# Ultra (criptologia)

Ultra va ser la designació adoptada per la intel·ligència militar britànica el juny de 1941 per a la intel·ligència de senyals de ràdio i teleimpressora encriptades enemigues d'alt nivell a la Government Code and Cypher School (GC&CS) a Bletchley Park. Ultra finalment es va convertir en la designació estàndard entre els aliats per a tota aquesta intel·ligència. El nom va sorgir perquè la intel·ligència obtinguda es considerava més important que la designada per la classificació de seguretat que s'utilitzava aleshores (Most Secret) i, per tant, es considerava Ultra Secret. S'havien utilitzat diversos altres criptònims.
El nom en codi Boniface es va utilitzar com a nom de portada per a Ultra. Per tal d'assegurar-se que l'èxit de trencament del codi no es fes evident per als alemanys, la intel·ligència britànica va crear un espia mestre fictici de l'MI6, Boniface, que controlava una sèrie d'agents ficticis a tot Alemanya. La informació obtinguda mitjançant el trencament de codi sovint s'atribuïa a la intel·ligència humana de la xarxa BonifaceEls Estats Units van utilitzar el nom en clau Magic per als seus desxifrats de fonts japoneses, inclòs el xifratge "Purple".
Gran part del trànsit de xifrat alemany es va xifrar a la màquina Enigma. Usat correctament, l'Enigma militar alemany hauria estat pràcticament irrompible; a la pràctica, les mancances en el funcionament van permetre trencar-lo. El terme "Ultra" s'ha utilitzat sovint gairebé com a sinònim de "Enigma desxifra". No obstant això, Ultra també va incloure desxifrats de les màquines alemanyes Lorenz SZ 40/42 que eren utilitzades per l'Alt Comandament alemany i la màquina Hagelin.
Molts observadors, en aquell moment i més tard, consideraven Ultra com immensament valuós per als Aliats. S'ha informat que Winston Churchill li va dir al rei Jordi VI, quan li va presentar Stewart Menzies (cap del Servei d'Intel·ligència Secreta i la persona que controlava la distribució dels desxifrats Ultra al govern): "És gràcies a l'arma secreta del general Menzies, posada en ús a tots els fronts, que vam guanyar la guerra!" F. W. Winterbotham va citar al Comandant Suprem Aliat occidental, Dwight D. Eisenhower, al final de la guerra, descrivint Ultra com a "decisiva" per a la victòria aliada. Sir Harry Hinsley, veterà de Bletchley Park i historiador oficial de la intel·ligència britànica a la Segona Guerra Mundial, va fer una valoració similar d'Ultra, dient que si bé els aliats haurien guanyat la guerra sense ella, "la guerra hauria estat una cosa així com dos anys més, potser tres anys més, possiblement quatre anys més del que va ser." No obstant això, Hinsley i altres han posat èmfasi en les dificultats de la història contrafactual a l'hora d'intentar aquestes conclusions, i alguns historiadors, com Keegan, han dit que l'escurçament podria haver estat tan petit com els tres mesos que van trigar els Estats Units a desplegar la bomba atòmica.
L'existència d'Ultra es va mantenir en secret durant molts anys després de la guerra. Des que la història Ultra va ser àmpliament difosa per Winterbotham el 1974, els historiadors han alterat la historiografia de la Segona Guerra Mundial. Per exemple, Andrew Roberts, escrivint al segle xxi, afirma: "Com que tenia l'avantatge inestimable de poder llegir les comunicacions Enigma del mariscal de camp Erwin Rommel, el general Bernard Montgomery sabia com de curts anaven els alemanys d'homes, municions, menjar. i sobretot combustible. Quan va posar la foto de Rommel a la seva caravana, volia que se'l veiés gairebé llegint la ment del seu oponent. De fet, estava llegint el seu correu." Amb el temps, Ultra s'ha anat incorporant a la consciència pública i Bletchley Park s'ha convertit en una important atracció de visitants. Tal com va afirmar l'historiador Thomas Haigh, "L'esforç de trencament de codi britànic de la Segona Guerra Mundial, abans secret, és ara un dels aspectes més celebrats de la història britànica moderna, una història inspiradora en la qual una societat lliure va mobilitzar els seus intel·lectuals. recursos contra un enemic terrible."

