OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cal Forn

Cal Forn és una casa de Sisteró, al municipi dels Plans de Sió (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Al carrer Major del nucli de Sisteró hi ha una casa que per la seva tipologia es podria datar a la segona meitat del segle xx. Està realitzada amb maó i paredat de pedra i presenta una estructura de planta baixa amb una petita obertura, primera planta, utilitzada com a habitatge i per la qual s'accedeix mitjançant un graonat exterior a la segona planta, utilitzada com a terrassa.
Com a element destacable, cal destacar una llinda de pedra de grans dimensions i d'una sola peça, situada a la porta d'entrada que dona accés a un petit jardí i que no forma part de l'estructura pròpia de l'habitatge citat anteriorment, situada damunt de dos pilars realitzats amb carreus de pedra de grans dimensions. A aquesta llinda hi ha dues inscripcions: a la primera, que deu correspondre a la data de construcció de l'habitatge primitiu, hi apareix el símbol de Jesucrist juntament amb l'any 1638, mentre que a la segona, corresponent a una reforma posterior, apareix en dimensions més petites l'any 1793.

## Referències

* 1 2 «Cal Forn». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2016].
# Mare de Déu de Montnegre

La Mare de Déu de Montnegre és una església de Quart (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici d'una sola nau coberta amb volta de canó sostinguda per arcs formers i absis semicircular amb finestres amb esplandit. Als peus hi ha el cor. El parament és emblanquinat i pintat representant carreus. El mur exterior és d'aparell irregular. La façana té dues obertures, una de forma de creu grega i l'altra d'arc de mig punt, i un porxo adossat. El campanar és un cos cúbic amb obertures als quatre costats.

## Història

Documentalment la trobem el 1019 com a dotació de la canònica gironina. El 1064 és citada al testament de Ponci, preceptor de l'església de Girona, i el 1372 en una venda feta pel rei Pere III. A principis del segle XX s'incendià i l'any 1928 fou reconstruïda.

## Referències

* 1 2 «Mare de Déu de Montnegre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Sant Cugat de Salt

Sant Cugat de Salt és una església de Salt (Gironès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici religiós de planta rectangular i absis semicircular. Les parets són arrebossades i la coberta és de teula àrab. Interiorment s'estructura en una nau central i dues laterals més baixes. Aquesta disposició interior queda reflectida volumètricament a l'exterior. La nau central és coberta amb volta de canó, amb arcs torals i llunetes laterals. La torre campanar és situada sobre la nau lateral dreta. Presenta un alt basament de parets arrebossades amb carreus a les cantonades. La part superior, de planta octogonal, és feta amb carreus, i les obertures són en forma d'arc de mig punt. Una barana balustrada amb boles fa de remat. La portalada és rectangular amb timpà i fornícula adornats.

## Història

L'església ja es troba citada en documents del segle xi, però de l'edifici original actualment no en queda res. L'actual construcció és d'època moderna.
Està dedicada a Sant Cugat màrtir. Un sant, originari del nord de l'Àfrica que va venir a predicar a les nostres terres a finals del segle iii acompanyat per sant Feliu, màrtir de Girona.

## Referències

* 1 2 «Sant Cugat de Salt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
* ↑ «Goigs a sant Cugat de la parròquia de Salt». [Consulta: 2016].
# Relleu al carrer Ramon Turró

Relleu al carrer Ramon Turró és un relleu d'alabastre de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un relleu d'alabastre que representa els sants Cosme i Damià. Presenta una part molt treballada en la que hi figuren els dos Sants. El conjunt és emmarcat per carreus de pedra ben tallats, una llosa motllurada forma l'ampit i el guardapols és motllurat.

## Història

Havia estat situat a l'antic edifici de Can Batlle, al c/ de la Séquia, al costat de l'edifici de les Aigües. Segons Narcís Batlle, hi fou posat a la dècada dels anys 40 del segle passat. Si fos així, és probable que el relleu procedís de la capella que els Sants Metges tenien dedicada al convent de Franciscans enderrocat en aquelles dates i situat al costat mateix de Can Batlle. Si fos aquest cas es podria tractar d'un autèntic relleu gòtic, però és possible que sigui una imitació del segle xix.
L'any 1940 fou col·locat al seu emplaçament actual, en una façana de poc interès. Can Batlle fou enderrocat l'any 1940 i per aquest motiu el relleu fou traslladat al nou edifici fet pels Batlle al c/ Ramon Turró, només amb planta i pis. Fa uns anys s'hi afegiren més plantes.

