OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marceline Desbordes-Valmore

Marceline Desbordes-Valmore (Douai, 30 de juny del 1786 – París, 23 de juliol del 1859) va ser una cantant, actriu i poetessa francesa.
Es va guanyar la vida com a cosidora i després com a actriu i cantant en els escenaris de Lilla, Douai i Ruan, a l'Opéra-Comique (1805) i a l'Odéon (1813). Quan va perdre la veu, feu d'actriu a París. El 1817, es casà amb l'actor Prosper Lanchantin, Valmore, amb qui tingué dues filles, Ondina i Agnès. En aquest període familiar és quan escrigué la seva producció poètica de caràcter romàntic.
Dins de la seva obra poètica, una poesia elegíaca i amorosa, no exempta d'interès social i polític, trobem els reculls Élégies et Romances (1819), Élégies et Poésies Nouvelles (1825), Poésies (1830), Pauvres Fleurs (1839), Les Pleurs (1833) i Bouquets et prières (1843). La seva obra en prosa L'Atelier d'un peintre (1833) és autobiogràfica.
Els seguidors romàntics i simbolistes van valorar la seva obra, que fou admirada per Lamartine, Balzac, Sainte-Beuve, Rimbaud, Baudelaire i per Paul Verlaine, que la va incloure dins de la seva obra Les poètes maudits.

## Referències

* 1 2 «Marceline Desbordes-Valmore» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 30 abril 2020].
* 1 2 3 «Marceline Desbordes-Valmore | enciclopèdia.cat». [Consulta: 30 abril 2020].
* 1 2 Iglesia, Anna María. «Marceline Desbordes-Valmore, la poeta olvidada de la modernidad francesa» (en castellà). Crónica global, 22-05-2019. Arxivat de l'original el 2020-08-11. [Consulta: 30 abril 2020].
* ↑ ««Los Poetas Malditos: Marceline Desbordes-Valmore», por Paul Verlaine» (en castellà). Punto Crítico. Derechos humanos, 08-03-2020. [Consulta: 30 abril 2020].

## Bibliografia

* González Porto, José; Bompiani, Valentino (directors). Diccionario de autores. vol I. Barcelona: Montaner y Simón, 1963. D.L. B 20872-63(I).
# Jean-Baptiste Thorn

Jean-Baptiste Thorn (Remich, 17 de març de 1783 - Mons, 23 de març de 1841) va ser un jurista i polític luxemburguès que va ocupar càrrecs tant a Luxemburg com a Bèlgica durant i immediatament després de la Revolució belga.
Va ser membre del Congrés Nacional de Bèlgica (1830 a 1831), el cos revolucionari encarregat de redactar la nova Constitució de Bèlgica, i va ocupar el càrrec de governador de les províncies belgues de Luxemburg (1830-1.836) i Hainaut (1836 - 1841).
Després de la Revolució, Thorn va tornar al Gran Ducat de Luxemburg, on es va convertir en un regidor al Consell comunal de la ciutat de Luxemburg.

## Referències

* Mersch, Jules. «Le Gouverneur J.-B. Thorn». A: Biographie nationale du pays de Luxembourg (en francès). Luxembourg City: Victor Buck, 1969 [Consulta: 6 novembre 2015].
# Sical de Taczanowski

El sical de Taczanowski (Sicalis taczanowskii) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones àrides amb herba i zones rocoses a les terres baixes del vessant del Pacífic del sud-oest d'Equador i nord-oest del Perú.

## Referències

* ↑ «Sical de Taczanowski». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Can Mas Romeu

Can Mas Romeu és una masia de Vilanova de Sau (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta quadrada coberta a dues vessants, la dreta més prolongada que l'esquerre, amb el carener perpendicular a la façana, la qual es troba orientada a migdia. Presenta un portal rectangular amb llinda de fusta, a la part dreta s'hi obre un gran portal. A ponent hi ha un portal i finestres a la planta i un porxo a nivell del primer. A llevant, a l'extrem NE, una finestra emmarcada per carreus i protegida per dues reixes de llangardaix (un dels quals és autèntic). A la banda de tramuntana només hi ha una finestreta. És construïda amb gres i granit vermell, unit amb morter de calç. Ha estat restaurada respectant la tipologia i es troba en bon estat de conservació.

