OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Puigcastell

El Puigcastell és una muntanya de 396 metres que es troba entre els municipis de Sant Celoni i de Vallgorguina, a la comarca del Vallès Oriental.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Muntanyes dels Burgans

Les Muntanyes dels Burgans és una serra situada al municipi de Tivissa a la comarca de la Ribera d'Ebre, amb una elevació màxima de 374 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cantó de L'Escarena

El cantó de L'Escarena és un cantó francès del departament dels Alps Marítims, situat al districte de Niça. Té sis municipis i el cap és L'Escarena.

## Municipis

* Blausasc
* L'Escarena
* Luceram
* Pelha
* Pelhon
* Toet de l'Escarena

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1961-1973 | Louis Roux | Divers droite |
| 1973-1998 | Jacqueline Corniglion | PCF |
| 1998- | Noël Albin | PCF |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| - | - | - | - | - | 7.931 | 8.837 |
# Cantó de Briançon Nord

El cantó de Briançon Nord és un cantó francès del departament dels Alts Alps, situat al districte de Briançon. Té 4 municipis i el cap és Briançon.

## Municipis

* Briançon
* Montginebre
* Nevacha
* Vau-dels-Prats

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1998 | Georges Chabas | RI, després RPR |
| 1998- | Gérard Fromm | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| - | - | - | - | 4.931 | 4.638 | 4.936 |
# Cantó de Gap Nord-Est

El cantó de Gap Nord-Est és un cantó francès del departament dels Alts Alps, situat al districte de Gap. Compta amb part del municipi de Gap.

## Municipis

* Gap

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1982 | M. Payan | UDF-CDS |
| 1982-1989 | Pierre Bernard-Reymond | UDF-CDS |
| 1989-2005 | Denise Faure | Divers droite, després UMP |
| 2005-2008 | Jean-Marc Passeron | Divers droite |
| 2008- | Claude Feutrier | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| - | - | - | - | 5.971 | 6.184 | 6.619 |
# Cantó de Castèurainard

El cantó de Castèurainard és un cantó francès del departament de les Boques del Roine, situat al districte d'Arle. Té sis municipis i el cap és Castèurainard.

## Municipis

* Barbentana
* Castèurainard
* Airaga
* Graveson
* Nòvas
* Ronhonaç

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1964-1982 | Robert Marignan | UDF-radical |
| 1982-2001 | Roland Inisan | UDF |
| 2001- | Anne-Marie Ayme-Bertrand | Divers droite, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Axel Thufason

Martin Axel Thufason (Copenhaguen, 11 de novembre de 1887 - Copenhaguen, 25 de desembre de 1962) va ser un futbolista danès que va competir a començament del segle xx. Jugà com a davanter i en el seu palmarès destaca la medalla de plata en la competició de futbol dels Jocs Olímpics d'Estocolm, el 1912.
Pel que fa a clubs, jugà al B 93 entre 1908 i 1914. A la selecció nacional jugà un total de 2 partits, en què no marcà cap gol. Debutà contra Anglaterra l'octubre de 1911 i disputà el seu darrer partit contra la mateixa selecció el juliol de 1912.

## Referències

* ↑ Algunes fonts escriuen el seu cognom Tufvesson, però les fonts daneses parlen d'ell com a Thufason.
* ↑ «Axel Tufvesson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2012-12-18. [Consulta: 31 març 2017].
* ↑ Fitxa a EU-Football.info
# Bochs

Bochs és un emulador de PC de codi lliure per a arquitectures x86 i AMD64. La major part escrit en C++ i es distribueix sota la llicència GNU Lesser General Public License. Suporta emulació de processador(s) (incloent el mode protegit), memòria, discs, monitor, ethernet, BIOS i dels perifèrics més corrents d'un PC.

