OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Liberalisme econòmic

El liberalisme econòmic és una teoria política i d'economia desenvolupada a l'època de la Il·lustració (segle xviii) i formulada per Adam Smith segons la qual l'economia s'autorregula sense cap intervenció per part de l'Estat i que reclama, doncs, que aquesta sigui mínima o si pot ser nul·la. Segons aquesta idea, la llibertat econòmica conduiria a una societat més harmoniosa i igualitària, juntament amb un augment progressiu i indefinit de la prosperitat. Es produiria un ordre espontani generat per la mà invisible que condueix que els individus segueixin el seu egoisme personal i que ordenaria, per exemple, els preus justs de cada servei o producte, així com els salaris i la societat en general.
El liberalisme econòmic es basa en la propietat privada i el contracte individual. Les primeres teories liberals es basaven en la presumpció que les accions econòmiques dels individus són sobretot basades en el mateix interès, i que permetre'ls actuar sense restricció comportaria una mena de selecció natural que portaria als resultats òptims.
És el model econòmic que tenen els partits polítics de dretes, mentre que els d'esquerres, que ho consideren "la llei de la selva" prefereixen la participació de l'Estat per a garantir certes necessitats bàsiques per a tothom i per a protegir els febles enfront dels més forts. Aquesta diferència en la manera de tractar l'economia d'un poble, que pot tenir moltes posicions intermèdies, més moderades o radicals, a una banda o l'altra, és en principi una de les diferències fonamentals en què es basen la majoria de partits polítics de les democràcies actuals. També els Estats decideixen en general una política més o menys liberal, així, en països més liberals econòmicament parlant, com el Regne Unit o els Estats Units, es paguen pocs impostos, però hi ha moltes desigualtats socials, mentre que en d'altres menys liberals, com Alemanya o França, se'n paguen més però tothom té dret a l'educació, la sanitat, la jubilació, etc.

## Vegeu també

* Capitalisme
* Liberalització econòmica
* Dreta política
* Corba de Laffer
* Paradigma de la dominació, model polític i social basat en la imposició per la força i el domini econòmic o la llei del més fort
* Estat del benestar, un objectiu polític alternatiu al liberalisme
* Keynesianisme, l'aparició de l'economia moderna
* Desenvolupament sostenible, l'economia contemporània es relaciona amb la societat i el medi ambient. Alguns són avui partidaris del decreixement enfront del creixement infinit.

## Referències

* ↑ Political Ideology Today, pàg. 20. Ian Adams. Edita Manchester U Press, any 2001. (anglès)
# Edward Evan Evans-Pritchard

Edward Evan Evans-Pritchard (Crowborough, Sussex, 1902 - Oxford, 1973), antropòleg anglès deixeble de CH. G. Seligman, de l'any 1946 al 1970 fou catedràtic d'antropologia social a la Universitat d'Oxford. Africanista, va dirigir nombroses i importants recerques entre les poblacions del Nil Superior, especialment els zandes i els nuers. Evans-Pritchard va articular l'estudi d'aquestes societats i de les seves cultures amb una sèrie de monografies dedicades a l'organització política, a la religió, al parentiu i al matrimoni, analitzant especialment la relació del grup i el seu bestiar, relacionant l'equivalència simbòlica entre persones i bèsties; amb aquesta base, es presenten com a realitats del mateix ordre i poden ser intercanviables. Aquesta equivalència és manifesta, segons Evans-Pritchard, en la relació de sacrificis entre individu i Déu, ja que durant el sacrifici l'animal ocupa el lloc de l'ésser humà. Per això, el bestiar no és únicament necessari per a l'alimentació del grup i per a concordar matrimonis com a preu de la futura muller, sinó que permet la sacralització de les empreses socials i la victòria contra qualsevol mal.
Evans-Pritchard va dirigir, amb l'ajut de Meyer Fortes, la publicació de les recerques de diferents especialistes sobre els sistemes polítics africans (1940), que intentava verificar, entre altres temes, la possible relació entre els sistemes estatals i la més o menys elevada densitat de població.

