connexió entre la desaparició d'aquest planeta i el Gran bombardeig tardà ocorregut en l'Hadeà.
| « | Aquest planeta extra es va formar en una òrbita de baixa excentricitat, la qual va ser de llarga durada però inestable | » |
| — John Chambers |||
Fa uns 3,9 milers de milions d'anys, el Planeta V resultà pertorbat en la seva òrbita per interaccions gravitacionals amb els altres planetes interiors. D'aquesta manera, va passar a tenir una òrbita altament excèntrica la qual creuava el cinturó d'asteroides interior, el qual en aquell moment contenia una quantitat de material molt més gran de la que té actualment. El seu passatge per aquest cinturó d'asteroides hauria provocat que molts d'ells fossin llançats cap a òrbites que es creuarien amb la de Mart. Això hauria comportat un augment temporal de la quantitat d'asteroides amb òrbites properes a la terrestre i, per tant, un augment en la taxa d'impactes a la Lluna.
Segons Chambers, el Planeta V es va destruir probablement en xocar amb el Sol, on s'hauria fos.

## Referències

* ↑ «Long-Destroyed Fifth Planet Mai Have Caused Lunar Cataclysm». Space.com. Arxivat de l'original el 2002-04-08. [Consulta: 20 febrer 2012].(anglès)
* ↑ «1093.pdf a new dynamical model for the lunar heavy bombardment». Chambers and Lissauer, NASA Ames.(anglès) PDF
# Clip art

En les arts gràfiques, el terme clip art s'usa per a denominar qualsevol imatge ja elaborada o predefinida, que s'utilitza per a il·lustrar qualsevol mitjà, ja sigui una pàgina web, un document generat per un processador de text o un document PDF. Hi ha centenars de galeries de clip art, agrupats per categories. Avui en dia es fan servir amb força freqüència en projectes comercials o presentacions.
Els clip art es poden trobar en diverses formes, tant en format electrònic com en format imprès. Fins i tot, molts dels clip art que es creen i distribueixen avui en dia, es troben en format electrònic pels avantatges evidents que presenta aquest últim, com ara, multitud de manipulacions que no són possibles en un altre tipus de forma, com l'edició per a ser manipulat amb un programa de disseny gràfic, la còpia, per salvaguardar els arxius de possibles pèrdues, o l'enviament a través de correu electrònic a altres usuaris que cooperen si la imatge és massa complexa i el desenvolupament d'aquesta es porta a terme per diversos creadors que s'intercanvien informació.
Els clip art es troben en una enorme varietat de formats, des dels formats d'imatges de mapes de bits als dels gràfics vectorials. Els clip art estan compostos exclusivament d'il·lustracions (creades a mà o bé mitjançant l'ús d'ordinadors) i no inclouen stocks de fotografies.

## Referències

* ↑ «Dictionary and Thesaurus | Merriam-Webster». www.merriam-webster.com. Arxivat de l'original el 2016-08-07. [Consulta: 4 setembre 2016].

## Vegeu també

* Open Clip Art Library
Viccionari
# Peter Hildreth

Peter Hildreth (Bedford, 8 de juliol de 1928 - Farnham, 25 de febrer de 2011) va ser un atleta anglès, especialista en curses de tanques, que va competir durant la dècada de 1950. Era fill de Will Hildreth, un atleta que representà l'Índia als Jocs Olímpics de París de 1924.
Durant la seva carrera esportiva va prendre part en tres edicions dels Jocs Olímpics, sempre disputant la prova dels 110 metres tanques del programa d'atletisme. En cap de les edicions, el 1952, 1956 i 1960 arribà a la final.
En el seu palmarès destaca una medalla de bronze en els 110 metres tanques del Campionat d'Europa d'atletisme de 1950. Va ser campió britànic de l'AAA de les 120 iardes tanques el 1950, 1953 i 1956; i de les 220 iardes tanques el 1952 i 1954. Durant la seva carrera esportiva va igualar el rècord britànic dels 110 metres tanques en cinc ocasions.
Un cop retirat exercí de periodista esportiu, escrivint al Sunday Telegraph i fent de comentarista a la BBC Radio.