## Història

Mas situat dins de la demarcació de l'antiga parròquia de Vilanova de Sau i dins el terme civil de Sau. En els fogatges d'aquesta parròquia hi observen un creixement notable al llarg dels segles xviii i xix. Si al segle xvi comptava amb dos masos, al segle xviii ascendia a uns 82 i a les darreries del s,. XIX arribava a tenir-ne un total de 101 masos. Apareix en el nomenclàtor de 1982 com "Masia Casa Labranza".

## Referències

* 1 2 «Can Mas Romeu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# Laboratori clínic

Un laboratori clínic és una organització dedicada a la determinació in vitro de propietats biològiques humanes (o animals, si es tracta d'un laboratori clínic veterinari) amb la finalitat de facilitar la prevenció, el diagnòstic, el pronòstic, el control del tractament i el coneixement de les malalties.

## Funcions

Malgrat que a Catalunya les activitats realitzades al laboratori clínic no inclouen les relacionades amb l'anatomia patològica, l'Organització Internacional de Normalització, en la seva norma ISO 15189, considera el contrari quan defineix un laboratori clínic com a laboratori que fa determinacions biològiques, microbiològiques, immunològiques, químiques, immunohematològiques, hematològiques, biofísiques, citològiques, anatomopatològiques, o altres, de materials derivats del cos humà per subministrar informació per al diagnòstic, la prevenció i el tractament de les malalties, o per a l'avaluació de la salut dels éssers humans, i que pot assessorar sobre qualsevol aspecte relacionat amb les determinacions de laboratori, incloent-hi la interpretació dels resultats i el consell sobre la realització d'altres determinacions de laboratori.
En qualsevol cas, els centres que només es dediquen a l'obtenció i recollida de mostres clíniques no es consideren laboratoris clínics.

## Referències

* ↑ Associació Catalana de Ciències de Laboratori Clínic. Llibre blanc del laboratori clínic a Catalunya. Barcelona: ACCLC, 2006. ISBN ISBN 84-689-8349-7.
* ↑ International Organization for Standardization. Medical laboratories—Particular requirements for quality and competence. ISO 15189:2012. Geneva: ISO, 2012.
# Costa Àrtabra

La Costa Àrtabra és un Lloc d'Importància Comunitària situat a la província de la Corunya, a Galícia.

## Descripció

La Costa Àrtabra alberga una gran diversitat d'elements paisatgístics que inclou els següents enclavaments: Serra de Capelada, llacuna i sorral de Valdoviño i la llacuna de Doniños. La serra de Capelada és un complex geològic de gran interès format per roques bàsiques i ultrabàsiques, amb penya-segats costaners de fins a 500 metres de desnivell i matolls d'Erica vagans i Ulex maritimus, zones d'embassament temporal i algunes torberes. La llacuna de Valdoviño alberga 1.000 aus aquàtics durant el període hivernal i presenta una notable extensió coberta per vegetació plantes aquàtiques. Presenta un extens sorral amb bones representacions de dunes primàries. La llacuna de Doniños es caracteritza per ésser la llacuna costanera més profunda del litoral de Galícia; presenta un extens anell de vegetació aquàtica (Nymphaea alba, Phragmites australis) i es troba separada del mar per un ample sistema dunar ben conservat.

## Municipis

La Costa Àrtabra s'estén per una zona de 7658,53 ha. pels municipis següents:
* Cariño
* Cedeira
* Ferrol
* Narón
* Valdoviño
* Ortigueira
* Ares
* Mugardos

## Galeria

* Punta de Sumiño
* Santo André de Teixido
* Costa de Ferrolterra (Valdoviño)
* Platja de Doniños (Ferrol)

## Referències

* ↑ «Costa Ártabra». Natura 2000. [Consulta: 28 novembre 2015].