## Enllaços externs

* http://bochs.sourceforge.net
# Serra de l'Arca

La Serra de l'Arca és una serra situada entre els municipis del Brull a la comarca d'Osona i el d'Aiguafreda a la comarca del Vallès Oriental, al sector nord-occidental del massís del Montseny, just al límit del Parc Natural. La seva elevació màxima és de 878 metres, al cim del serrat de la Peça.
La serra presenta la major concentració i representació de monuments megalítics del Montseny, entre el conjunt dels dòlmens de la Serra de l'Arca i tombes. L'etapa 10 del GR 2 (que uneix la Jonquera amb Aiguafreda), recorre quasi íntegrament la carena d'aquesta serra de nord a sud.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Els dòlmens de la Serra de l’Arca [Consulta: 15 novembre 2023].
* ↑ «GR 2 Etapa 10». FEEC. [Consulta: 15 setembre 2019].
# Sant Esteve de Múnter

Sant Esteve de Múnter és una església situada al nucli homònim del municipi de Muntanyola (Osona), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

El 929 apareixen documentats el lloc de Múnter (Montari) amb la vila i el castell. L'església es documenta l'any 965, quan una dona anomenada Fredesinda i els seus fills vengueren a Odó i la seva muller Ercolda diversos béns situats a la vila de Múnter que afrontaven per llevant amb la casa de Sant Esteve. Les funcions parroquials es documenten el 1119 i es confirmen en les llistes parroquials anteriors a l'any 1154. L'edifici fou renovat el segle xii.
A més de l'altar del patró de l'església s'hi venerava el de Santa Maria, documentat el 1357. En el fogatge de 1553 es registra el rector mossèn Jaume Matha Vacas, que feu reformes a la rectoria, com ho demostra la inscripció a la dovella central dell portal d'entrada «Matavacas Re. 1568». L'any 1564 es substituí el retaule de l'altar major, obra de Ramon Puig, per un altre de neoclàssic. La porta d'entrada, emplaçada en el seu lloc primitiu, fou modificada l'any 1613.

## Arquitectura

Està situada en mig d'una vall, sobre un rost, encerclada per les muntanyes del Clascar de Malla, serrat del Vilar i el Pla de Tona i és la parròquia d'un grup de masies disperses. És un temple d'una sola nau capçada a llevant per un absis semicircular, en el qual les finestres han estat cegades. En conjunt el temple ha estat molt reformat. Al sud-est de l'absis hi ha afegida una sagristia. Les parets laterals estan desgruixades formant quatre fornícules, dues a cada banda, per a ubicar quatre altars. Les finestres són noves. A la quarta part de la volta de canó pel cantó de ponent es veu un reforçament de volta de punt d'ametlla i unes parets per aguantar el campanar de base quadrada que presenta una configuració barroca, tradicional a la plana de Vic. A la paret del fons hi ha un cos intermedi amb la rectoria que serveix per a comunicar-s'hi i per pujar sobre la volta al peu del campanar. A la paret de migdia hi ha la porta d'entrada rectangular, amb marc de pedra picada amb despeçat barroc i carreu encoixinat, molt curiosa. Les parets de l'absis i el mur de tramuntana són els més sencers i corresponen a l'obra original; el carreu és petit i molt irregular.
El campanar és contemporani de l'església i té la part superior modificada. L'any 1918 s'ensorrà la primitiva coberta, substituïda per una altra que no s'avé amb l'estil original i que exhibeix una part important d'elements abarrocats que no lliguen amb els elements romànics originals.

## Referències

* 1 2 3 «Església de Sant Esteve de Múnter». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 3 4 5 Sarri i Vilageliu, Jordi; Pladevall i Font, Antoni; Benet i Clarà, Albert; Vigué i Viñas, Jordi. «Sant Esteve de Múnter». A: Osona II. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1986, p. 429-430 (Catalunya Romànica, III). ISBN 84-8519-477-2.
# Belle ma povere

Belle ma povere (estrenada internacionalment com a Pretty But Poor) és una pel·lícula de comèdia italiana del 1957 dirigida per Dino Risi. És la seqüela de Poveri ma belli i fou seguida per Poveri milionari.