## Referències

* 1 2 3 «Relleu al carrer Ramon Turró». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].
# Pou de poble (la Floresta)

El Pou de poble és una obra de la Floresta (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un pou d'aigua, avui ja en desús, situat prop del castell i tocant al pou de gel. Serví durant molt de temps per abastir d'aigua a la població. A l'interior, adossat al pou pròpiament dit, hi ha una gran volta de canó, revestida de pedres. S'hi accedeix per unes escales i és per a poder agafar l'aigua directament tot i que actualment l'accés a la volta està tapat.
El pou està fet amb grans carreus semicirculars. Exteriorment destaquen les pedres de suport de la corriola: dues de verticals i una central corbada; blocs massissos ben treballats i perfectament encaixats entre si. Pel seu voltants hi ha piques de pedra.

## Història

Popularment es creu que data de l'època de la dominació àrab (713- 1213). No està documentat, però, fins al segle xiv.

## Referències

* 1 2 3 «Pou de poble». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 setembre 2016].
# Construccions de pedra seca I (la Floresta)

Les Construccions de pedra seca I és una barraca de pedra seca de la Floresta (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una cabana de vinya encarada cap a l'est i ubicada aprofitant un desmunt, flanquejada per alguns pins i coberta per vegetació. Està feta a base de grans carreus de pedra sense desbastar a excepció de la llinda i els muntants de la porta, més grans encara i ben escairats. És en aquesta zona l'únic lloc on s'ha fet servir argamassa per a unir els carreus; la resta de la construcció és de pedra seca.
La coberta és una volta plana, també de pedra; l'obertura de la porta s'ha desplaçat lleugerament cap a l'esquerra. A l'interior hi ha una menjadora per als animals, una llar de foc i un petit altell usat com a pallissa.

## Referències

* 1 2 «Construccions de pedra seca I». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 setembre 2016].
# Santa Ana

«Santa Ana» té aquests significats:
* Santa Ana (poble amerindi), poble amerindi de parla keres i cultura pueblo que viu a Nou Mèxic
* Toponímia:
** Estació d'Antequera - Santa Ana, estació d'alta velocitat propietat d'ADIF
** Volcà de Santa Ana, volcà al Departament de Santa Ana (El Salvador, Amèrica Central)
** Missió jesuítica de Santa Ana, missió jesuítica al departament de San Ignacio, Misiones, Argentina
** Entitats de població:
*** Santa Ana (Califòrnia), ciutat del Comtat d'Orange a l'estat de Califòrnia (EUA)
*** Santa Ana (Canelones), balneari del departament de Canelones, a l'Uruguai
*** Santa Ana (El Salvador), ciutat d'El Salvador
*** Santa Ana (Misiones), ciutat de la província de Misiones (Argentina)
*** Santa Ana (Càceres), municipi de la província de Càceres (Extremadura)
*** Santa Ana de los Cuatro Ríos de Cuenca, més coneguda com a Cuenca, ciutat de l'Equador, capital de la província d'Azuay
*** Santa Ana de Los Caballeros, municipi colombià situat al departament de Caldas
*** Valle de Santa Ana, municipi de la província de Badajoz (Extremadura)
*** Santa Ana de Pusa, municipi de la província de Toledo (Castella la Manxa)
*** Santa Ana la Real, poble a la comarca de Sierra de Huelva (província de Huelva, Andalusia)
# Casa de Bel

La Casa de Bel és una obra de Riudaura (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una casa entre mitgeres de planta irregular i teulat a dues aigües. Disposa de baixos i tres pisos superiors; destaca la llinda que corona la porta principal, portant la següent inscripció: 1796 i entremig uns creu cristiana dins d'un cercle i sota la creu les lletres IHS. Can Bel fou bastida en pedra poc treballada del país, llevat dels carreus cantoners.