## Vegeu també

* Arc Àrtabre

## Bibliografia

* Naveiro López, Juan L. El Golfo Ártabro. Arqueología e historia del gran puerto de los Galaicos Lucenses. Asociación de Amigos del Museo Arqueológico de La Coruña, 1994. ISBN 84-604-8835-7.
# Tàngara de carpó groc

La tàngara de carpó groc (Ramphocelus icteronotus) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones arbustives, vegetació secundària, matolls i proximitat del bosc humid a les muntanyes de Panamà, oest i nord de Colòmbia, a la llarga del vessant del Pacífic i oest de l'Equador.

## Referències

* ↑ «Tàngara de carpó groc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Cal Campà (Guissona)

Cal Campà és una obra de Guissona (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de dues plantes amb golfa, que presenta una façana arrebossada blanca amb carreus ecoixinats de pedra.
A la planta baixa trobem una porta gran, una finestra rectangular i una porta petita amb arcs escarsers envoltats per carreus encoixinats.
A la primera planta dues grans obertures quadrangulars amb un petit entaulament i un balcó corregut de forja.
I dividit per una línia d'imposta, arrenca la cornisa de l'edifici amb un cos al centre acabat en forma triangular i decoracions amb maons.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Campà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 juny 2020].
# Sakai (EVA)

Sakai és una plataforma d'aprenentatge de codi obert que entraria dins dels anomenats LMS. El seu desenvolupament es va iniciar el 2004, liderat per quatre universitats nord-americanes, amb la intenció de crear una plataforma d'aprenentatge en línia com a alternativa a les eines existents en aquell moment, de programari de propietat.
Des de llavors, s'ha convertit en una de la plataformes d'e-learning més utilitzades al món, adoptada per una gran quantitat d'universitats i institucions educatives. D'acord amb les dades proporcinades per projecte Sakai, actualment la plataforma és utilitzada per més de 300 institucions, com per exemple la Universitat de Lleida (UdL) i 4 milions d'estudiants, i està traduïda a més de 20 idiomes diferents.

## Característiques

D'acord amb el projecte Sakai, les característiques de les plataformes són.
* Dissenyat perquè l'aprenentatge pugui ser col·laboratiu.
* Proporciona diferents eines per la comunicació.
* Sakai és d'arquitectura oberta, la qual cosa permet integrar eines d'altres arquitectures.
* Sakai adopta l'estàndard IMS Learning Tools Interoperability.
* Alta flexibilitat a l'hora de crear i dissenyar el curs, i escollir les eines necessàries.

## Requisits d'instal·lació

L'actual versió estable de Sakai és la 10. Els requeriments de programari per la seva instal·lació són:
* Preferentment sistema operatiu Linux, encara que també es pot instal·lar en Windows i Mac OS.
* Java 7
* Apache Tomcat 7
* Base de dades: preferentment MySql, també pot utilitzar la base de dades Oracle, MariaDB o PostgreSQL.

## Vegeu també

* Moodle
* Claroline

## Referències

* ↑ «La UdL fa prop de 700 classes al dia per videoconferència, 35 vegades més que les impartides abans del tancament». LaManyana.cat, 24-03-2020. Arxivat de l'original el 2020-03-25. [Consulta: 25 març 2020].
* ↑ «Sakai» (en anglès). PCMag Business Software Index, 12-02-2016. Arxivat de l'original el 2016-12-21 [Consulta: 9 desembre 2016].
* ↑ «12 learning management system providers and what they bring to classrooms». Education Dive.
* ↑ «The Impact of the Open Source Portfolio on Learning and Assessment». JOLT - Journal of Online Learning and Teaching. [Consulta: 9 desembre 2016].

## Enllaços externs

* Projecte Sakai
* Plataforma per provar Sakai
# Maso da San Friano

Tommaso d'Antonio Manzuoli, conegut com a Maso da San Friano (Florència, 4 de novembre de 1532 - Florència, enterrat el 2 d'octubre de 1571), va ser un pintor manierista italià.