## Bibliografia seleccionada

* 1937 "Witchcraft, Oracles and Magic Among the Azande". Oxford University Press. 1976 abridged edition: ISBN 0-19-874029-8.
* 1940a "The Nuer: A Description of the Modes of Livelihood and Political Institutions of a Nilotic People". Oxford: Clarendon Press.
* 1940b ""The Nuer of the Southern Sudan"". in African Political Systems. M. Fortes and E.E. Evans-Prtitchard, eds., London: Oxford University Press., p. 272-296.
* 1949 "The Sanusi of Cyrenaica". London: Oxford: Oxford University Press.
* 1951a "Kinship and Marriage Among the Nuer". Oxford: Clarendon Press.
* 1951b "Kinship and Local Community among the Nuer". in African Systems of Kinship and Marriage. A.R. Radcliffe-Brown and D.Forde, eds., London: Oxford University Press. p. 360-391.
* 1956 "Nuer Religion". Oxford: Clarendon Press.
* 1962 "Social Anthropology and Other Essays". New York: The Free Press. BBC Third Programme Lectures, 1950.
* 1965 "Theories of Primitive Religion". Oxford University Press. ISBN 0-19-823131-8.
* 1967 "The Zande Trickster". Oxford: Clarendon Press.

## Enllaços externs

* Photography by Evans-Pritchard in the Southern Sudan held at the Pitt Rivers Museum collection.
* "The scope of the subject" - first chapter from "Social Anthropology and Other Essays" Arxivat 2013-09-29 a Wayback Machine..
# Serrat de Santa Creu

El Serrat de Santa Creu és una serra situada al municipi de Soriguera a la comarca del Pallars Sobirà, amb una elevació màxima de 2.149 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Montpaó (Calafell)

Montpaó és un poblat a uns dos quilòmetres del nucli del poble de Calafell, dalt d'un turó a 142 m sobre el nivell del mar al costat de la urbanització Calafell Parc. El nucli de Montpaó, protegit com a bé cultural d'interès local, està format per un conjunt aproximadament de 16 cases. Actualment està deshabitat i en un estat ruïnós. El seu origen és medieval, com a mínim del segle xi, moment en què apareix documentat com a Montispavonis. D'aquests primers moments d'ocupació poca cosa en deu restar, ja que a l'indret es va continuar vivint-hi fins a la dècada dels cinquanta del segle xx, produint-se, com és evident, modificacions, reformes i ampliacions. Sembla que a principis del segle xx encara hi havia sis cases habitades. Montpaó forma part del nucli de Calafell des del segle xv.
L'estructura urbana que segueix és molt simple: un carrer principal i un altre en forma d'anella que envolta tot el nucli. La majoria de les cases tenen un basament de pedra sobre el qual s'alcen murs de tàpia. Les cobertes de les cases, quan es conserven, són d'un o dos aiguavessos. Gairebé totes disposen de planta baixa i un pis. Algunes cases tenen portals d'arc de mig punt, de pedra tallada. A l'interior es conserven alguns arcs apuntats, també de pedra picada. Diverses cases conserven el forn per fer pa i cups per a l'elaboració del vi.
Al peu del turó de Montpaó, a la cara sud, hi ha la masia de can Borrell. Es tracta d'un edifici de planta irregular, de grans dimensions, constituït per diversos cossos units entre si formant un conjunt, distribuïts, més o menys, al voltant d'un pati central. Les edificacions principals són ubicades al costat sud-est i consten de planta baixa i una planta alta. La coberta, quan es conserva, és d'una o dues vessants. Els cossos auxiliars del costat nord-oest tenen una única planta i la coberta és d'un sol vessant. Al pati s'hi accedeix des de l'exterior per un portal rectangular, el qual és en un mur de tancament situat al costat oest. En aquesta zona, fora del conjunt d'edificis, hi ha un safareig de planta semicircular construït aprofitant el desnivell del terreny. Les obertures de les façanes són, majoritàriament rectangulars. Al fons del pati hi ha el mur amb una arcada de mig punt de pedra treballada que es presenta tapiada.
Els sistemes constructius emprat són de tipus tradicional: murs de càrrega, arcades i sostres unidireccionals de bigues de fusta, alguns formen revoltons. Els murs són de maçoneria unida amb fang. Les obertures són de pedra treballada amb fàbrica de maó i morter de calç. Les cadenes cantoneres són de pedra escairada. Les cobertes són fetes amb bigues de fusta, canyís i teula àrab. Els cubs estan folrats amb cairons de terrissa vidrada.