## Fonts d'intel·ligència

La major part de la intel·ligència Ultra es va derivar de la lectura de missatges de ràdio que s'havien xifrat amb màquines de xifrat, complementats amb material de comunicacions de ràdio mitjançant l'anàlisi del trànsit i la recerca de direcció. En les primeres fases de la guerra, especialment durant la "guerra de broma" de vuit mesos, els alemanys podien transmetre la majoria dels seus missatges mitjançant línies terrestres i, per tant, no tenien necessitat d'utilitzar la ràdio. Això va significar que a Bletchley Park van tenir temps per acumular experiència a l'hora de recopilar i començar a desxifrar missatges a les diferents xarxes de ràdio. Els missatges alemanys Enigma van ser la font principal, amb els de la Luftwaffe predominant, ja que utilitzaven més la ràdio i els seus operadors eren especialment poc disciplinats.

### Alemanya
#### Enigma

"Enigma" es refereix a una família de màquines de xifrat de rotor electromecànics. Aquestes produïen un xifrat de substitució polialfabètica i es pensava àmpliament que eren irrompibles a la dècada de 1920, quan el Reichswehr va utilitzar per primera vegada una variant del Model D comercial . L'exèrcit alemany, la marina, la força aèria, el partit nazi, la Gestapo i els diplomàtics alemanys van utilitzar màquines Enigma en diverses variants. L'Abwehr (intel·ligència militar alemanya) va utilitzar una màquina de quatre rotors sense tauler i l'Enigma naval utilitzava una gestió de claus diferent de la de l'exèrcit o la força aèria, fent que el seu trànsit fos molt més difícil de criptoanàlisi; cada variant requeria un tractament criptoanalític diferent. Les versions comercials no eren tan segures i es diu que Dilly Knox de GC&CS n'havia trencat una abans de la guerra.
L'exèrcit alemany Enigma va ser trencat per primera vegada el desembre de 1932 per l'Oficina de xifrat polonès, utilitzant una combinació de matemàtics brillants, els serveis d'un espia a l'oficina alemanya responsable d'administrar les comunicacions xifrades i bona sort. Els polonesos van llegir Enigma fins a l'esclat de la Segona Guerra Mundial i més enllà, a França. Al tombant de 1939, els alemanys van fer els sistemes deu vegades més complexos, la qual cosa va requerir un augment de deu vegades en l'equip de desxifrat polonès, que no podien complir. El 25 de juliol de 1939, l'Oficina de xifratge polonesa va lliurar a francesos i britànics les màquines Enigma reconstruïdes i les seves tècniques per desxifrar xifratges . Gordon Welchman va escriure:
| « | Ultra no hauria sortit mai a terra si no haguéssim après dels polonesos, a temps, els detalls tant de la màquina militar alemanya Enigma com dels procediments operatius que estaven en ús. | » |
| — Gordon Welchman |||
A Bletchley Park, algunes de les persones clau responsables de l'èxit contra Enigma incloïen els matemàtics Alan Turing i Hugh Alexander i, a la British Tabulating Machine Company, l'enginyer en cap Harold Keen. Després de la guerra, l'interrogatori del personal criptogràfic alemany va portar a la conclusió que els criptoanalistes alemanys entenien que els atacs criptoanalítics contra Enigma eren possibles, però es pensava que requerien quantitats impracticables d'esforç i inversió. El primer començament dels polonesos a trencar Enigma i la continuïtat del seu èxit van donar avantatge als Aliats quan va començar la Segona Guerra Mundial.