## Biografia

No és clar si el seu mestre va ser Pier Francesco Foschi o Carlo Portelli. Maso va intentar imprimir en el seu estil un naturalisme aliè als preceptes a la «maniera» propugnats per Giorgio Vasari, prenent com a referents l'obra de mestres del renaixement i el primer manierisme, com ara Andrea del Sarto, Fra Bartolomeo, Pontormo i Rosso Fiorentino.
Va realitzar treballs per a l'església de San Pier Maggiore de Florència (Visitació, ara al Museu Fitzwilliam de Cambridge), i per a la Catedral de Prato. També va pintar obres per a les esglésies d'Ognissanti i Santa Felicita.
Seu és un retrat de Ferran I de Mèdici, Gran Duc de Toscana (1570, Ajuntament de Prato). Maso també va estar involucrat en els treballs de decoració del Studiolo de Francesc I al Palazzo Vecchio de Florència, el pintor va contribuir amb dos llenços, Vol d'Ícar i Mina de Diamants. Aquest projecte, dirigit per Vasari, va ser un dels més importants de la seva època.
A la seva fase de maduresa, se'l considera un dels components del moviment contramanierista. Els seus deixebles més importants van ser Jacopo da Empoli i Alessandro Fei.

## Obres destacades

* Resurrecció (1552, Església de Santa Trinita, Florència)
* Retrat de dos arquitectes (1556, Palazzo Venezia, Roma)
* Mare de Déu amb quatre sants (1560, Santa Trinità, Cortona)
* Retrat d'Elena Gaddi Quadratesi (Palau Pitti, Florència)
* Visitació (1560, Museu de Fitzwilliam, Cambridge)
* Trinitat amb els sants Agustí, Felip, Crispí i Sant Jaume el Major (1560-70, Galleria dell'Accademia, Florència)
* Al·legoria de la Fortalesa (1560-62, Galleria dell'Accademia, Florència)
* Caiguda d'Ícar (1570, Studiolo, Palazzo Vecchio, Florència)
* Mina de diamants (1570, Studiolo, Palazzo Vecchio, Florència)
* Retrat de Ferran I de Mèdici (1570, Ajuntament de Prato)
* Sagrada Família (1570, Ashmolean Museum, Oxford)

## Referències

* 1 2 3 4 Bregaglieri, 2007.

## Bibliografia

* Brevaglieri, Sabina. «Manzuoli, Tommaso» (en italià), 2007. [Consulta: 31 octubre 2014].
* Freedberg, Sydney Joseph. Pintura en Italia, 1500-1600. Madrid: Cátedra, 1978, pp. 465-467. ISBN 84-376-0153-3.
* Cannon Brookes, Peter «Three Notes on Maso da San Friano» (en anglès). The Burlington Magazine, 1965, pp. 192–197.
* Pilkington, Matthew. A Dictionary of Painters: from the revival of the art to the present period (en anglès). Biblioteca Estatal de Bavierra, 1805. digitalitzat el 17 de febrer de 2010.
# Interferència

«Interferència» té aquests significats:
* Interferència lingüística, canvi que consisteix en la innovació, pèrdua o substitució d'algun dels elements lingüístics propis d'una llengua motivat directament per l'influx d'una altra llengua
* Física:
** Interferència (física)
** Interferència electromagnètica, qualsevol senyal que degrada, obstrueix o interromp el funcionament desitjat d'un equip electrònic
** Interferència (propagació d'ones), fenomen en el qual dues ones se sobreposen i, com a resultat, formen una ona d'amplitud major o menor
* Miscel·lània:
** Interferència (àlbum), àlbum de Marc Parrot (2007)
** Interferència (comunicació), qualsevol procés que altera, modifica o destrueix un senyal durant el seu trajecte pel canal existent entre l'emissor i el receptor
# Baluard i passeig de Saavedra

El Baluard i passeig de Saavedra és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Baluard de planta quadrada encastat al llenç de la muralla, construït amb carreus romans a la seva part inferior, que va des del Portal del Roser fins a la Rambla Vella, i que forma el Passeig de Saavedra. Aquest passeig té com a paviment un empedrat que forma dibuixos i una columna romana.

