OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Casa Fita

Casa Fita és un habitatge del municipi de Figueres (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat a davant de la Plaça del Gra. Edifici entre mitgeres de planta baixa i dos pisos, amb façana a dos carrers. D'estil noucentista, presenta una abundància de detalls d'ofici, entre els quals destaquen els esgrafiats.
La façana del Carrer de la Rutlla consta, a la planta baixa, de portal enreixat per a local comercial i porta d'entrada allindanada amb decoració floral i grans mènsules que suporten el balcó del primer pis, al costat del qual hi ha una tribuna amb columnes i mènsules que sostenen el balcó del segon pis. En aquest segon pis trobem tres finestres, dues de les quals formant un únic balcó. En el ràfec es repeteixen les grans mènsules. La façana es corona per una barana amb balustrada al terrat amb hídries a les puntes. Tota la façana presenta esgrafiats de motius geomètrics.
La façana del Carrer Concepció presenta quatre portalades d'arc de mig punt, que en l'actualitat s'utilitzen com a locals comercials. En els dos pisos, alineació de quatre balcons cadascun ordenats per esgrafiats en vertical, de representació femenina d'estil. Cornisa sostinguda per mènsules i teulada a 1 vessant.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Fita». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Clínica Catalunya (Figueres)

Clínica Catalunya és un edifici del municipi de Figueres (Alt Empordà) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici situat als afores de la ciutat, a la carretera de Figueres a Roses. És un edifici amb planta baixa i dos pisos amb teulada a doble vessant. La façana esta arrebossada i pintada en rosa. A la planta baixa presenta un cos central delimitat per una seriació vertical de carreus. El portal central té l'anagrama J.B. a la dovella central i dues finestres laterals en el cos central. Dues finestres més, una a cada costat del cos central. Totes tenen una reixa molt ornamentada i llinda simple. El sòcol és de pedra. Al primer pis trobem una balconada correguda amb cinc finestrals rectangulars amb guardapols d'ornamentació floral en pedra, tres en el cos central. El segon pis presenta cinc finestres dobles amb guardapols en pedra decorats amb ornamentació floral. Les finestres centrals no són contínues i presenten enmig una capelleta, que imita l'estil dòric, amb el Sagrat Cor. Cos central acabat amb frontó i arcuacions cegues. Cornisa i acroteri en el centre. Els cossos laterals presenten arcuacions i merlets. A cada costat hi ha una torre. La dreta és cilíndrica i sense accés. L'esquerra quadrangular i culminada per galeria coberta. La teulada d'escames de ceràmica. Ambdues torres presenten franges horitzontals paral·leles de pedres de tonalitat blanca i arrebossat i pintat rosa.

## Història

Construïda pel senyor de Bach de Coll sa Cabra (ascendència d'Agullana i Rupit), i ofert a la seva muller com a regal de noces. Molt destruïda durant la Guerra. El 1951 la va comprar el Dr. Requesens per fer-ne una clínica. Actualment és propietat de la Sra. Magdalena Gratacós. L'any 1974 es va reformar la façana posterior.

## Referències

* 1 2 «Clínica Catalunya». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Sebastian Öberg

Sebastian Öberg (Estocolm, 1 d'abril de 1955) és un compositor i violoncel·lista suec, especialista en el violoncel elèctric. Öberg s'ha prodigat de forma especial en la música rock. Ha tocat en grups d'àmbit suec com Fleshquartet, Tant Strul, Fläsket Brinner, Stadion Der Jugend i Älgarnas trädgård. De la mateixa manera, també s'ha dedicat a les bandes sonores de pel·lícules.

## Bandes sonores

* En frusen dröm (1997).
* Il Capitano (1991).