## Argument

Romolo i Salvatore són dos nois romans, compromesos respectivament amb Annamaria i Marisa, la primera germana de Salvatore i la segona de Romolo. Les dues noies voldrien casar-se aviat, però les dues parelles promeses no tenen ni una feina estable ni la intenció de posar el cap clar: aleshores decideixen sense voler seguir un curs d'enginyeria de ràdio en una escola nocturna on, tanmateix, Romolo es compromet mentre Salvatore abandona ràpidament.
Els dos són grans amics però es barallen quan torna Giovanna, una vella pretesa de tots dos. Ella és aquesta última, després de deixar el seu estimat Hugh treballa a la joieria del seu xicot Franco. Romolo pensa que Salvatore no és apte per casar-se amb la seva germana, i Salvatore pensa el mateix de Romolo i la seva germana, i mentre tots dos estiguin ociosos, el matrimoni d'ambdós no tindrà lloc.
Però l'Annamaria i la Marisa pateixen encara més. La Marisa, entesa que en Salvatore no tindrà mai una feina estable, decideix anar a treballar com a dependenta en una sabateria on coneix un jove encantador que la festeja. Salvatore, per por de perdre la Marisa, decideix convertir-se en lladre. Mentrestant, Romolo, per obrir la seva botiga de ràdio, demana diners en préstec al xicot de Giovanna qui, per fer envejar la seva parella i portar-lo al casament, torna a fingir interès per Romolo, despertant la gelosia d'Annamaria.
Just quan Romolo decideix retornar els diners que tenia en préstec a Giovanna, Salvatore amb l'ajuda d'un còmplice decideix entrar a la joieria de Franco i robar-ho tot. Tanmateix, la Marisa l'atura, i explica a Salvatore que no hi ha res entre ella i el jove. Fins i tot entre Romolo i Annamaria tot s'aclareix. Romolo i Salvatore entenen que el que importa és la riquesa interior.
Aleshores se celebren els matrimonis de Romolo amb Annamaria i de Salvatore amb Marisa el mateix dia, a la mateixa església, la de Piazza Navona, amb la mateixa roba. I també Giovanna finalment es casa amb Franco.

## Repartiment

* Marisa Allasio com a Giovanna
* Maurizio Arena com a Romolo
* Renato Salvatori com a Salvatore
* Lorella De Luca com a Marisa
* Alessandra Panaro com Anna Maria
* Riccardo Garrone com a Franco
* Memmo Carotenuto com Alvaro
* Gildo Bocci
* Marisa Castellani
* Carlo Giuffrè
* Nino Vingelli

## Referències

* ↑ Irene Mazzetti. I film di Dino Risi. Gremese.
* ↑ Valerio Caprara. Mordi e fuggi: la commedia secondo Dino Risi. Marsilio, 1993.
* ↑ Paolo D'Agostini, Dino Risi, Editrice Il castoro, 1995
* ↑ Belle ma povere a Il Cinematografo

## Enllaços externs

* Belle ma povere a Dailymotion
# Cantó de Marsella Belsunce

El cantó de Marsella Belsunce és un cantó francès del departament de les Boques del Roine, situat al districte de Marsella. Compta amb part del municipi de Marsella.

## Municipis

Aplega els següents barris de Marsella:
* Belsunce
* Noailles
* Opéra
* Le Pharo
* Port Vell
* Saint-Victor
* Thiers
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1963-2008 | Fortuné Sportiello | SFIO, després PS |
| 2008- | Josette Sportiello | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Lei Penas de Mirabèu

El cantó de Lei Penas de Mirabèu és un cantó francès del departament de les Boques del Roine, situat al districte d'Ais de Provença. Té 3 municipis i el cap és Lei Penas de Mirabèu.

## Municipis

* Cabriés
* Lei Penas de Mirabèu
* Seteme
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1992-1998 | Victor Mellan | PS |
| 1998- | Michel Amiel | Divers gauche, després PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de L'Illa de Sòrga

El cantó de L'Illa de Sòrga és un cantó francès del departament de la Valclusa, situat al districte d'Avinyó. Té 9 municipis i el cap és L'Illa de Sòrga.

## Municipis

* Cabrieras d'Avinhon
* Castèunòu de Gadanha
* La Fònt de Vauclusa
* L'Illa de Sòrga
* Joncairetas
* Lanhas
* Sant Savornin d'Avinhon
* Saumana de Vauclusa
* Lo Tòr
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1998 | Jean Garcin | SFIO, després PS |
| 1998- | Michel Fuillet | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
# Cantó de Lo Muei

El cantó de Lo Muei és un cantó francès del departament de la Var, situat al districte de Draguinhan. Té 3 municipis i el cap és Lo Muei.