## Notes

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* 1 2 3 4 «Montpaó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 setembre 2016].
# Cantó de Lisieux-1

El cantó de Lisieux-1 és un cantó francès del departament de Calvados, situat al districte de Lisieux. Té 17 municipis i el cap es Lisieux.

## Municipis

* Beuvillers
* Cordebugle
* Courtonne-la-Meurdrac
* Fauguernon
* Firfol
* Fumichon
* Glos
* Hermival-les-Vaux
* L'Hôtellerie
* Lisieux (part)
* Marolles
* Le Mesnil-Guillaume
* Moyaux
* Ouilly-du-Houley
* Ouilly-le-Vicomte
* Le Pin
* Rocques

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1955 | Jean Boivin-Champeaux | CNIP |
| 1955-1961 | Jacques Descours-Desacres | CNIP |
| 1961-1967 | M. Charles | UNR, després CD |
| 1967-1992 | Jacques Descours-Desacres | CNIP |
| 1992- | Bernard Aubril | Divers droite, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Belvì

Belvì (en sard, Brevìe) és un municipi italià, dins de la província de Nuoro. L'any 2007 tenia 741 habitants. Es troba a la regió de Barbagia di Belvì. Limita amb els municipis d'Aritzo, Atzara, Desulo, Meana Sardo, Sorgono i Tonara.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Rinaldo Arangino | Llista cívica |
# Puig-andreu

El Puig-andreu és una muntanya de 753 metres que es troba al municipi de Mura, a la comarca catalana del Bages, al Parc Natural de Sant Llorenç del Munt i l'Obac.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# André Rieu

André Rieu (Maastricht, 1 d'octubre de 1949) és un violinista, compositor i director d'orquestra neerlandès.
Estudià el violí al Conservatori d'Amsterdam, sent un dels seus professors Herman Krebbers, amb el qual ja com a professional ha enregistrat diversos CD.
Violinista de música clàssica, l'any 1987 va fundar l'Orquestra Johan Strauss, amb la qual va donar un toc diferent i personal a la música clàssica i a la posada en escena dels concerts, que inclouen disfresses, globus i jocs de llums multicolors. Per a popularitzar la música clàssica, i entrant en l'àmbit de la música lleugera, no dubta a barrejar temes de música popular com La Bamba amb, per exemple, simfonies de Beethoven. Aquesta orquestra va començar a tenir molt d'èxit a partir de 1995, en especial amb les versions de valsos.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial d'André Rieu
* Página oficial de André Rieu Facebook
* André Rieu en Twitter
* Página oficial de André Rieu YouTube
# Arqueopitècids

Els arqueopitècids (Archaeopithecidae) són una família de notoungulats (mamífers prehistòrics) que inclou tres gèneres, Acropithecus, Archaeopithecus i Teratopithecus, tots de l'Eocè de Sud-amèrica (McKenna i Bell, 1997).

## Referències

* ↑ «PBDB Taxon». paleobiodb.org. [Consulta: 27 desembre 2024].
* ↑ McKenna, M. C.; Bell, S. K. Classification of Mammals Above the Species Level (en anglès). Columbia University Press, 1997. ISBN 978-0-231-52853-5.
# Serrat del Solà (Farrera)

El Serrat del Solà és una serra situada al municipi de Farrera a la comarca del Pallars Sobirà, amb una elevació màxima de 1.782 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pic de Sudorn

El Pic de Sudorn és una muntanya de 2.711 metres ubicada al municipi d'Espot, a la comarca del Pallars Sobirà. Forma part de la serra que tanca per l’est la vall de Peguera, separant-la de la coma dels Estanyets.
El sudorn és una espècie d'herba del gènere Festuca que es troba en aquestes contrades i és apreciada pels isards.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cantó d'Étrépagny

El cantó d'Étrépagny és un cantó francès del departament de l'Eure, situat al districte de Les Andelys. Té 20 municipis i el cap es Étrépagny.