## Referències

* ↑ «Sebastian Öberg» (en anglès). IMDb.com, Inc.. [Consulta: 28 desembre 2024].
* ↑ Sebastian Öberg Discography
* ↑ Svensk Filmdatabas
# Wand'rin' Star

Wand'rin 'Star va ser un senzill interpretat per l'actor Lee Marvin que va arribar al número u en el Regne Unit i Irlanda durant tres setmanes el març de 1970.
Va ser originalment escrita per Alan J. Lerner (lletra) i Frederick Loewe (música) per a l'obra de teatre musical Paint Your Wagon el 1951. Quan el film del musical es va fer el 1969, Lee Marvin va prendre el paper del prospector Ben Rumson. No sent un cantant natural, Marvin tot i així va cantar totes les seves cançons de la pel·lícula, rebutjant la idea de mimetitzar la veu d'un altre cantant. Tot i que la pel·lícula va ser un fracàs de taquilla, la banda sonora va esdevenir un èxit. Orquestrada i ordenada per Nelson Riddle, la versió de Marvin de la cançó "Wand'rin' Star" es va convertir en un senzill número a Irlanda i Regne Unit, mantenint a The Beatles al número dos del Regne Unit amb el seu senzill Let It Be. Marvin mai no va donat continuïtat al senzill, per la qual cosa es considera una one-hit wonder (èxit únic).

## Classificació a les llistes

| Any | Llista | Classificació |
| 1970 | UK Singles Chart | 1 |
| 1970 | Irish Singles Chart | 1 |
| 1970 | GfK Entertainment Charts | 12 |
| 1970 | Kvällstoppen | 3 |

## Versions i altres interpretacions

Una versió similar va aparèixer a l'àlbum de 1970, Top of the Pops, Volume 10, que el crític David Thomson va descriure com "absolute mockery of the original" (burla absoluta de l'original).
"Wand'rin 'Star" va ser versionada pel còmic i novel·lista anglès Julian Clary; la seva versió es va publicar com a single al Regne Unit el 1990, recolzada amb la cançó autònoma "Uncanny and Unnatural".
La cançó va ser versionada per Shane MacGowan and The Popes en el seu àlbum de 1997 The Crock of Gold.
El 2002, la cançó va ser interpretada al final del funeral de Joe Strummer.
La cançó va ser esmentada amb les paraules de "Build A Fire" de The KLF. Les últimes línies són: "We'll stop for lunch, in some taco bar./Lee Marvin on the jukebox, 'Wand'rin' Star" (Ens detindrem a dinar, en algun bar de tacos/ Lee Marvin a la carta, Wand'rin' Star).

## Referències

* ↑ «All The Number 1 Singles > 1970's». The Official Charts Company. Arxivat de l'original el 16 de març 2010. [Consulta: 26 febrer 2010].
* ↑ «Wand'rin' Star/I Talk to the Trees» (en anglès). The Official UK Charts Company. [Consulta: 9 novembre 2019].
* ↑ «Irish Singles Chart – A History» (en anglès). oldmooresalmanac.com, 15-01-2014. Arxivat de l'original el 10 d'agost de 2017. [Consulta: 9 novembre 2019].
* ↑ «Lee Marvin Wand'rin' Star» (en alemany). Offizielle Deutsche Charts. [Consulta: 9 novembre 2019].
* ↑ «Kvällstoppen från 1970-05-05» (en suec). kvallstoppen.se. Arxivat de l'original el 2017-08-10. [Consulta: 9 novembre 2019].
* ↑ «Top of the Pops, Vol. 10 – Various Artists Overview» (en anglès). Allmusic. [Consulta: 9 novembre 2019].
* ↑ Singleton, Phil. «An Audience with Glen Matlock» (en anglès). God Save the Sex Pistols, 24-01-2003. [Consulta: 9 novembre 2019].

## Enllaços externs

* Wand'rin' Star / I Talk to the Trees a The Clint Eastwood Archive
# Täteş

Täteş (tàtar: Täteş, Тәтеш; rus i èrzia: Тетюши, Tetiuixi; txuvaix: Теччĕ, Teççě) és una ciutat de la República del Tatarstan, a Rússia. Täteş fou fundada al segle xvi com la zastava (fort) de Tetiuixi. Rebé l'estatus de ciutat el 1781, i es desenvolupà fins al segle xix com a centre de comerç.
# Aq-Súnqur al-Bursuqí