## Referències

* ↑ «Baluard i passeig de Saavedra». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 juny 2020].
# Antoine Ó Raifteirí

Antoine Ó Raifteirí (també Antoine Ó Reachtabhra, o, en anglès, Anthony Raftery) (Killedan, Comtat de Mayo, Irlanda, 30 de març de 1779 – Comtat de Galway, Irlanda, 25 de desembre de 1835) fou un poeta de llengua irlandesa, al qual se'l va anomenar sovint com el darrer dels bards errants.

## Biografia

El seu pare era un teixidor. S'havia traslladat a Killedan, procedent del Comtat de Sligo per treballar per al terratinent local, Franc Taaffe. La mare de Raifteirí era una Brennan de l'àrea de Kiltimagh. Ella i el seu marit van tenir nou fills. Entre 1785 i 1788, i a causa de la verola, Antoine va quedar cec i els seus vuit germans varen morir.
Antoine va viure de tocar el seu violí, cantar les seves cançons i recitar els seus poemes. La seva obra es nodreix de les formes i girs de la poesia irlandesa, i malgrat que usualment se l'ha considerat com la fita final de l'antiga tradició literària, ell i els seus companys poetes no es veien a ells mateixos d'aquesta forma.
Cap dels seus poemes no varen ser posats per escrit durant la vida del poeta, però van ser recopilats per Craoibhín Aoibhinn (Douglas Hyde), Lady Gregory i altres, que més tard els van publicar.
Ó Raifteirí morí a la casa de Diarmuid Cloonan de Killeeneen, prop de Craughwell, Comtat de Galway, i va ser enterrat en el cementiri de Killeeneen. El 1900, Lady Gregory, Edward Martyn, i W.B. Yeats varen alçar una làpida commemorativa sobre la seva tomba, amb la inscripció "RAFTERY".

## Poesia

Els poemes d'Ó Raifteirí que més han pervingut són Eanach Dhuin i Cill Aodain, que avui dia encara són apresos pels alumnes irlandesos.

## Referències

* ↑ Murphy / MacKillop - 2003, pàg. 108.
* ↑ Jeffers, Ron. Reincarnations. [Corvallis, Oregon]: Earthsongs, 2003, p. 4.
* ↑ O'Hara - 1982, pàg. 292.
* 1 2 Crossmolina Historical & Archaeological Society - 1990, pàg. 106
* ↑ Bartleby. http://www.bartleby.com/250/142.html Retrieved 24 February 2007.

## Bibliografia

* Raftery, Anthony; O'Flynn, Cristoir (selecció i traducció). Blind Raftery. Selected poems translated by Cristoir O'Flynn (en gaèlic irlandès i anglès). Indreabhán (Éire): Cló Iar-Chonnachta, 1998, p. 251. ISBN 9781900693240.
* O'Shea, Caroline «The Galway Rambler: Anthony Raftery and the Roots of Irish Cultural Identity» (en anglès). DigitalCommons@Providence. Providence College, 2012 [Consulta: 20 febrer 2018].
* Mac Eoin, Gearóid «Mise Raifterí» (en anglès). Éigse, 12, 1967, pàg. 229-232.
* Murphy, Maureen O'Rourke. An Irish literature reader: poetry, prose, drama. Syracuse, NY: Syracuse University Press, 2006, p. 108. ISBN 978-0-8156-3046-3.
* O'Hara, Bernard. Mayo: aspects of its heritage. Galway, Ireland: Archaeological, Historical, and Folklore Society, Regional Technical College, 1982. ISBN 978-0-9508233-0-0.
* «The Deel Basin : a historical survey». Crossmolina Historical & Archaeological Society [Crossmolina], 2, 8, 1990 [Consulta: 21 febrer 2018].
# Fortí de l'Oliva

El Fortí de l'Oliva és una obra de Tarragona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

A la muntanya de l'Oliva, un turó proper del nucli urbà, es conserven les restes del fortí. Es veuen restes de merlets, alguns trams del fossat de defensa i, a l'est de la plaça de l'Oliva, carreus de grans dimensions. La seva empremta física és més visible en la parcel·lació cadastral que per les restes.