## Millors marques

* 110 metres tanques. 14.3" (1957)

## Referències

* 1 2 1950 European Athletics Championships medallist Peter Hildreth dies Arxivat 2011-03-05 a Wayback Machine.. European Athletics (2011-02-27). Retrieved on 2011-02-27.
* ↑ Peter Hildreth a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «Medallistes per prova». rfea.es. Federació Espanyola d'Atletisme. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 22 abril 2020].
* ↑ «NUTS - AAA and National Championships Medallists - 120y/110m Hurdles». [Consulta: 23 maig 2020].
* ↑ «NUTS - AAA and National Championships Medalists - 220y Hurdles». [Consulta: 23 maig 2020].
* ↑ Waśko, Janusz (1953-). Athletics national records evolution 1912-2012 : golden century of IAAF records. GreenArt Jacek Kardasz, 2013, p. 76. ISBN 978-83-62033-30-0.
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 23 maig 2020].
# Usiku Cavus

Usiku Cavus és una formació geològica de tipus cavus a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -10.9 ° latitud N i 264.1 ° longitud E, que fa 42 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI el sis de novembre de 2017 i fa referència al terme «nit» en suahili.

## Referències

* ↑ "Usiku Cavus". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Awde, Nicholas. Hippocrene Books. Swahili-Engilsh, English-Swahili Dictionary, 2002.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# 343

El 343 (CCCXLIII) fou un any comú començat en dissabte del calendari julià.

## Esdeveniments

* Britànnia: Flavi Juli Constant, emperador romà, visita l'illa.
* Milà (Itàlia): S'hi celebra un Concili.
* Sàrdica (Mèsia): S'hi celebra el Concili de Sàrdica.

## Referències

* ↑ Norwich, John Julius (1989) Byzantium: The Early Centuries, Guild Publishing, p. 81n
* ↑ Healy, Patrick Joseph. «Council of Sardica». A: Catholic Encyclopedia (en anglès). Nova York: Robert Appleton Company, 1913.
# Can Pelaio

Can Pelaio és un edifici de Saus, Camallera i Llampaies (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situat dins del nucli urbà de la població de Camallera, al nord del terme, al carrer del Raval.

## Descripció

Can Pelaio és un edifici de planta rectangular, format per tres cossos adossats. L'edifici principal, amb la coberta de dues vessants de teula, està distribuït en planta baixa i pis, amb totes les obertures rectangulars bastides amb carreus ben desbastats de pedra i les llindes planes. La llinda està ubicada a la porta d'accés. És de pedra, amb una motllura exterior a mode decoratiu i una inscripció "1789 PERA FANE ME FESIT", amb un relleu central amb els estris d'un flequer representats. Tant el portal com la llinda estan ubicats a la planta baixa de l'edifici. La construcció és bastida amb pedres ben escairades, disposades formant filades regulars, i carreus a les cantonades. La major part del parament està arrebossat, excepte la part inferior.

## Història

La majoria de les cases construïdes fora el nucli antic de Camallera daten entre el 1750 i 1820, període d'expansió urbanística extramurs. Una d'aquestes cases és Can Pelaio, que destaca per la llinda que s'aprecià a l'entrada principal, on es llegeix "1789 PERA FANE ME FESIT" i un relleu central amb els estris de flequer: un pa, balances, potser una dalla i unes forques.

## Referències

* 1 2 3 «Can Pelaio». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Poble església de Gammelstad

El poble església de Gammelstad a Luleå és un poble suec de 4.892 habitants situat a l'interior del golf de Botnia. La ciutat està localitzada aproximadament a 10 quilòmetres riu amunt del Lule.
És l'exemple millor preservat d'un únic tipus d'assentament abans molt estès pel nord d'Escandinàvia, la ciutat església. Les seves 424 cases de fusta estan construïdes a l'entorn de l'església de pedra, de principis del segle xv. L'església no era utilitzada més que els dies de culte i les festes religioses pels fidels arribats dels camps circumdants. L'allunyament i les difícils condicions naturals impedien tornar els feligresos a les seves cases i, per tant, aquests les col·locaven al costat de l'església. En altres llocs, per exemple, a Petäjävesi a Finlàndia, l'església estava envoltada d'aigua, i un vaixell (o un trineu en cas de gelada) feia el recorregut per la regió per anar a buscar els fidels.
El poble església de Gammelstad es va inscriure a la llista de Patrimoni de la Humanitat de la Unesco l'any 1996.

## Galeria d'imatges

* Gamelstaden
* Gammelstad prop de Luleå (Suècia)
* Interior de l'església de Gammelstad
* Orgue de l'església de Gammelstad
* L'església de Gammelstad
* World Heritage Site de Gammelstad
* Mapa del poble de Gammelstad
* Vista del poble
* Vista del poble
* Vista del poble

## Vegeu també

* Antiga església de Petäjävesi

## Referències

* ↑ «Church Town of Gammelstad, Luleå» (en anglès). UNESCO Culture Sector. [Consulta: 29 març 2015].