Aq-Súnqur al-Bursuqí (mil·lenni II - Mossul, 25 de novembre de 1126) nom amb que es coneixia, Qassim-ad-Dawla Sayf-ad-Din Abu-Saïd Aq-Súnqur al-Bursuqí, fou atabeg de Mossul. Era un dels mamelucs de Bursuq i un dels principals oficials dels sultans seljúcides Muhàmmad i Mahmud. Va exercir el comandament militar (shina) a Iraq pel que fou nomenat el 1105. Va combatre els mazyàdides de l'emir Dubays que amenaçaven Bagdad. El 1113 va ser nomenat governador atabeg de Mossul i va lluitar contra els croats a Síria al mateix temps que restaurava l'autoritat seljúcida al Diyar Bakr (Diyar Bakir) i fins a la Mediterrània. Va caure en desgràcia el 1115 durant un període de quatre anys en els quals va restar al seu feu d'Al-Rahba. Després va tornar a governar Mossul. Va salvar a Alep d'un atac dels croats ajudats per Dubays, i amb l'acord dels notables de la ciutat va assolir el govern d'Alep i tota la província el 1125 que va unir a la Jazira que dominava. Fou assassinat el 1127 pels batiànides d'Alamut.

## Referències

* ↑ Grousset, 1934, p. 681.
* ↑ Maalouf, 1983, p. 128.

## Bibliografia

* Grousset, René (1934). Histoire des croisades et du royaume franc de Jérusalem - I. 1095-1130 L'anarchie musulmane. Paris: Perrin
* Maalouf, Amin (1983). Les Croisades vues par les Arabes. Paris: Soumeya Ferro-Luzzi. ISBN 978-2-290-11916-7
# Opilió d'Eivissa

Opilió d'Eivissa, Opilió d'Ebuso en llatí, és el primer bisbe d'Eivissa documentat. La seva existència és coneguda per una relació de bisbes assistents al Concili de Cartago de 484. El seu nom figura en l'apartat de Bisbes de l'illa de Sardenya, juntament, entre d'altres, amb Macari de Menorca i Elies de Mallorca.
El Concili de Cartago de 484, no reconegut per l'església catòlica, fou una reunió conjunta dels bisbes catòlics i arrians del regne vàndal, convocada pel rei Huneric, amb l'objecte d'unificar ambdues confessions sota l'hegemonia dels arrians, que era la religió del rei. El concili és un dels episodis que conformen la política anticatòlica d'Huneric, l'únic rei bàrbar que va realitzar una política violenta contra els catòlics, tot i que els seus actes foren de major intensitat en els territoris continentals que en els insulars del regne.

## Referències

* 1 2 Batle, Josep Amengual i «Santoral dels bisbats de les illes Balears a l’antiguitat tardana». Miscel·lània Litúrgica Catalana, 31, 11-12-2023, pàg. 55–76. ISSN: 2013-4010.
* ↑ Punzón, Julio Miguel Román; Ramis, Damià; Rullan, Mateu Riera. The monastery of Cabrera. V-VIII centuries AD, 2014, p. 18.
# Illot

Un illot és una illa petita que acostuma a estar despoblada.

## Diferències amb una illa

La diferència entre illot i illa és subjectiva. Se sol anomenar illot, per comparació, a les illes petites pròximes a illes més grans, i també a les roques litorals. Una altra forma de diferenciar illa i illot és segons si poden mantenir, per les seves dimensions, una població estable. Això no vol dir que les illes deshabitades siguin illots, ja que la viabilitat d'una població dependrà també dels recursos naturals.

## Tipus

Els tipus d'illots, i altres termes relacionats amb illot són:
* Escull: és una roca a flor d'aigua, o a poca distància de la superfície. Poden ser roques litorals separades dels penya-segats, o formacions coral·lines.
* Niell: és una roca que surt a flor d'aigua.
* Faralló: és una roca alta i aguda que sobresurt del nivell del mar.
* Atol: és una anella d'illots sobre uns esculls de corall que tanquen una llacuna soma. L'anella normalment està trencada per canals que poden arribar a ser navegables. Els diferents illots que formen l'atol es coneixen internacionalment amb la paraula polinèsia motu, encara que originàriament motu (o moku en hawaià) és una illa de qualsevol tipus o dimensió.
* Banc de sorra: és un illot baix format per acumulació de sorra i còdols, quasi a flor d'aigua. Al Carib s'anomenen cay o key en anglès, i cayo en castellà.
* Holm és un sufix nòrdic que indica un illot utilitzat, per exemple, a Stockholm (Estocolm).
Un lloc espectacular per la concentració d'illots és la badia de Ha Long, al nord del Vietnam, amb un total de 1.969 illots. Està declarat com a Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO.

