OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Rumbo

Can Rumbo és una masia de Sant Feliu de Buixalleu (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia aïllada orientada al sud-est, lleugerament decantada (ja que no té fonaments, i la topografia del terreny l'ha anat moguent) situada al nucli de Gaserans.
L'edifici, de planta baixa i pis, està cobert per una teulada a doble vessant amb el ràfec simple.
A la planta baixa, hi ha la porta d'entrada en arc de llinda, protegida de la pluja per un cobert d'uralita. Al costat dret hi ha una porta petita, i altres obertures per accedir a dependències agrícoles-ramaderes. A l'esquerra, una finestra en arc de llinda. Al pis, dues finestres en arc de llinda, brancals de carreus de pera i ampit de pedra.
La façana és de maçoneria arrebossada.

## Història

La primera notícia d'aquesta masia és del 1396, any en què apareix esmentada com Can Palet de Baix. El nom que duu ara és del segle xx, encara que la serra on es troba emplaçada ha prés el mateix nom.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Rumbo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Can Puigmarí

Can Puigmarí és una masia gòtica de Sant Feliu de Buixalleu (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia aïllada, orientada al sud, situada al nucli de Grions.
L'edifici, de planta baixa pis i golfes, està cobert per una teulada a doble vessant, desaiguada als laterals amb el ràfec de tres fileres.
A la façana principal, trobem la porta d'accés en arc de mig punt, format per dovelles de pedra i brancals de carreus de pedra. A l'esquerra, hi ha una finestra doble amb les obertures en arc rebaixat, fet de pedra, igual que els brancals de carreus de pedra com també l'ampit. A la dreta, un portal d'entrada al garatge, amb les impostes que ajuden a la llinda de pedra a salvar la llum de la portalada (reminiscència medieval).
Al pis, trobem tres obertures d'estil gòtic, que coincideixen en l'eix de les obertures de la planta baixa. La finestra de l'esquerra, és una finestra en arc conopial i arquets, i decorada amb petits rostres humans als extrems dels arquets, i dos rostres a les impostes. La central, té arc conopial amb dos arcs enfrontats i motius florals. La tercera, és en arc conopial i arquets, decorada amb petits rostres humans als extrems dels arquets, i motius florals a les impostes. Totes les finestres tenen ampit de pedra.
A les golfes, una petita obertura amb llinda monolítica i brancals i ampit de pedra.
A les altres façanes, hi ha diferents obertures d'estil gòtic, que són com una mostra de diferents tipologies d'oberutres gòtiques (finestres geminades en arc de mig punt, obertures en arc conopial, obertures en arc de mitra, obertures en arc conopial amb arquets,etc.). La majoria d'obertures, tot i que recorden a finestres d'estil gòtic, s'aprecia clarament que són recents.
La façana, de paredat rúsitc, està arrebossada i té la cadena cantonera de carreus de pedra.
Davant la casa s'hi conserva l'era.
Entorn l'edifici, dependències annexes d'ús agrícola.

## Història

No se'n coneix cap data històrica relacionada amb la casa. Per l'estil de les finestres cal suposar que es tracta d'una construcció originària del segle xv o XVI.
L'any 1999 fou restaurada.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 «Can Puigmarí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Can Pons (Sant Feliu de Buixalleu)

Can Pons és una masia de Sant Feliu de Buixalleu (Selva) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Masia aïllada, situada a Sant Feliu de Buixalleu.
Construcció conformada per diferents cossos.
El cos central té planta baixa i pis i està cobert per un teulat a doble vessant. Es veu clarament que la construcció fou ampliada posteriorment. A la planta baixa hi ha la porta d'entrada, amb llinda monolítica i brancals de carreus de pedra. A la part esquerra de la porta hi ha dues finestres amb llinda monolítica i brancals de pedra. A la dreta hi ha una finestra que compleix les mateixes característiques.
Al pis hi ha tres finestres, amb llinda monolítica i brancals i ampit de pedra.
Dos portals d'entrada donen accés a la part principal de la finca.
Hi ha diferents dependències agrícoles, ramaderes i forestals. Entre elles la pallissa i l'era.
Part de la façana està arrebossada.