## Enllaços externs

* Descripció UNESCO
* Web oficial Arxivat 2008-04-25 a Wayback Machine.
# Vulcani Pelagus

Vulcani Pelagus és una característica d'albedo a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -34.68 ° latitud N i 345 ° longitud E. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1958 i fa referència a la mar de Vulcà, divinitat romana del foc.

## Referències

* ↑ "Vulcani Pelagus". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Proceedings of the General Assembly in Transactions of the International Astronomical Union. XB, 1958, through XXVB, 2003.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Guàrdia imperial

La guàrdia imperial o guàrdia de palau és un grup especial de soldats o un membre d'un imperi, en general estretament relacionats directament amb l'emperador. En general, aquestes tropes són considerades d'elit i per tant, tenen un estatus més alt que d'altres forces imperials, com ara les forces armades regulars, gaudint de drets especials, privilegis i tradicions específiques. Com que el cap d'Estat sovint vol ser protegit pels millors soldats disponibles, el seu nombre i organització pot ser ampliat per dur a terme tasques addicionals. La Guàrdia Imperial de Napoleó és un exemple. Alguns imperis encara mantenen les unitats de guàrdia cerimonial, com ara l'Imperi Britànic. En el període post-colonial a l'espai anglòfon, el terme s'ha utilitzat col·loquialment per descriure amb sorna el personal, generalment al servei d'un polític o l'executiu d'una corporació, que actua per evitar la comunicació directa d'altres persones amb aquest.

## Llista de guàrdies imperials

* Els Immortals Perses
* La Guàrdia Pretoriana de l'Imperi Romà, des del 27 aC. fins al 312 dC.
* Jovians i herculans, legions de guàrdia d'elit durant la Tetrarquia
* Escola Palatina, Guàrdies imperials romans, des del 312 fins al 490, i a l'Imperi Romà d'Orient, fins al 1080
* Tagma, guàrdies d'elit romans d'Orient, segles VIII-XI
* Hetaireia, guàrdies mercenaris romans d'Orient, amb soldats provinents de l'Europa de l'Est i Àsia central, entre els segles IX-XII
* Guàrdia varega, de l'Imperi Romà d'Orient
* Genísser, de l'Imperi Otomà
* Guàrdia Imperial de la dinastia Tang, formada inicialment com a guardaespatlles d'honor de l'emperador
* Guàrdia Imperial de Manxú, durant la dinastia Qing
* Guàrdia Imperial de Mengkukuo
* Guàrdia Imperial de Napoleó I i del Primer Imperi Francès
* Guàrdia Imperial de Napoleó III del Segon Imperi Francès
* Guàrdia Imperial Russa, també coneguda com a Guàrdia Leib, de l'Emperador Rus
* Gardekorps, del Regne de Prússia
* Guàrdia Imperial del Japó
* Eso de l'Imperi d'Oyo, estat Ioruba a l'actual Nigèria
* Les Amazones de Dahomey (ara Benín)
* Kebur Zabangna (Imperi Etíop)
* Guàrdies arquers de l'emperador (Antiga Corea)
* Khexig de l'Imperi Mongol
* Brigada Britànica de Guàrdies (British Brigade of Guards), de l'Imperi Britànic
# Torre d'Alcoleja

La Torre d'Alcoleja és un edifici d'Alcoleja declarat Bé d'Interés Cultural.

## Descripció

És una torre circular de vuit metres de diàmetre i vint metres d'alçada amb tres plantes. Va ser reformat quan va passar a ser residencial, i alguns buits es van engrandir i es va fer un balcó amb volada. Quan es va integrar a un edifici veí conformant el palau actual es va derruir l'escala. La torre ha quedat com el centre del nucli urbà.

## En la cultura popular

En la rondalla d'Enric Valor anomenada Els guants de la felicitat, aquesta torre hi apareix com la de dona Frederica, vídua d'En Blai d'Alcoleja, i és un espai fonamental en el desenvolupament de la història.

## Referències

* 1 2 «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* 1 2 «Torre de Alcoleja». Patrimoni. Generalitat Valenciana. [Consulta: 12 setembre 2018].
* ↑ «Torre de Alcoleja / Palacio de los Marqueses de Malferit». Castillos, 15-04-2015 [Consulta: 12 setembre 2018].
* ↑ Valor i Vives, Enric. Rondalles valencianes 2. Picanya: Edicions del Bullent, 2015, p. 95.
* ↑ Borja i Sanz, Joan; Brotons Rico, Vicent. Catàleg de paisatges de Valor. Enric Valor, 1911-2000. Alacant: Biblioteca Virtual Joan Lluís Vives, 2015, p. 37 [Consulta: 14 novembre 2023].