## Municipis

* Lo Muei
* Lo Puget d'Argenç
* Ròcabruna d'Argenç

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1973-1979 | Robert Aymard | PS |
| 1979-1992 | André Cabasse | PS |
| 1992-1995 | Michel Hamaide | Divers droite |
| 1995- | Jean-Pierre Serra | Divers droite |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 8.668 | 10.551 | 13.170 | 16.252 | 23.502 | 25.543 | 26.986 |
# Pretzel

Un prètzel o brètzel, és un tipus de galeta o brioix enfornat, i retorçat en forma de llaç. El seu origen es troba a Alemanya, i és força popular a Alsàcia, Amèrica del Nord i Austràlia. El seu nom prové de la paraula alemanya Brezel, derivada del llatí bracellus, 'braç petit'. Aquest nom es deu al fet que la seva forma recorda dos braços entrellaçats. A Alemanya i especialment a Baviera, lloc del seu naixement, el brètzel és molt diferent del dels Estats Units. És part de les menges típiques del país i és un tipus de pa salat.
Bàsicament hi ha dues categories: els brètzels de galeta i els brètzels de pa tou. El segon tipus es pot preparar amb una gran varietat de sabors, que inclouen ametlla, all, etc.

## Història

El seu origen sembla estar relacionat amb les festivitats cèltiques que tenien lloc a l'entrada de la primavera, quan el sol transita per la constel·lació d'Àries, el moltó, així la seva forma característica representaria les banyes d'aquest animal zodiacal.
Els romans els van anomenar panis tordus. Cap al 610, els monjos benedictins de Borgonya i Renània els van adoptar per a lliurar-los com a premi als infants que feien les seves tasques escolars. Explicaven que els brètzels representaven els braços d'un nen fent les pregàries i els van dir brachiola o pretiola.
La seva representació més antiga apareix a l'Hortus deliciarum, realitzat el 1190. En una de les miniatures del còdex apareix l'escena d'un banquet en què participen la reina Ester i el seu espòs el rei persa Xerxes. Sobre la taula, s'observa un brètzel a la dreta del rei.
En la tradició catòlica del sud d'Alemanya s'utilitzaven els "Palmbrezel" per a adornar les palmes que es portaven a beneir a l'església el Diumenge de Rams (Palmsonntag).

## Ingredients

Els seus ingredients principals solen ser: farina de blat amb llevat, llet i mantega, la massa se submergeix breument en una solució d'hidròxid de sodi (soda càustica) o hidrogencarbonat de sodi al 3% abans d'enfornar, i usualment hom hi afegeix sal comuna, encara que també se'n fa de dolços, aromatitzats amb canyella, vainilla, etc. Algunes receptes regionals hi afegeixen ou i ratlladura de pell de llimona.

## Galeria

* Un brètzel tou
* Varietat de brètzels
* Laugenbrezel austríac
* Un brètzel salat en miniatura, amb forma d'arbre de Nadal

## Vegeu també

* Snack
* Cracker (aliment)

## Referències

* ↑ https://www.termcat.cat/ca/neoloteca/fitxa/NDA5Nzk5Mw%3D%3D
* 1 2 Harper, William L. Isaac Newton's Scientific Method: Turning Data Into Evidence about Gravity and Cosmology (en anglès). Oxford University Press, 2011, p. 63. ISBN 978-0-19-957040-9.
# Bohol