## Història

No s'ha trobat cap mena de documentació o inscripció que permeti datar la construcció. Sabem solament que fou la senyora Claudia Pons qui va donar nom al mas, i que malgrat ha canviat de propietaris s'ha conservat el nom. Actualment hi viuen masovers.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Can Pons». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Can Pere Crous

Can Pere Crous és una masia d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa de dues plantes, amb coberta de doble vessant amb caiguda a la façana i cornisa catalana. Està situada dins el Parc Natural del Montseny a 465 metres d'altitud. Ha estat restaurada modernament però preserva en bona part la seva estructura original.
La porta principal és d'arc de mig punt i adovellada, a diferència de les finestres quadrangulars amb llinda monolítica, algunes de les quals presenten inscripcions. Trobem la data de 1769, i la de 1975, i a la finestra de l'extrem esquerra de la planta baixa hi ha el nom de Pere Crous. El parament és sense arrebossar, la qual cosa deixa veure els diferents tipus de pedra que formen el mur. Als extrems els carreus són més grossos. Són curioses les obertures triangulars, fetes amb teules, de la part superior de l'edifici, que correspondrien a les golfes.
Al costat hi ha la casa dels masovers, també restaurada. Amb doble vessant, cornisa catalana i les obertures envoltades de rajol, formant arcs de descàrrega rebaixats.
També trobem, prop de la casa, dues dependències més que s'utilitzen com a magatzems i sales annexes, i una piscina.

## Història

Són pocs els masos que han canviat de nom, entre ells la borda Rifà que passà a anomenar-se Can Pere Crous.
La primera notícia històrica d'aquest mas data del 1313, en el capbreu de Dosrius apareix Bartomeu de Rifà del mas Rifà, avui Can Pere Crous, que es declara home propi, soliu i afocat de Bernat de Dosrius-Cartellà. En el capbreu del benefici de la Mare de Déu de la parròquia d'Arbúcies de 1328 apareix també el mas Rifà.
Documentada en el Cadastre de 1743 i de 1800, i seguidament en el llistat de les cases de pagès del rector de la parròquia del 1826.
També en el padró de 1883 hi apareix una persona, mentre que en el de 1940 hi ha una família de 5 membres. Juli Serra el cita en el seu mapa de 1890.
En l'amillarament de 1935 Josep Rovira Salarich declara la finca de can Pere Crous amb els límits següents: a orient amb terres del mateix, a migdia amb terreny del mas Janet i amb el mas Pau Pla, a ponent amb honors de l'esmentada Janet i amb el mas Vidal, a nord amb terrenys del mas Mundic mitjançant la indicada riera.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Can Pere Crous». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# La Farmàcia (Arbúcies)

La Farmàcia és una casa noucentista d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres, de tres plantes amb terrat a la part superior. La planta baixa acull una farmàcia, amb obertures modernes de vidre i el rètol corresponent a l'establiment. A l'esquerra hi ha la porta d'entrada als pisos superiors, destinats a habitatges. El parament d'aquesta planta baixa, a diferència de la resta de la façana és aplacat amb pedra.
Al primer pis, una balconada correguda de ferro forjat ocupa l'amplada de la façana i hi ha tres obertures rectangulars de les quals dues són portes. Presenten un marc de pedra senzill i pel damunt decoracions florals esgrafiades a la paret, representant gerros. Al centre, entre les dues sortides al balcó, hi ha l'escut esgrafiat de la “Caja de pensiones para la vejez y ahorros”, que indica l'origen de l'edifici el qual va ser erigit per la oficina de La Caixa a finals dels anys vint. Al segon pis, hi ha dos balconets també amb barana de ferro forjat força treballada i les obertures són rectangulars amb decoració esgrafiada al damunt, més simple que la del primer pis. El parament és arrebossat en gris i fa un esgrafiat en blanc simulant carreus ben tallats.
Cal destacar la balustrada del terrat, amb quatre petites pilastres i boles de pedra decoratives al damunt.

## Història

La seu de l'entitat d'estalvis, inicialment havia estat al carrer Camprodon número 22, on posteriorment es va ubicar la Biblioteca i sala d'actes culturals de “La Caixa”. Actualment, al número 22 hi ha la Farmàcia a la planta baixa i habitatges als dos pisos superiors, però la façana encara guarda l'escut de “La caja de pensiones para la vejez y ahirros” esfrafiat a la paret. La seu de la Caixa va passar a ser al número 28 on és ara. Aquest edifici tenia un pati-jardí a la planta baixa, que amb la remodelació i ampliació de les oficines va desaparèixer.
La inauguració d'aquest edifici, primera oficina de la Caixa a Arbúcies, es va fer l'any 1929, la mateixa època que s'obrien altres seus a poblacions veïnes com Sant Celoni.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «La Farmàcia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Ratpenat de ferradura sedós

El ratpenat de ferradura sedós (Rhinolophus sedulus) és una espècie de ratpenat de la família dels rinolòfids. Viu a Brunei, Indonèsia i Malàisia. El seu hàbitat natural és el bosc primari. No hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, tot i que està afectada per la desforestació a causa de la tala, el desenvolupament agrícola, les plantacions i els incendis forestals que afecta l'hàbitat d'alimentació principal, així com els hàbitats dormidors.