## Municipis

* Chauvincourt-Provemont
* Coudray
* Doudeauville-en-Vexin
* Étrépagny
* Farceaux
* Gamaches-en-Vexin
* Hacqueville
* Heudicourt
* Longchamps
* Morgny
* Mouflaines
* La Neuve-Grange
* Nojeon-en-Vexin
* Puchay
* Richeville
* Sainte-Marie-de-Vatimesnil
* Saussay-la-Campagne
* Le Thil
* Les Thilliers-en-Vexin
* Villers-en-Vexin

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1964 | Georges Delamare | Radical |
| 1964-1998 | Michel Quillet | Divers gauche, després UDF |
| 1998- | Pierre Beaufils | Divers droite, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 7.484 | 8.027 | 7.980 | 8.133 | 9.077 | 9.669 | 10.934 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Aphodius bimaculatus

Aphodius bimaculatus és una espècie de coleòpter de la família Escarabèids que habita a Europa Central, Europa Oriental i Àsia Occidental.

## Referències

* ↑ Frolov, Andrey; Akhmetova, Lilia «A contribution to the study of the Lower Volga center of scarab beetle diversity in Russia: checklist of the tribe Aphodiini (Coleoptera, Scarabaeidae) of Dosang environs» (en anglès). Biodiversity Data Journal, 1, 16-09-2013, pàg. e979. DOI: 10.3897/BDJ.1.e979. ISSN: 1314-2828 [Consulta: 20 desembre 2019].
# Puigdellívol

El Puigdellívol és una muntanya de 899 metres que es troba al municipi de Sant Mateu de Bages, a la comarca catalana del Bages.
Al cim podem trobar-hi un vèrtex geodèsic (referència 277106001).

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Banu Ghàniya

Els Banu Ghàniya (àrab: بنو غانية, Banū Ḡāniya) fou una dinastia amaziga sanhadja emparentada amb els almoràvits que va ocupar importants càrrecs de govern a Xarq al-Àndalus (1133-1145), Granada (1147-1149), les Illes Orientals d'al-Andalus (1126-1203), i, per conquesta, d'Ifríqiya (1184-1212). El nom deriva de la princesa Ghàniya que el sultà almoràvit Yússuf ibn Taixfín va donar en matrimoni a Abu-Zaqariyyà Yahya ibn Alí aleshores cap de la família, i pares de Yahya ibn Alí ibn Ghàniya, valí de Balansiya i Mursiyya i Muhàmmad ibn Alí ibn Yússuf, valí almoràvit de Mayurqa.
Abu-Zaqariyyà Yahya ibn Alí ibn Ghàniya va participar en la lluita dels almoràvits contra Alfons el Bataller (1133).
Yahya ibn Alí ibn Ghàniya i va lluitar contra els revoltats a la Revolta contra els almoràvits. El 1146 va defensar Còrdova contra Alfons VII de Castella, del que finalment es va declarar vassall. Després del desembarcament almohade el 1146 va ser un dels darrers defensors dels almoràvits i va morir a Granada l'1148.
Des del 1147, la nova secta integrista dels almohades va assolir el poder als territoris almoràvits de l'Àndalus, de manera que Mayūrqa restà com el darrer reducte dels almoràvits. Muhàmmad ibn Ghàniya, valí de Mayūrqa, aconseguí resistir a Mayūrqa atraient als seguidors dels almoràvits que fugien de la península Ibèrica. El seu successor, Ishaq ibn Muhàmmad, aconseguí consolidar la posició del llinatge i la família es consolidà. Els seus fills continuaren la lluita contra els almohades.