Bohol és una illa de les Filipines del grup de les Visayas; amb 3.269 km², és la desena illa més gran de l'arxipèlag. Està situada entre les illes de Cebú a l'oest, Leyte al nord-est i, al sud, enllà del mar de Bohol, Mindanao. Juntament amb les 73 petites illes adjacents (les principals de les quals, Panglao i Lapinig), conforma la província homònima, dins la regió de les Visayas Centrals, amb 4.117,3 km² i 1.313.560 habitants (2015) i capital a la ciutat de Tagbilaran, situada al sud-oest de l'illa principal.
Els turons conformen el paisatge de l'illa de Bohol. Hi ha dues serralades que s'estenen paral·lelament de nord-oest a sud-est. L'altiplà interior està dominat pels pujols de pedra calcària. Pels volts de Carmen, Batuan i Sagbayan, aquests pujols formen uns cons gairebé perfectes, coneguts popularment com els Turons de Xocolata (Chocolate Hills en anglès).
El clima de Bohol és generalment sec, amb la precipitació màxima entre els mesos de juny i octubre. L'interior és més fresc que la costa.
Bohol és una destinació turística popular, amb els turons, les platges de sorra blanca i les esglésies colonials. L'illa de Panglao, situada al sud-oest de la ciutat de Tagbilaran, habitualment apareix com un dels deu millors llocs de busseig del món. A les platges del sud s'hi situen nombrosos centres turístics, on hi arriben també bussos de tot el món. El tarser de les Filipines, considerat el segon primat més petit del món, és autòcton de l'illa.
Els boholans anomenen orgullosament la seva illa la «República de Bohol». Tot i que Bohol està separada de l'illa de Cebú per un pas molt estret i ambdues illes tenen una llengua comuna, el cebuà, els boholans conserven diferències evidents respecte dels cebuans.
Bohol és el lloc de naixença de Carlos P. Garcia, el quart president de les Filipines (1957-1960), natural de Talibon, al nord de l'illa.

## Divisió administrativa

La província es compon de 47 municipis i una ciutat (Tagbilaran), alhora subdividits en 1.109 barangays.

### Municipis

| Alburquerque Alicia Anda Antequera Baclayon Balilihan Batuan Bien Unido Bilar Buenavista Calape Candijay | Carmen Catigbian Clarin Corella Cortes Dagohoy Danao Dauis Dimiao Duero Garcia Hernandez Guindulman | Inabanga Jagna Jetafe Lila Loay Loboc Loon Mabini Maribojoc Panglao Pilar President Carlos P. Garcia | Sagbayan San Isidro San Miguel Sevilla Sierra Bullones Sikatuna Talibon Trinidad Tubigon Ubay Valencia |

## Enllaços externs

* Govern Provincial de Bohol Arxivat 2020-05-06 a Wayback Machine. (anglès)
# Serrat de les Pedres

El Serrat de les Pedres és el nom d'una serra i d'una muntanya de 954 metres que es troba, la serra, entre els termes municipals de Granera i de Castellterçol, a la comarca del Moianès. La muntanya, a més, és el punt de trobada dels dos termes esmentats amb el de Gallifa, del del Vallès Occidental.
Està situat a migdia de Castellterçol, al nord de Gallifa i a l'est-sud-est de Granera, a prop i al sud de l'antiga parròquia rural de Sant Julià d'Úixols.
Al cim de la muntanya es troba el vèrtex geodèsic amb la referència 288110001.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Espiral de Lentulo

Una espiral de Lentulo és un instrument dental que s'utilitza per distribuir correctament el segellador de conductes radiculars i el ciment de manera uniforme per tot el sistema de conductes radiculars, com quan es realitza una teràpia endodòncia o una cimentació de postes i nuclis.
atípica a l'esquerra (com el cargol del pedal esquerre d'una bicicleta) de manera que l'aplicació de segellador o ciment fluirà per la punta de l'espiral quan la velocitat lenta estigui en mode avançat.
Una crítica comuna a l'espiral de Lentulo és que les fallades a llarg termini derivades d'una distribució marginalment més pobra del ciment/segellador són menys problemàtiques que la possibilitat que l'espiral es trenqui a l'interior del conducte radicular. No obstant això, l'ús, el manteniment i l'eliminació adequats dels instruments antics han de minimitzar la possibilitat que es trenqui.
L'espiral de Lentulo de Maillefer, produïda per Dentsply, és l'única amb llicència per utilitzar el nom de Lentulo; no obstant això, el terme s'utilitza generalment per referir-se a qualsevol de les diverses marques de segellador de conductes radiculars i espirals distribuïdores de ciment.

## Utilització amb ciments de resina

L'ús d'una espiral de Lentulo està contraindicat amb els ciments de resina perquè la rapidesa i l'eficàcia de l'efecte d'agitació accelera l'acció d'endurir-se el ciment, provocant que es s¡endureixi massa de pressa, impedint la col·locació correcta del post i augmentant la contrapressió apical.