## Història

El fortí de l'Oliva es va començar a construir l'any 1810 però no es va poder acabar del tot. Durant la Guerra del Francès va ser assetjat el 27 de maig de 1811 i finalment destruït dos dies més tard.

## Referències

* 1 2 «Fortí de l'Oliva». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 juny 2020].
# Hipòtesi de Prout

La hipòtesi de Prout diu que les masses atòmiques dels elements químics són múltiples sencers de la massa atòmica de l'hidrogen. Com a conseqüència els àtoms de la resta d'elements químics estan formats per la condensació d'àtoms d'hidrogen, de manera que l'hidrogen és la substància primària, que anomenà protil, derivat del grec πρῶτον, primer, i de ὒλη, matèria de la qual està fet tot segons els filòsofs grecs.
Aquesta hipòtesi fou proposada pel metge anglès William Prout en dos articles el 1815 i 1816. Ben aviat fou rebatuda per importants químics com el suec Jöns Jacob Berzelius sobre la base dels valors de les masses atòmiques per ells obtingudes. Malgrat que aquestes proves contràries els químics se sentiren atrets per ella i intentaren confirmar-la. Però l'obtenció de masses atòmiques relatives no senceres, com la del clor, 35,5, i la del coure, 63,6, feren abandonar aquesta hipòtesi que fou rebutjada definitivament pel químic belga Jean Servais Stas i pel rus Dmitri Mendeléiev.
Les observacions que d'ençà del 1886 feu Eugen Goldstein sobre els raigs canals, i les experiències amb camps magnètics que en feu Wilhelm Wien el 1898, indicaren l'existència d'una càrrega elemental positiva, amb càrrega igual a la de l'electró ja descobert, però amb signe oposat, el protó. Amb aquest descobriment i amb el descobriment que els àtoms dels diferents elements químics estaven constituïts per un nombre diferent de protons, donaren validesa a part de la hipòtesi de Prout. Finalment, la fusió nuclear i, en concret, la nucleosíntesi estel·lar dels elements químics a partir de reaccions nuclears a l'interior de les estrelles partint d'hidrogen (cadena protó-protó), han confirmat també aquesta hipòtesi quant a l'origen dels elements químics. L'existència del neutró al nucli atòmic, no considerat en la hipòtesi, l'existència dels isòtops d'un mateix element químic, desconeguts per Prout, i el defecte màssic, que es dona en fusionar-se els nuclis, explicat a partir de la relació d'Albert Einstein massa-energia en el context de la teoria de la relativitat restringida, impedeixen que les masses atòmiques relatives siguin múltiples sencers de la de l'hidrogen.

## Referències

* ↑ William Prout (1815). «On the relation between the specific gravities of bodies in their gaseous state and the weights of their atoms». Annals of Philosophy, 6: 321–330. Edició digital
* ↑ William Prout (1816). «Correction of a mistake in the essay on the relation between the specific gravities of bodies in their gaseous state and the weights of their atoms». Annals of Philosophy, 7: 111–13. Edició digital
* 1 2 Esteban, S. La Historia Del Sistema Periódico. UNED, 2010. ISBN 9788436260366.
* ↑ «Hipòtesi de Prout». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Gladstone, S «William Prout (1785-1850)». Journal of Chemical Education, 24, 1947, pàg. 478–481.
* Benfey, O.T «Prout's Hypothesis». Journal of Chemical Education, 29, 1952, pàg. 78 – 81.
* Siegfried, R «The Chemical Basis for Prout's Hypothesis». Journal of Chemical Education, 33, 1956, pàg. 263–266.