## Referències

* ↑ Hutson, A.M.; Kingston, T.. Rhinolophus sedulus. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 02-05-2013.
Espècies vivents de rinolofoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Hipposideridae :
Família Megadermatidae :
Família Nycteridae :
Família Rhinolophidae :
Família Rhinonycteridae :
# Colom verdós caragrís

El colom verdós caragrís (Treron griseicauda) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita boscos i terres de conreu de Java, Bali, Sulawesi i altres illes properes.
# Puig del Cap de l'Home

El Puig del Cap de l'Home és una muntanya de 1.992,1 m d'altitud situada al Massís del Carlit, en el terme comunal d'Angostrina i Vilanova de les Escaldes, de la comarca de l'Alta Cerdanya, a la Catalunya del Nord.
Està situat a la zona meridional del terme comunal d'Angostrina i Vilanova de les Escaldes, molt a prop del límit amb el de Portè. És just al nord del Pont dels Empedrats, a llevant del lloc on el terme comunal s'estrany al començament de la zona sud del terme.
És destí d'algunes de les rutes d'excursionisme de la zona sud del Massís del Carlit.

## Referències

* ↑ El Puig del Cap de l'Home en els ortofotomapes de l'IGN
# Cal Miramunt (Torà)

Cal Miramunt és una casa de Torà, a la comarca del Solsonès, inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa senyorial de pedra amb elements que denoten que era propietat d'una família benestant del municipi.
La planta baixa està ocupada per una pastisseria que ha deformat considerablement la imatge de la façana. S'hi accedeix a través d'una porta d'arc escarser. La resta són portes rectangulars modernes. A la primera planta trobem l'element més interessant de tota la façana, un balcó central d'arc escarser amb una clau esculpida amb un escut heràldic i a sobre un placa de pedra amb el relleu d'una "M". Aquest balcó està flanquejat per dues finestres amb motllura de pedra i ampit a banda i banda. Al segon pis apareix una finestra a l'esquerra igual que les de la planta inferior i tres finestres més petites ovalades amb motllura llisa.
Finalment podem observar una cornisa dentada.
L'aparell que s'utilitza en aquest casalot és carreus de pedra irregular.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Miramunt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 març 2015].

## Bibliografia

* Coberó, Jaume; Garganté, Maria; Oliva, Jordi [et al.].. Inventari del Patrimoni Arqueològic, Arquitectònic i Artístic de la Segarra. Vol.II Torà. Hostafrancs: Fundació Jordi Cases i Llebot, Abril 2000, p. 132. ISBN 84-607-0408-4.
# Sant Andreu de Miralles

Sant Andreu de Miralles és una capella del municipi de Pinós (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

La capella es troba al nord del municipi, no lluny de Su, als fondals de la riera de Matamargó i a un centenar de metres de la masia de Miralles.
Per anar-hi cal prendre un trencall que es troba a la carretera de Cardona a Su, poc més enllà del cap de província(41° 53′ 29″ N, 1° 34′ 33″ E﻿ / ﻿41.891525°N,1.575937°E﻿ / 41.891525; 1.575937), a un quilòmetre de Su. Està molt ben senyalitzat. La pista, ben arranjada, es dirigeix al sud. Als 750 metres es passa pel davant de la masia de la Serra i als 1,8 km es troba un encreuament. La de l'esquerra porta a Fornells. Per la dreta es va a la capella i a Miralles.

## Descripció

Petita capella romànica de planta rectangular, d'una sola nau i orientada nord-sud. Porta lateral a la cara est amb arc de mig punt adovellada. Petita finestra d'espitllera prop de la porta. No té absis. Damunt de la cara sud hi ha un petit campanar d'espadanya.
Construcció: es veu poc perquè ha estat arrebossada; parament de carreus irregulars en filades.