## Referències

* ↑ Valor, Enric. Curs mitjà de gramàtica catalana: referida especialment al país valencià. Edicions Tres i Quatre, 1977, p. 88. ISBN 978-84-85211-45-6.
* ↑ Comaposada, Marc-Aureli Vila i. Aportació a la terminologia geogràfica catalana. Institut d'Estudis Catalans, 1998-04-23, p. 129. ISBN 978-84-7283-400-2.
# Marsaalamita-(Y)

La marsaalamita-(Y) és un mineral de la classe dels sulfats.

## Característiques

La marsaalamita-(Y) és un molibdat de fórmula química Y(MoO₄)(OH). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes d’octubre de l'any 2024, i encara resta pendent de publicació. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «07.GB - Molibdats, wolframats i niobats, amb anions addicionals i/o H₂O» juntament amb altres minerals com la cuprotungstita o la ferrimolibdita, entre d'altres. L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del Museu d'Història Natural de la Universitat de Pisa (Itàlia), amb el número de catàleg: 20074.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta en granit molt evolucionat ric en fluor a la zona d'Um Safi, a la governació de la Mar Roja (Egipte). Aquest indret és l'únic de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Marsaalamite-(Y)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 27 desembre 2024].
* 1 2 Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 82». European Journal of Mineralogy, 36, 6, 09-12-2024, pàg. 1005–1010. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-1005-2024 [Consulta: 27 desembre 2024].
* ↑ «Strunz-mindat (2024) Classification - With additional anions and/or H2O». Mindat. [Consulta: 27 desembre 2024].
# Miguel Núñez González

Miguel Núñez González (Madrid, 12 d'agost del 1920 - Barcelona, 12 de novembre del 2008) fou un polític comunista català d'origen madrileny.
Va néixer al barri de Lavapiés de Madrid, i va estudiar en el col·legi de les Escoles Pies del carrer Mesón de Paredes. En 1932 ingressa a l'Escola Superior de Comerç (ESC) de Madrid, en la qual encara es trobava el 1936, quan va esclatar la Guerra Civil espanyola.
Amb quinze anys s'afilià a la Joventuts Socialistes Unificades i a la Federació Universitària Espanyola. En començar la guerra civil espanyola s'afilià al PCE, intentà organitzar les JSU per a la defensa de Madrid i marxà de voluntari al front amb el batalló de milicians de la Cultura, per després acabar sent el 1938 comissari polític del 64 Batalló d'Obres i Construccions. Al març de 1939, després del cop d'estat del coronel Casado, és detingut en la seva unitat i confinat al costat d'altres combatents comunistes en la caserna del Comte de Toreno, del que aconsegueix ser alliberat abans de l'arribada de les forces revoltades.
Tot just acabada la guerra, intenta reorganitzar les Joventuts Comunistes a Madrid i és detingut i condemnat a mort, la qual li serà commutada per la pena de dotze anys de presó al penal d'Ocaña, on va compartir galeria amb Miguel Hernández Gilabert. Quan surt de la presó continua amb la seva militància comunista i ocupa la responsabilitat política al front de l'Agrupació Guerrillera de Catalunya. El 1949, l'organització del PSUC el trasllada a França, on, amb nom fals treballa en una pedrera fins que torna a Espanya clandestinament el 1953. Es casà amb Tomasa Cuevas Gutiérrez. És detingut de nou el 1958 i interrogat pel comissari Antonio Juan Creix, qui el va torturar penjant-lo d'unes manilles en una canonada. Va ésser jutjat en tres consells de guerra successius i finalment és condemnat cinquanta-cinc anys de presó, que complirà al penal de Burgos fins a l'any 1967.
En sortir del penal de Burgos, es reincorpora a la direcció del PSUC, del qual va ser responsable polític a la ciutat de Barcelona i membre del Comitè Executiu. Ja en democràcia, fou diputat al Congrés pel PSUC l'any 1978, substituint Antoni Gutiérrez Díaz –que havia estat elegit a les eleccions generals espanyoles del 1977–, i el 1979 i després d'un viatge a Nicaragua, el 1986 fundà l'ONG Acsur-Las Segovias. El 1998, l'Ajuntament de Barcelona li concedí la Medalla d'Honor de Barcelona. El 2004 li fou atorgada la Creu de Sant Jordi.
Morí el 12 de novembre de 2008 en una residència d'avis del districte d'Horta-Guinardó, de la ciutat de Barcelona, a l'edat de 88 anys a causa d'una malaltia respiratòria greu coneguda com a emfisema pulmonar.