## Història

Riudaura és un petit nucli urbà que va néixer a l'ombra del monestir de Santa Maria. L'estructura d'alguns dels seus carrers és plenament medieval, però la majoria corresponen al segle xviii, moment en què es bastiren i remodelaren part dels habitatges que estructuren la plaça del Gambeto; durant la centúria següent es remodelaren i aixecaren de nova planta algunes de les construccions situades en els carrers que desemboquen a l'esmentada plaça.

## Referències

* 1 2 «Casa de Bel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Can Cuell

Can Cuell és una obra de Riudaura (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una casa entre mitgeres situada a la Plaça del Gambeto nº 15. És de planta rectangular i teulat a dues aigües, amb els vessants vers les façanes principals. Disposa de planta baixa i dos pisos superiors. En el primer hi veiem la porta principal, descentrada, seguint la tipologia general de les cases del seu entorn; va ésser realitzada amb pedra talllada, formant un petit arc de mig punt. La resta d'obertures són rectangulars repartides simètricament i disposen de llindes de fusta i ampits de pedra.

## Història

Can Cuell ha estat objecte d'una gran restauració; els murs dels baixos tenen els carreus poc treballats vistos, mentre que, les dues plantes superiors, els murs foren arrebossats. Destaca, a nivell de primera planta i situada al bell mig de les dues obertures, una escultura que representa el cap d'un home vell, barbat, ulls amtellats, gran boca i mitja cabellera. És una escultura de traces molt tosques.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Cuell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2016].
# Can Jaumira

Can Jaumira és una obra de Manlleu (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta baixa i pis, tots dos de gran alçada. La façana està composta en planta baixa d'una porta central de proporcions reduïdes amb dos grans portals simètrics un a cada banda i en planta pis hi ha quatre obertures amb un balcó continu amb barana de ferro forjat decorada. Sobre de cada obertura hi ha una petita obertura de ventilació de les golfes. La façana és estucada simulant carreus regulars i amb emmarcament a les obertures.

## Referències

* ↑ «Can Jaumira». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 març 2019].
# Mas Vell (Premià de Dalt)

Mas Vell és una masia de Premià de Dalt (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil. Masia formada per una planta baixa, un pis i unes golfes. Coberta per una teulada de dues vessants amb el carener perpendicular a la façana. Conserva el portal rodó dovellat i totes les finestres amb les llindes, brancals i ampits estan realitzats amb carreus de pedra, igual que els angles de l'edifici. A la planta baixa s'han fet modificacions en obrir noves obertures. A la banda dreta de la façana presenta un cos adossat perpendicularment, posterior a la primera construcció. La part posterior de la casa queda al nivell de la línia del carrer i s'accedeix al recinte a través d'una senzilla portalada d'estil barroc que combina línies concavoconvexes al coronament i allotja la imatge d'un sant. La portalada té els brancals i l'ampit de carreus de pedra.
Hi ha una inscripció a la part exterior de la portalada: 1708 MAS VELL.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Vell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].
# Azzopardi

Azzopardi és el nom dels següents personatges:
* Antonio Azzopardi (1805–1881), colonitzador maltès d'Austràlia.
* Ayrton Azzopardi (1993), futbolista maltès.
* Barry Azzopardi (1947), enginyer químic gibraltarenc.
* Charles Azzopardi (1930–1970), futbolista maltès.
* Deborah Azzopardi (1958), artista anglesa.
* Edward Azzopardi (1977), futbolista maltès.
* Francesco Azopardi (1748–1809), compositor maltès.
* Franck Azzopardi (1970), futbolista francès.
* Frederick Azzopardi (1949), polític maltès.
* Gilles d'Ambra Azzopardi (1949), psicosociòleg francès.
* Ġużè Muscat Azzopardi (1853–1927), novel·lista maltès.
* Ian Azzopardi (1982), futbolista maltès.
* Jason Azzopardi (1971), polític maltès.
* John G. Azzopardi (1929–2013), patòleg maltès.
* Juan Bautista Azopardo (1772–1848), militar maltès, oficial de Marina de l'Argentina.
* Justus Azzopardi (segle xviii), filòsof maltès.
* Keith Azopardi (1967), advocat i polític gibraltarenc.
* Kyra Azzopardi (1991), actriu canadenca.
* Mario Philip Azzopardi (1950), director de cinema i televisió maltès.
* Michael Azzopardi (1987), empresari i dissenyador maltès.
* Nicole Azzopardi, cantautor maltès.
* Peppi Azzopardi (1959), presentador de televisió maltès.
* Salvino Azzopardi (1931–2006), filòsof indo-maltès.
* Stephen Azzopardi (1967), futbolista maltès.
* Trezza Azzopardi (1961), escriptor gal·lès.
# Relació de parella