## Referències

* 1 2 «Sant Andreu de Miralles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 març 2015].
# Els Filipinos

Els Filipinos és una obra modernista de Calella (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa modernista entre mitgeres composta d'una edificiació principal, que dona al c/ Jovara, i un petit pavelló de planta baixa que dona al c/ Anselm Clavé. L'edifici principal, amb planta baixa i dos pisos, destaca per l'arrebossat de la façana, que utilitza els motius florals esgrafiats, les formes corbes als guardapols de les finestres i al coronament del terrat.
El petit pavelló del c/ Anselm Clavé presenta una façana modernista on destaca la porta feta de grans carreus tallats, amb finestres a ambdós costats; el conjunt de les tres obertures juntes és únic, i sembla un gran finestral dividit per dues columnes. Destaquem també el dibuix floral de l'arrebossat de la façana, de color verd i blanc. Al centre de cada flor s'hi pot veure unes roses fetes d'esmalt de color grana. Les línies corbes substitueixen les tradicionals formes rectes de la part superior de les façanes.
Aquests exemple és una de les poques mostres de l'arquitectura modernista a Calella.

## Història

El nom d'aquesta casa, "Els Filipinos", fa referència al país on els seus propietaris van fer fortuna.

## Referències

* 1 2 3 4 «Els Filipinos». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 juny 2019].

## Enllaços externs

* Els Filipinos Arxivat 2015-02-23 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
* Arquitecte d'Els Filipnos Francesc de Paula Sellés i Vilaró
* https://elsfilipinos1906.blogspot.com.es/
* https://rondaller.wordpress.com/2016/05/22/de-rics-burgesos-i-pencaires-i/
# Capella de Sant Romà de Pinell

La capella de Sant Romà és la capella de Pinell de Solsonès (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Pertany a la masia de Sant Romà al municipi, situada a 508 metres d'altura.

## Descripció

Església romànica d'una nau i tres absis rodons. La nau està coberta amb volta de canó amb arcs torals. Té un arc presbiteral de mig punt davant l'absis central. La nau ha estat tallada a nivell del primer arc toral on s'ha aixecat el frontis. L'actual porta d'entrada té la llinda i els brancals de grans carreus de pedra; per sobre hi ha una petita obertura d'arc de mig punt. No hi ha més finestres a l'edifici.
El parament és de pedres irregulars unides amb morter.

## Història

El primer document on apareix menciona aquesta església data del 1003; correspon a un document de venda d'un alou que limita amb Sant Romà. Dos documents posteriors, del 1026 i el 1032, també la mencionen en referència a vendes realitzades.

## Notes

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya
* 1 2 3 «CAPELLA DE SANT ROMÀ». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2015].
# Colom verdós colldaurat

El colom verdós colldaurat o colom verdós de potes grogues (Treron phoenicopterus) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita boscos, matolls i encara ciutats d'Àsia meridional, des de l'est del Pakistan, per l'Índia fins al sud-oest de la Xina, Myanmar i Indoxina.

## Referències

* ↑ Colom verdós de potes grogues al TERMCAT Rev. 10/06/2012
# Colom verdós cuallarg

El colom verdós cuallarg (Treron apicauda) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita la selva humida de l'Àsia meridional, des del nord de l'Índia i Nepal cap a l'est, per Bangladesh, nord-est de l'Índia, sud de la Xina, Myanmar, nord-oest de Tailàndia, nord de Laos i el Vietnam.
# Colom verdós culgroc

El colom verdós culgroc (Treron seimundi) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita els boscos del Sud-est Asiàtic a la Península Malaia, localment a Tailàndia i a les muntanyes del Vietnam i zones limítrofes de Laos.
# Ptilinop de cap rosat

El ptilinop de cap rosat (Ptilinopus porphyreus) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita els boscos de les muntanyes de Sumatra, Java i Bali.

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 111. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Ptilinop pitgroc

El ptilinop pitgroc (Ramphiculus occipitalis) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita els boscos de les illes Filipines, fora de Palawan.

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 110. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Ptilinop de Fischer

El ptilinop de Fischer (Ramphiculus fischeri) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita els boscos de les muntanyes de Sulawesi.

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 110. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Ptilinop de les Banggai

El ptilinop de les Banggai (Ramphiculus subgularis) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita els boscos de Sulawesi i altres illes properes.