## Emirs de Mayūrqa

* Muhàmmad ibn Ghàniya 1126-1165 (governador almoravit 1126-?, i després rei) (enderrocat)
* Ishaq ibn Muhàmmad ibn Ghàniya (fill) 1165-1183
* Muhàmmad ibn Ishaq ibn Ghàniya (fill) 1183-1184
* Conquesta per part dels almohades el 1184-1187
* Abd-Al·lah ibn Ishaq ibn Ghàniya 1187-1203?

## Senyors de la guerra a Àfrica

* Alí ibn Ishaq inb Ghàniya (conegut com a Alí ibn Ghàniya) 1184-1188, va ser emir (per conquesta) de Bugia (1185-1186) Alger (1186) i Gafsa (1186-1187), senyor de guerra a Tunis 1187-1188 dominant zones del país.
* Yahya ibn Ishaq ibn Ghàniya (conegut com a Yahya ibn Ghàniya) 1188-1202/1203 va ser senyor de guerra a Tunis 1188-1212 dominant zones del país.
* Abd-Al·lah ibn Ishaq ibn Ghàniya (1187 - 1203?), senyor de guerra a Àfrica, i darrer emir almoràvit de la Taifa de Mayūrqa.

## Vegeu també

* Khult
* Arshgul

## Referències

* Marçais, G. «G̲h̲āniya». Encyclopaedia of Islam, segona edició. Editada per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Brill Online, 2016. 22 de maig de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-2/ghaniya-SIM_2461>
# L'Avedoga d'Adons

L'Avedoga d'Adons és una muntanya de 1.839,4 metres d'altitud que es troba a la Serra de Sant Gervàs, al límit dels municipis de Tremp, a la comarca catalana del Pallars Jussà i el Pont de Suert, de l'Alta Ribagorça. De tota manera, la part del municipi de Tremp que arriba en aquest cim formava part del terme municipal d'Espluga de Serra, que pertanyia també a la comarca de l'Alta Ribagorça.
L'Avedoga d'Adons és el vèrtex geodèsic 257081001, i, després de la Pala del Teller, és el segon cim més alt de la Serra de Sant Gervàs. Es troba a la part central-oriental de la carena.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 12 juliol 2022].

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Portada/efemèride gener 13

Isabel-Clara Simó
« 12 de gener · 13 de gener · 14 de gener »
# Pla Castanyer

El Pla Castanyer és un pla de 927,5 m alt del terme comunal de Costoja, de la comarca del Vallespir, a la Catalunya del Nord.
Es troba a prop i al sud-est de Vila-roja, en el vessant occidental del Puig de Sant Miquel.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «51 - Custoja». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Costoja i Sant Llorenç de Cerdans». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ El Pla Castanyer en els ortofotomapes de l'IGN
# Cantó d'Avranches

El cantó d'Avranches és un cantó francès del departament de la Manche, situat al districte d'Avranches. Té 16 municipis i el cap es Avranches.

## Municipis

* Avranches
* Chavoy
* La Godefroy
* La Gohannière
* Marcey-les-Grèves
* Plomb
* Pontaubault
* Ponts
* Saint-Brice
* Saint-Jean-de-la-Haize
* Saint-Loup
* Saint-Martin-des-Champs
* Saint-Ovin (part)
* Saint-Senier-sous-Avranches
* Vains
* Le Val-Saint-Père

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1951-1988 | Léon Jozeau-Marigné | CNI |
| 1988-1994 | Philippe Durand | PS |
| 1994-2007 | Guénhaël Huet | RPR, després UMP |
| 2007- | Jean Andro | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 14.293 | 15.350 | 16.968 | 17.512 | 17.335 | 17.451 | 19.351 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Benetutti

Benetutti (en sard, Benetuti) és un municipi italià, dins de la Província de Sàsser. L'any 2007 tenia 2.030 habitants. Es troba a la regió de Goceano. Limita amb els municipis de Bono, Bultei, Nule, Nuoro (NU), Oniferi (NU), Orani (NU), Orune (NU), Pattada i Orotelli (NU).