## Referències

* 1 2 3 4 Núñez González, Miguel. La revolución y el deseo. Barcelona: Ediciones Península, 2002, p. 368. ISBN 9788483075319. OCLC 51329662.
* 1 2 Obituari de Miguel Núñez al diari El País
* ↑ Obituari de Miguel Núñez al diari La Vanguardia
* ↑ «Obituari de Miguel Núñez a la pàgina d'ACSUR-Las Segovias». Arxivat de l'original el 2012-01-21. [Consulta: 24 juliol 2011].
* ↑ Fitxa de Miguel Núñez al Congrés dels Diputats
# Tossal de Cabosi

El Tossal de Cabosi és una roca situada a 1.316,8 metres d'altitud que es troba a l'antic municipi ribagorçà d'Espluga de Serra, ara del terme de Tremp, a la comarca catalana del Pallars Jussà. És dins de l'enclavament d'Enrens i Trepadús. Per tant, geogràficament pertanyent del tot a l'Alta Ribagorça. Fa de límit amb el terme municipal del Pont de Suert, de l'Alta Ribagorça.
És a la part occidental de l'enclavament d'Enrens i Trepadús, al costat nord-est de la Roca Roia.
# Roca de Sant Gervàs

La Roca de Sant Gervàs és una roca de 1.800 metres d'altitud que es troba a la Serra de Sant Gervàs, al límit dels municipis de Tremp, a la comarca catalana del Pallars Jussà i el Pont de Suert, de l'Alta Ribagorça. De tota manera, la part del municipi de Tremp que arriba en aquest cim formava part del terme municipal d'Espluga de Serra, que pertanyia també a la comarca de l'Alta Ribagorça.
És just a llevant de la Pala del Teller, el cim més alt de la Serra de Sant Gervàs. Es troba a la part central-occidental de la carena.
# Clapí Vell

El Clapí Vell és una muntanya de 704 metres que es troba al municipi de Torrelles de Foix, a la comarca catalana de l'Alt Penedès.
Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 274126001).
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Clapí Vell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 16 juliol 2022].
# Puig de Montgròs

El Puig de Montgròs és una muntanya de 312 metres que es troba al municipi de Lloret de Mar, a la comarca de la Selva.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Canelles de Baix

Canelles de Baix és una obra de la Vall de Bianya (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un mas de planta rectangular i teulat a dues aigües amb les vessants vers les façanes laterals amb amplis voladissos on es veuen les bigues de fusta que sostenen els cairats i les llates. Va ser bastida amb pedra poc escairada, llevat de les cantoneres. Disposa de baixos, amb les quadres dels animals; planta d'habitatge, a la que s'accedeix directament per la façana de tramuntana, i golfes. A la façana de migdia hi ha quatre obertures d'arc de mig punt en els baixos, quatre finestres amb ampit sortit en el primer pis i dos grans badius a les golfes.
Davant el mas hi ha una àmplia era i una bonica pallissa feta de carreus ben treballats, amb teulat a dues aigües sostingut per bigues de fusta. S'hi pot veure la inscripció: JESÚS MARIA JOSEP.