Una relació de parella, relació amorosa o simplement relació (per antonomàsia) és un vincle sentimental de tipus romàntic que uneix a dues persones. Dins del que s'entén per relació de parella apareixen el festeig i el matrimoni o la convivència. En les societats en què els individus trien la seva parella, el festeig és la forma més típica de conèixer-se i familiaritzar-se amb possibles parelles.
Una relació de parella pot estar formada per un home i una dona, per dos homes o per dues dones. Durant molts anys el matrimoni va estar limitat a les parelles heterosexuals; no obstant això, en els últims temps, diversos països han aprovat les unions civils i els matrimonis homosexuals. El registre i la formalització de la relació de parella resulten molt importants ja que tenen conseqüències legals i són claus per a l'adopció, la inscripció en obres socials, el repartiment de béns, etc. En estar en parella, una persona assumeix un compromís amb l'altra.
Un dels principis implícits en les relacions de parella del món occidental és la monogàmia: cada individu només manté relacions sexuals amb la seva parella. Violar la monogàmia sol ser motiu de ruptura. En alguns casos, els integrants de la parella accepten que l'altre tingui una vida sexual activa més enllà de la parella. D'aquesta manera, la relació de parella es qualifica com a oberta i el concepte de monogàmia deixa de tenir sentit.

## Referències

* ↑ «relació amorosa». Diccionari de sinònims. Softcatalà. [Consulta: 1r gener 2025].
* ↑ «dating | courtship | Britannica» (en anglès). [Consulta: 30 octubre 2022].
* ↑ «Marriage | Definition, History, Types, Customs, Laws, & Facts | Britannica» (en anglès), 01-01-2024. [Consulta: 2 febrer 2024].
* ↑ Roldan, Maria Jose. «Els 5 tipus de relacions de parella més comuns», 04-02-2022. [Consulta: 19 gener 2024].
* ↑ Samsara. «Desmitificant l'amor romàntic: Claus per gaudir d'una relació de parella sana», 15-09-2016. [Consulta: 19 gener 2024].
* 1 2 «Definición de relación de pareja — Definicion.de» (en castellà). [Consulta: 21 març 2021].
* ↑ «Definición de Relación de Pareja» (en espanyol europeu). [Consulta: 21 març 2021].
* ↑ «Significado de Relación de pareja - Qué es, Definición y Concepto», 04-06-2018. [Consulta: 21 març 2021].

## Vegeu també

* Atracció
* Cònjuge
* Diferència d'edat en les relacions sexuals
* Festa de final de fadrinesa
* Parella de fet
* Relació social
* Ritual d'aparellament
* Solteria
# Grup de la paulkerrita