## Bibliografia complementària

* AZUAR RUIZ, R.: "Castillos de Alicante" en "Castillos de España", Volum III, Ed. Everest 1997.
# Sebastian Droste

Sebastian Droste (Hamburg, 1898 - Hamburg, 27 de juny de 1927) va ser un poeta, actor i ballarí alemany associat a la subcultura d'art underground de la República de Weimar als anys vint.
Droste es va traslladar de la seva ciutat natal d'Hamburg a Berlín el 1919. Es va guanyar la vida com a ballarí nu, coreògraf i poeta expressionista. El seu primer poema va aparèixer a l'edició d'abril de "Der Sturm" aquell mateix any, titulat "Tanz" (Dansa). 15 poemes i "grotescos" més van aparèixer en 12 edicions de la revista al costat d'altres artistes i poetes com Kurt Schwitters i Paul Klee. Va alternar entre publicar amb el nom de Willy o Willi Knobloch. També el 1919 va publicar un drama a la revista expressionista "Menschen" de Dresden.
El 1922, Droste es va casar amb l'expressionista ballarina i actriu exòtica en pel·lícules mudes de l'escena berlinesa, Anita Berber. Ella i Droste van realitzar fantasies amb títols com "Suicide", "Morphium" i "Mad House". Droste va aparèixer com a ballarí a la pel·lícula muda Algol.
El 1923, Droste i Berber van publicar conjuntament un llibre de poesia, fotografies i dibuixos anomenat Die Tänze des Lasters, des Grauens und der Ekstase (Danses de vici, terror i èxtasi), basat en la seva interpretació homònima. Ple d'imatges expressionistes, el llibre oferia una visió de l'angoixa i el cinisme que ombraven les seves existències artístiques i personals. El seu matrimoni va acabar el 1923.
El 1925, Droste es va reunir amb el fotògraf Francis Bruguière a la ciutat de Nova York, on es va anomenar el baró Willy Sebastian Knobloch Droste. Junts van compondre més de 60 fotografies per a una proposta expressionista protagonitzada per Drost provisionalment titulada The Way. UFA GmbH va rebutjar la proposta i les fotografies es van publicar com a part d'una revista fotogràfica a "Die Dame" el juliol de 1925.
A Droste se li va diagnosticar tuberculosi a principis de 1927. Va tornar a casa dels seus pares a Hamburg, on va morir el 27 de juny del mateix any.

## Referències

* ↑ Hamburg, Germany, Deaths, 1874–1950
* ↑ "Sturm, Der 10 April 1919 — Princeton Blue Mountain collection". bluemountain.princeton.edu. Consultat 2021-02-23.
* ↑ "Sturm, Der 10 July 1919 — Princeton Blue Mountain collection". bluemountain.princeton.edu. Retrieved 2021-02-23.
* ↑ Toepfer, Karl (1997). Empire of Ecstasy: Nudity and Movement in German Body Culture, 1910-1935. Berkeley: University of California Press. p. 86.
* ↑ New York, State and Federal Naturalization Records, 1794–1943

## Bibliografia

* Capovilla, Andrea, "Anita Berber", Who's Who en la història contemporània gai i lesbiana: de l'antiguitat a la Segona Guerra Mundial. Robert Aldrich i Garry Wotherspoon, eds. (Nova York: Routledge, 2001), pàg. 50-51
* Toepfer, Karl Eric, Imperi d'èxtasi: nuesa i moviment en la cultura corporal alemanya, 1910-1935 (Berkeley: University of California Press, 1997)
* Droste, Sebastian (& Berber, Anita), Danses de vici, terror i èxtasi (Una traducció completa de l'alemany de Merrill Cole) (Newcastle upon Tyne: Side Real Press 2012)
# Portal Nord

El Portal Nord és una obra de Saus, Camallera i Llampaies (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situat dins del nucli urbà de la població de Saus, a la banda nord i al tram final del carrer de les Eres, donant sortida o accés al nucli antic i enllaçant amb els carrers del Corral i Nou.