## Història

El mas Canelles de Baix és possiblement anterior al segle xvii i la data de 161 més una inscripció il·legible d'una de les finestres podria correspondre a alguna modificació. Durant el segle xviii el mas s'engrandí, coincidint amb l'etapa de prosperitat del camp català.

## Referències

* 1 2 3 «Canelles de Baix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
# Can Torres (Mataró)

Can Torres és una masia de Mataró (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici civil. Construcció de planta baixa i dos pisos, cobert amb teulada de tres vessants. Destaca l'ús dels carreus de pedra en el portal d'arc de mig punt dovellat que marca l'eix de simetria del conjunt, així com en totes les llindes, llindars i brancals de les obertures i als angles de l'edifici. Al voltant de les finestres, l'arrebossat del mur encara perfila les formes clàssiques del segle xviii, realitzades amb lliscat de calç. El volum de les finestres minva amb l'alçada. Sobresurt un ampli voladís de teules. A l'interior, els embigats estan ben conservats, encara que alguns sostres han estat substituïts per voltes. És remarcable el celler, amb dos arcs sostinguts per una pilastra amb capitell i base. A la part de dins de les finestres hi ha festejadors. Posteriorment s'han afegit construccions annexes al cos principal i s'ha modificat la dimensió de les finestres superiors.

## Història

L'arquitectura de la casa es pot datar a l'època del gran conreu de la vinya i de l'exportació del vi. El gran celler i la construcció donen a entendre que l'edifici es va construir a finals del segle xvii.

## Referències

* 1 2 3 «Can Torres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# L'home que coneixia l'infinit

L'home que coneixia l'infinit (títol original en anglès, The Man Who Knew Infinity) és una pel·lícula dramàtica biogràfica britànica de 2015 sobre el matemàtic indi Srinivasa Ramanujan, basada en el llibre homònim de 1991 de Robert Kanigel. S'ha doblat i subtitulat al català central i al valencià.
La pel·lícula és protagonitzada per Dev Patel com a Srinivasa Ramanujan, un matemàtic que, després de créixer pobre a Madràs aconsegueix l'admissió a la Universitat de Cambridge durant la Primera Guerra Mundial, on esdevé un pioner en teories matemàtiques amb la guia del seu professor G. H. Hardy, interpretat per Jeremy Irons.
El rodatge va començar l'agost de 2014 al Trinity College de Cambridge després de vuit anys de desenvolupament. La pel·lícula es va estrenar com a presentació de gala al Festival Internacional de Cinema de Toronto de 2015, i va ser seleccionada en la gala d'obertura del Festival de Cinema de Zúric de 2015. També va actuar en altres festivals de cinema com el Festival Internacional de Cinema de Singapur i el Festival Internacional de Cinema de Dubai.

## Referències

* ↑ L'home que coneixia l'infinit a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «L'home que coneixia l'infinit». À Punt, 13-01-2024. [Consulta: 16 gener 2024].
* ↑ «Dev Patel's 'The Man Who Knew Infinity' Moves to Production After 8 Years in Development» (en anglès americà). Variety, 15-07-2014. [Consulta: 7 gener 2016].
* ↑ Matt Brennan. «IFC Films Acquires Math Genius Biopic 'The Man Who Knew Infinity,' with Jeremy Irons and Dev Patel». Indiewire / Thompson on Hollywood!, 14-10-2015. [Consulta: 24 febrer 2016].
* ↑ «The Man Who Knew Infinity [programme note]». TIFF.net. Toronto International Film Festival. Arxivat de l'original el 20 març 2016. [Consulta: 24 febrer 2016].
* ↑ Zack Sharf. «'The Man Who Knew Infinity' Selected as Zurich Film Festival Opening Night Film». Indiewire, 25-08-2015. [Consulta: 24 febrer 2016].
* ↑ «The Man Who Knew Infinity». SGIFF. Arxivat de l'original el 2016-04-16. [Consulta: 7 abril 2016].
* ↑ «The Man Who Knew Infinity». DIFF. [Consulta: 7 abril 2016].