El grup de la paulkerrita és un grup de minerals de la classe dels fosfats de fórmula general: A₂M1₂M2₂M3 (PO₄)₄X₂(H₂O)₁₀⋅4H₂O, on A pot ser K o H₂O, M els ions Mg, Mn²⁺, Al, Fe³⁺ o Ti, i X pot ser O, OH o F. Aquest grup va ser establert en el mes de juny de 2023, i està format per onze espècies: benyacarita, fluormacraeïta, fluorrewitzerita, hidroxilbenyacarita, hochleitnerita, macraeïta, mantienneïta, paulkerrita, pleysteinita, rewitzerita i sperlingita. La rewitzerita, la paulkerrita, la sperlingita, la macraeïta i la fluormacraeïta cristal·litzen en el sistema monoclínic, mentre que la resta ho fan en el sistema ortoròmbic.
| Espècie | Fórmula |
| Benyacarita | (H₂O)₂Mn₂Ti₂Fe³⁺(PO₄)₄(OF)(H₂O)₁₀·4H₂O |
| Fluormacraeïta | (H₂O)K]Mn₂(Fe₂Ti)(PO₄)₄(OF)(H₂O)₁₀·4H₂O |
| Fluorrewitzerita | [(H₂O)K]Mn₂(Al₂Ti)(PO₄)₄(OF)(H₂O)₁₀·4H₂O |
| Hidroxilbenyacarita | (H₂O)₂Mn₂(Ti₂Fe)(PO₄)₄[O(OH)](H₂O)₁₀·4H₂O |
| Hochleitnerita | [K((H₂O)Mn₂(Ti₂Fe)(PO₄)₄O₂(H₂O)₁₀·4H₂O |
| Macraeïta | K(H₂O)Mn₂(Fe₂Ti)(PO₄)₄[O(OH)](H₂O)₁₀·4H₂O |
| Mantienneïta | KMg₂Al₂Ti(PO₄)₄(OH)₃·15H₂O |
| Paulkerrita | K(Mg,Mn2+)₂(Fe3+,Al,Ti,Mg)₂Ti(PO₄)₄(OH)₃·15H₂O |
| Pleysteinita | [(H₂O)0.5K0.5]₂Mn₂Al₃(PO₄)₄F₂·14H₂O |
| Rewitzerita | [K(H₂O)]Mn₂Al₃(PO₄)₄(OH)₂·14H₂O |
| Sperlingita | (H₂O)K(Mn²⁺Fe³⁺)(Al₂Ti)(PO₄)₄[O(OH)] [(H₂O)₉(OH)]·4H₂O |
Segons la classificació de Nickel-Strunz els minerals d'aquest grup pertanyen a «08.DH: Fosfats amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ < 1:1» juntament amb els següents minerals: minyulita, leucofosfita, esfeniscidita, tinsleyita, jahnsita-(CaMnFe), jahnsita-(CaMnMg), jahnsita-(CaMnMn), keckita, rittmannita, whiteïta-(CaFeMg), whiteïta-(CaMnMg), whiteïta-(MnFeMg), jahnsita-(MnMnMn), jahnsita-(CaFeFe), jahnsita-(NaFeMg), jahnsita-(NaMnMg), manganosegelerita, overita, segelerita, wilhelmvierlingita, juonniïta, calcioferrita, kingsmountita, montgomeryita, zodacita, arseniosiderita, kolfanita, mitridatita, pararobertsita, robertsita, sailaufita, xantoxenita, mahnertita, andyrobertsita, calcioandyrobertsita, englishita i bouazzerita.

## Referències

* 1 2 Bosi, F., Hatert, F., Pasero, M., and Mills, S. J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 74». Eur. J. Mineral., 35, 18-08-2023, pàg. 659–664. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2023.54 [Consulta: 12 setembre 2023].
* ↑ Grey, Ian E.; Boer, Stephanie; MacRae, Colin M.; Wilson, Nicholas C.; Mumme, William G.; Bosi, Ferdinando «Crystal chemistry of type paulkerrite and establishment of the paulkerrite group nomenclature». European Journal of Mineralogy, 35, 6, 01-11-2023, pàg. 909–919. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-909-2023 [Consulta: 9 novembre 2023].
* ↑ «Paulkerrite Group». Mindat. [Consulta: 12 setembre 2023].
# Wohin und zurück - Teil 3: Welcome in Vienna

Wohin und zurück - Teil 3: Welcome in Vienna és una pel·lícula dramàtica austríaca de 1986 dirigida per Axel Corti. La pel·lícula va ser seleccionada com a entrada austríaca per la millor pel·lícula de llengua estrangera] als Premis Oscar de 1987, però no fou nominada.
És la tercera pel·lícula de la trilogia de sis hores del director, "Cap a on i enrere" (Wohin und zurück). Segueix des de la primera pel·lícula, Déu no creu més en nosaltres més (Wohin und zurück - Teil 1: An uns glaubt Gott nicht mehr - Ferry oder Wie es war), i la segona pel·lícula de 1986 Wohin und zurück - Teil 2: Santa Fé.