## Referències

* ↑ Powers JM. Self-adhesive resin cements: characteristics, properties, and manipulation. DentalAegis 2008;2(1)
* ↑ Avaluació clínica dels mètodes d'obturació del canal radicular a les dents primàries: OA BAWAZIR, King Saud University, Riyadh, Aràbia Saudita, FS SALAMA, Universitat de Nebraska, Omaha, EUA.
# 504 aC

L'any 504 aC es un any del calendari gregorià. En l'Imperi Romà havia estat conegut com l'any del Consolat de Proplícola i Triciptini, o any 250 Ab urbe condita. La denominació de 504 aC per aquest any ha estat utilitzada des de principis de l'edat mitjana, quan es va establir l'era del calendari de l'Anno Domini per denominar els anys.

## Esdeveniments
### Mediterrani
#### Antiga Roma

* Finalitza la guerra entre Roma i els sabins que havia començat l'any anterior.
* A Roma hi neixen nens deformats i els cònsols fan consultar els llibres sibil·lins per saber si era un mal presagi. Per a sol·lucionar-ho, es decideix fer ofrenes al deu Vulcà i tornar a instaurar els jocs romans.

#### Antiga Grècia

* Isomahos guanya la cursa de l'estadi per segona vegada en els Jocs Olímpics de l'antiguitat.

## Referències

* ↑ Livi, Ab urbe condita, 2:16
* ↑ Dionisi d'Halicarnàs. Antiguitats romanes, V, 44-47
* ↑ Dionisi d'Halicarnàs "Llibre V.40-43". Antiguitats romanes.
* ↑ Eusebi de Cesarea, Chronicle.
# Punta de Quel

La Punta de Quel és una muntanya de 308 metres que es troba al municipi de Flix, a la comarca catalana de la Ribera d'Ebre.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Matinera de Horsfield

La matinera de Horsfield (Malacocincla sepiaria) és una espècie de ocell passeriforme de la família dels pel·lornèids pròpia del sud-est asiàtic. El seu nom comú commemora al seu descobridor, el naturalista estatunidenc Thomas Horsfield.

## Descripció

Aquesta espècia té un cos relativament petit (14 cm). La corona és de color gris. La brida és de color blanquinós i el coll és blanc. El pit és de color gris, al mig de la panxa és blanca i pels costats són grocs. Les cuixes són marrons. La part inferior de la cua és vermellosa. La part inferior del cos és marró. El cap i les natges són de color vermell. el bec és pesat. Es diferencia amb altres espècies de Malacocincla asiàtiques: la corona és més grisa i fosca, sense una línia de celles pàl·lida. Les llesques són marrons vermellosos, bec superor negre, bec inferior blavós, potes rosades. Estima i s'enfila per plantes curtes. Viu sol, en parella o en grups reduïts. Li agrada l'enrenou i li agrada investigar.
Els nius tenen forma de plat, desordenats, de fulles seques teixides amb fines fibres, amagades a prop del terra. Els ous són de color rosa, tenen taques vermelles i en ponen 2 ous. Es reprodueix durant tot l'any.

## Distribució i hàbitat

Es troba al sud de la península malaia i les illes de Sumatra, Borneo i Java. El seu hàbitat natural són els boscos humits tropicals tant de muntanya mitjana com de baixa altitud.

## Subespècies

Es reconeixen les següents:
* M. s. tardinata Hartert, 1915 - península malaia
* M. s. barussana Robinson & Kloss, 1921 - Sumatra
* M. s. sepiaria (Horsfield, 1821) - Java i Bali
* M. s. rufiventris Salvadori, 1874 - oest i sud de Borneo
* M. s. harterti Chasen & Kloss, 1929 - nord i est de Borneo

## Referències

* ↑ Lepage, Denis. «Avibase - la base de dades mundial d'ocells». [Consulta: 1r març 2021].
* ↑ Beolens, Bo; Watkins, Michael. Christopher Helm. Whose Bird? Men and Women Commemorated in the Common Names of Birds (en anglès), 2003, p. 170.
* ↑ «Babblers, scimitar babblers, ground babblers, Alcippe fulvettas» (en anglès). IOC World Bird List v11.1 per Frank Gill, David Donsker i Pamela Rasmussen (Eds), 2019. [Consulta: 1r març 2021].