## Descripció

Es tracta d'una volta d'arc rebaixat, bastida amb còdols de pedra lligats amb morter, i carreus ben desbastats a les cares exteriors. Conserva restes de l'encofrat original utilitzat per construir-la i diverses reformes als paraments laterals, els quals formen part actualment del mateix edifici. Aquest presenta dos portals d'accés a l'interior, un d'arc rebaixat adovellat al sud i l'altre rectangular amb llinda plana i carreus, situat sota la volta, on també hi ha una senzilla finestra, a manera d'espitllera. A la banda sud, damunt de la volta, hi ha una finestra rectangular emmarcada amb carreus de pedra i amb la llinda plana decorada. Al costat destaca un cos extern adossat, que podria correspondre a un pou o un forn de l'habitatge en qüestió.

## Referències

* 1 2 «Portal Nord». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Aonia Planum

Aonia Planum és una formació geològica de tipus planum a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -53.11 latitud N i 288.89 ° longitud E, que fa 563.45 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 2003 i fa referència a una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Aonia Planum". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Blunck, Jürgen. Exposition Press. Mars and its Satellites, A Detailed Commentary on the Nomenclature. 2$^a$, 1982.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Mitsuo Aida

Mitsuo Aida (japonès: 相田みつを, Aida Mitsuo) (Ashikaga, Tochigi, Japó, 20 de maig de 1924 - ibídem, 17 de desembre de 1991) fou un poeta japonès i cal·lígraf conegut com El Poeta de zen. El seu treball va estar influït pel budisme Zen i ho va utilitzar per als seus coneguts treballs, Ningen damono, Okagesan, i Inochi ippai.
Des d'una edat primerenca va mostrar interès en la cal·ligrafia i la poesia waka en la qual es va caracteritzar per un estil original. Va estudiar a l'institut Tochigi Prefectual Ashikaga. Després de la seva graduació va començar a estudiar poesia amb Yamashita Mutsu i cal·ligrafia amb Iwasawa Kei-seki. El seu treball va ser influït per Michiaki Zheng, Takei Akira i Kinono Kazuyoshi. El 1953 Aida es va graduar en Kanto Junior College, una universitat privada a Tatebayashi, Gunma.
L'any 1954, Aida va contreure matrimoni amb Hiraga Chie. El seu fill, Kazuto Aida, és el director del Mitsuo Aida Museum a Tòquio.
Els treballs d'Aida van ser ben coneguts després de la publicació del seu llibre, Ningen damono, el 1984.
A causa d'una hemorràgia cerebral, Aida va morir a Ashikaga, Tochigi, l'any 1991. Poc després de la seva mort, el 1996, el Mituso Aida Museum va obrir a Ginza, un barri de Tòquio. L'any 2003 el museu es va traslladar al Fòrum Internacional de Tòquio, un multi-centre d'exposicions. La col·lecció d'art inclou aproximadament 450 dels treballs de cal·ligrafia d'Aida, i la fundació del museu organitza diversos seminaris de sobre art durant cada any, al país.
L'ex-primer ministre japonès Yoshihiko Noda és un protector d'Aida. En un discurs previ a les eleccions de l'any 2011, el polític va nomenar una cita d'Aida: "La locha, no ha d'imitar als peixos de colors.". Aquest comentari va deixar alguna confusió sobre el significat de Noda entre els seus seguidors, però també va aconseguir un augment en el nombre de visitants al Mituso Aida Museum i un interès renovat en el treball d'Aida.

## Referències

* 1 2 3 «Noda’s Nod to the Poet of Zen». WSJ Blogs - Japan Real Time, 02-09-2011. [Consulta: 21 novembre 2016].
* 1 2 Miller, Scott J. Historical dictionary of modern Japanese literature and theater. Lanham, Md.: Scarecrow Press, 2009, p. 3–4. ISBN 9780810863194 [Consulta: 21 novembre 2016].
* 1 2 «Mitsuo Aida Museum =» (en anglés). www.mitsuo.co.jp. Arxivat de l'original el 2015-06-30. [Consulta: 21 novembre 2016].
* ↑ «'Commemorating the 10th Anniversary of the Relocation of the Mitsuo Aida Museum: Even One Simple Thing' The Japan Times». [Consulta: 21 novembre 2016]. «'Commemorating the 10th Anniversary of the Relocation of the Mitsuo Aida Museum: Even One Simple Thing' | The Japan Times». [Consulta: 21 novembre 2016].
* ↑ Organization, Japan. «Aida Mitsuo Museum | Japan National Tourism Organization». www.jnto.go.jp. [Consulta: 21 novembre 2016].
* ↑ «= 相田みつを美術館　Mitsuo Aida Museum =». www.mitsuo.co.jp. Arxivat de l'original el 2015-05-17. [Consulta: 21 novembre 2016].