## Argument

A Viena el 1944, la guerra havia acabat. Freddy Wolff i Georges Adler, emigrats als Estats Units, es van convertir en soldats de l'exèrcit americà.
Viena està en ruïnes i dividida en quatre zones, el mercat negre hi regna en absolut. Àustria es presenta com una víctima innocent del nazisme i es nega a prendre'n consciència. La gent s'adapta com pot al sistema excepte Freddy que rebutja la hipocresia general i pateix, malgrat tot, el seu amor per la jove actriu Claudia.

## Repartiment

* Gabriel Barylli com Freddy Wolf
* Nicolas Brieger com a Sgt. Adler
* Claudia Messner com a Claudia
* Karlheinz Hackl com a Treschensky
* Joachim Kemmer com a Lt. Binder
* Hubert Mann com a cap. Karpeles
* Liliana Nelska com a dona russa
* Kurt Sowinetz com Stodola

## Crítica

| « | "... La trilogia és basada llunyanament en la vida de [escriptor] Troller com a jueu vienès que va fugir d'Europa quan era adolescent, va emigrar als Estats Units i va tornar a Europa durant la Segona Guerra Mundial com a soldat estatunidenc. Cadascuna d'aquests característiques completa Les pel·lícules, que estan connectades entre elles mitjançant una cronologia que avança i una sèrie de caràcters superposats - estan destinades a ser vistes juntes...". | » |

## Referències

* ↑ «Welcome in Vienna». Jewish Film. [Consulta: 17 agost 2015].
* ↑ Margaret Herrick Library, Academy of Motion Picture Arts and Sciences
* ↑ «Where to and Back». Jewish Film. [Consulta: 31 maig 2016].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Paloma herida

Paloma herida és una pel·lícula mexicà-guatemalenca produïda per Manuel Zeceña Diéguez en societat amb productors mexicans, dirigida per Emilio Fernández. Protagonitzada per Patricia Conde, Emilio Fernández Romo, Andrés Soler i Columba Domínguez, va ser una de les pel·lícules que el productor guatemalenc va rodar completament al seu país, amb equip i actors mexicans.

## Argument

Paloma (Patricia Conde) és una jove indígena rossa que arriba a un poble costaner on es dirigeix a la cantina del lloc per a assassinar a sang freda Danilo Zeta (Emilio Fernández). La jove és capturada i, en ser jutjada en la plaça pública de Puerto San José, es nega a parlar. En la presó, després de donar a llum un nen, el jutge Justo (Andrés Soler) i la seva esposa Amalia l'animen a comptar el seu passat.
La noia vivia amb Fidencio, el seu pare, a les ribes del llac Atitlán en espera de casar-se amb Esteban, un pescador de la regió, quan Zeta va arribar amb un grup d'assassins i de prostitutes a apoderar-se del seu poble, San Antonio Palopó. El cacic va sotmetre als pobladors a treballs agrícoles forçats i els va obligar a gastar els seus miserables. Les circumstàncies obliguen a molts a migrar mentre que els qui es queden viuen entre la humiliació i la por. Danilo mata Esteban, Fidencio i als seus propis sequaços per a després violar Paloma, qui busca la manera d'alliberar-se del seu botxí.
Després d'escoltar el relat, el jutge decideix deixar-la en llibertat, qui es va juntament amb el seu fill caminant per la platja al capvespre.

## Rodatge

La pel·lícula es va filmar a Guatemala, en locaciones de Puerto San José es van filmar les escenes inicials i finals, mentre que les escenes del poble de Paloma es van filmar a San Antonio Palopó i als voltants del llac Atitlán.

## Repartiment

* Patricia Conde: Paloma
* Emilio Fernández: Danilo Zeta
* Andrés Soler: Justo
* Columba Domínguez

## Notes i referències
### Referències

* 1 2 Barillas, Edgar. «Còpia arxivada», 2013. Arxivat de l'original el 2015-10-22. [Consulta: 8 març 2021].
* ↑ «Còpia arxivada», 2014. Arxivat de l'original el 2015-10-22. [Consulta: 8 març 2021].

## Enllaços externs

* Fitxa tècnica Arxivat 2015-10-22 a Wayback Machine. a la pàgina d'IMCINE
* Paloma herida a YouTube