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 110. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Ptilinop de Grey

El ptilinop de Grey (Ptilinopus greyi) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita boscos de diverses illes dels grups de les Salomó, Vanuatu, Loyauté i Nova Caledònia.

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 113. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Ptilinop de Rapa

El ptilinop de Rapa (Ptilinopus huttoni) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) endèmic dels boscos de Rapa, a les illes Australs.

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 114. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Ptilinop de capell blanc

El ptilinop de capell blanc (Ptilinopus dupetithouarsii) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita els boscos de les illes Marqueses.

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 113. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Ptilinop de Mercier

El ptilinop de Mercier (Ptilinopus mercierii) és un ocell extint, de la família dels colúmbids (Columbidae) que habitava els boscos d'algunes de les illes Marqueses.

## Referències

* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 841. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Tarfita

La dinastia tàrfida o dels tàrfides fou una dinastia que va governar a Athr del 961 al 1068. El governador d'Athr (aleshores estació de peregrins i port important al nord del Iemen), Sulayman ibn Tarf al-Hakami, que era vassall dels zaidites del Iemen, es va fer independent (961) i després es va apoderar de tota la regió, que va rebre el nom de Mikhlaf dels Tàrfides (Mikhlaf Ibn Tarf) o Mikhlaf el Sulaymaní (Mikhlaf al-Sulaymani) i és la moderna regió d'Asir. El 1067/1068 els tàrfides, aliats als etíops, foren derrotats a al-Zaraib per l'emir sulàyhida Alí ibn Muhàmmad i la dinastia fou deposada. En revenja, fou amb la cooperació dels tàrfides que els sulaymànides es van poder apoderar del Mikhlaf (segle xi) i van arribar fins a la Meca.
# Colom imperial de ventre rosat

El colom imperial de ventre rosa (Ducula poliocephala) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita els boscos de la major part de les illes Filipines.
# Colom imperial ventre-rogenc

El colom imperial ventre-rogenc (Ducula rufigaster) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita boscos de Nova Guinea i les illes Raja Ampat.
# Colom imperial de Finsch

El colom imperial de Finsch (Ducula finschii) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita als boscos de l'Arxipèlag Bismarck.
# Colom imperial negre

El colom imperial negre (Ducula melanochroa) és una espècie d'ocell de la família dels colúmbids (Columbidae) que habita els boscos de l'Arxipèlag Bismarck.
# Nicolas Pariser

Nicolas Pariser (París, 29 de setembre de 1974) és un director de cinema francès.

## Biografia

Primer va estudiar dret, filosofia i història de l'art i del cinema. Va obtenir un màster en cinema i una llicenciatura en filosofia a la Universitat de París I Panteó-Sorbona.
Després es va convertir en crític de cinema per a la revista "Sofa". Va treballar durant quatre anys per al director Pierre Rissient.

## Filmografia
### Director
#### Curtmetratge

* 2008 : Le Jour où Ségolène a gagné
* 2009 : La République
* 2013 : Agit Pop

#### Llargmetratge

* 2015 : Le Grand Jeu
* 2019 : Els consells de l'Alice
* 2022 : Le Parfum vert

#### Sèrie de televisió

* 2021 : En thérapie, temporada 1, episodi Léonora et Damien

### Actor

* 2009 : La République (curtmetratge) d'ell mateix : el primer enarca
* 2011 : Moonlight Lover (curtmetratge) de Guilhem Amesland : l'home al cafè
* 2012 : La Grève des ventres (curtmetratge) de Lucie Borleteau
* 2012 : L'Autre sang (curtmetratge) de François Tchernia i François Vacarisas : el milionari
* 2013 : Agit Pop (curtmetratge) d'ell mateix : l'home del braç embenat
* 2014 : Les Petits cailloux (curtmetratge) de Chloé Mazlo : l'home del braç embenat

## Distincions

* 2010 : Premi Jean-Vigo al curtmetratge per La République
* 2013 : Setmana de la Crítica al festival de Canes per Agit Pop (sélection)
* 2015 : Festival de Locarno, secció Cinéastes du présent per Le Grand jeu (selecció)
* 2015 : Premi Louis-Delluc a la millor primer pel·lícula per Le Grand jeu

## Notes i referències

* ↑ «PARISER Nicolas – Zelig»..
* ↑ «Nicolas Pariser Archives»..
* ↑ Site du prix Jean-Vigo.
* ↑ Fiche du film sur le site de La Semaine de la critique.