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Gianni Murineddu | Llista cívica |
# El Mal Cau

El Mal Cau és una serra situada al municipi de Castellfollit del Boix, a la comarca del Bages, amb una elevació màxima de 834 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Abd-Al·lah de Mayurqa

Abd-Al·lah (àrab: عبد الله, ʿAbd Allāh) fou el primer valí de Mayurqa per compte del seu oncle Mujàhid de Dènia que hauria creat el càrrec per a ell. Va governar del 1021 al 1036, en què va morir. Per la mateixa època apareix un altre valí, Abu-l-Abbàs ibn Raixiq, que va governar fins a 1048.

## Bibliografia

* Gran Enciclopèdia Catalana, vol. 1, pàg. 58
# Serrat d'Escala Grau

El Serrat d'Escala Grau és una serra situada al municipi d'Alt Àneu a la comarca del Pallars Sobirà, amb una elevació màxima de 2.093 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pedrosa (Pinell de Solsonès)

Pedrosa o La Pedrosa és una masia situada al municipi de Pinell de Solsonès, a la comarca catalana del Solsonès. Es tenen referències de la construcció des de l'any 936.
Està situada a 691 m d'altitud, prop del límit entre Solsonès i Segarra. A l'oest li queda la rasa del Puit i al sud la rasa del Torrent, gairebé al punt on conflueixen les dues i passen a convertir-se en la riera de Sallent. S'hi accedeix a través d'una pista de terra en molt ma estat, que parteix de la Codina en direcció sud.

## Descripció històrica

És una masia del segle x, concretament amb referències a la mateixa des de l'any 936. De construcció medieval en queda part de basament i alguna espitllera. La construcció tal com la veiem avui en dia correspon al segle XVI i posteriorment reformada al segle xix.
Toponímicament el nom de pedrosa respon a la seva situació en el relleu. Es troba al damunt d'una roca que situa la casa en un punt enlairat i al mateix temps li fa de base i fonament.

## Descripció arquitectònica

És una casa de planta quadrangular i que consta de planta baixa més un pis superior i unes golfes, actualment ambdós enrunats. En quan a materials de construcció està feta amb pedra i s'observen algunes parts de tapia a l'interior. Hi ha un parell d'obertures reformades amb totxo vell. La seva superfície total és d'uns 372 m². La teulada devia tenir dues vessants i estava coberta amb teula vella. Actualment esta totalment esfondrada a l'interior de la casa. L'entrada principal es troba a la façana oest i es tracta d'una porta amb arc de mig punt rebaucat emmarcat per grans carreus dels quals destaquen els dos dels extrems de l'arc per tenir forma triangular amb la punta arrodonida. Al carreu central de l'arc hi ha inscrita la data de 1878.

## Referències

* 1 2 Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* 1 2 3 4 5 6 Ajuntament de Pinell de Solsonès Pla d'ordenació urbanística municipal de Pinell de Solsonès - Catàleg de masies i cases rurals (expedient 2009 / 037061 / N) [Pinell de Solsonès], 2014, pàg. 11 [Consulta: gener 2022].
* ↑ Antoni Bach i Riu. Consell Comarcal del Solsonès. Masies del Solsonès, abril 1995, p. 171. D.L. L-418/95.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Cantó de Barenton

El cantó de Barenton és un cantó francès del departament de la Manche, situat al districte d'Avranches. Té 4 municipis i el cap es Barenton.

## Municipis

* Barenton
* Ger
* Saint-Cyr-du-Bailleul
* Saint-Georges-de-Rouelley

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1951 | Roger Denis | Divers droite |
| 1951-1964 | Étienne de Thieulloy | Divers droite |
| 1964-1983 | Émile Bizet | PCF, UDR després RPR |
| 1983- | Hubert Guesdon | RPR, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2009 |
| 4.681 | 4.307 | 3.922 | 3.919 | 3.568 | 3.257 | 3.081 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||