#### Xifrat de Lorenz

El juny de 1941, els alemanys van començar a introduir sistemes de teleimpressora de xifratge en línia per a enllaços de ràdio punt a punt estratègics, als quals els britànics van donar el nom en clau Fish. Es van utilitzar diversos sistemes, principalment el Lorenz SZ 40/42 (Tunny) i el Geheimfernschreiber (Sturgeon). Aquests sistemes de xifrat van ser criptoanalitzats, especialment per Tunny, que els britànics van penetrar a fons. Finalment va ser atacat amb màquines Colossus, que van ser els primers ordinadors electrònics digitals controlats per programes. En molts aspectes, el treball de Tunny va ser més difícil que per a l'Enigma, ja que els trencacodes britànics no tenien coneixement de la màquina que el produïa i no tenien cap avantatge com el que els polonesos els havien donat contra Enigma.
Tot i que el volum d'intel·ligència derivat d'aquest sistema era molt menor que el d'Enigma, la seva importància sovint era molt més gran perquè produïa principalment intel·ligència estratègica d'alt nivell que s'enviava entre l'Alt Comandament de la Wehrmacht (OKW). L'eventual desxifrat massiu dels missatges xifrats per Lorenz va contribuir significativament, i potser decisivament, a la derrota de l'Alemanya nazi. No obstant això, la història de Tunny s'ha tornat molt menys coneguda entre el públic que la d'Enigma. A Bletchley Park, algunes de les persones clau responsables de l'èxit en l'esforç de Tunny van incloure els matemàtics W. T. "Bill" Tutte i Max Newman i l'enginyer elèctric Tommy Flowers.

### Itàlia

El juny de 1940, els italians estaven utilitzant codis de llibre per a la majoria dels seus missatges militars, excepte per a la marina, que a principis de 1941 havia començat a utilitzar una versió de la màquina de xifratge basada en rotor Hagelin C-38. Això va ser trencat a partir de juny de 1941 per la subsecció italiana de GC&CS a Bletchley Park.

### Japó

Al teatre del Pacífic, es va utilitzar una màquina de xifrat japonesa, anomenada "Purple" pels nord-americans, per al trànsit diplomàtic japonès de més alt nivell. Va produir un xifrat de substitució polialfabètic, però a diferència d'Enigma, no era una màquina de rotor, ja que estava construïda al voltant d'interruptors elèctrics. Va ser trencat pel servei d'intel·ligència de senyals de l'exèrcit dels Estats Units i es va difondre com a Magic. Els informes detallats de l'ambaixador japonès a Alemanya es van xifrar a la màquina Purple. Els seus informes incloïen revisions de les avaluacions alemanyes de la situació militar, revisions d'estratègia i intencions, informes sobre inspeccions directes de l'ambaixador (en un cas, de les defenses de les platges de Normandia) i informes de llargues entrevistes amb Hitler. Es diu que els japonesos van obtenir una màquina Enigma l'any 1937, tot i que es debat si els van regalar els alemanys o si van comprar una versió comercial, que, a part del connector i el cablejat intern, era la màquina alemanya del Heer i la Luftwaffe. Després d'haver desenvolupat una màquina similar, els japonesos no van utilitzar la màquina Enigma per a les seves comunicacions més secretes.
El sistema de codis de comunicacions de la flota principal utilitzat per l'Armada Imperial Japonesa va ser anomenat JN-25 pels nord-americans, i a principis de 1942 l'Armada dels Estats Units havia fet un avenç considerable en el desxifrat dels missatges navals japonesos. L'exèrcit nord-americà també va avançar en els codis de l'exèrcit japonès el 1943, inclosos els codis utilitzats pels vaixells de subministrament, la qual cosa va provocar grans pèrdues al seu transport.

## Distribució

La intel·ligència relacionada amb l'exèrcit i la força aèria derivada de fonts d'intel·ligència de senyals (SIGINT) —principalment Enigma desxifra a Hut 6 — es va recopilar en resums a GC&CS (Bletchley Park) Hut 3 i es va distribuir inicialment sota la paraula clau "BONIFACE", que implicava que havia estat adquirit a un agent ben situat a Berlín. El volum dels informes d'intel·ligència enviats als comandants en el camp va augmentar gradualment. L'Enigma naval desxifrat a la barraca 8 era reenviat des de la barraca 4 al Centre d'Intel·ligència Operacional de l'Almirallat (OIC), que el va distribuir inicialment sota la paraula clau "HYDRO".
La paraula clau "ULTRA" va ser adoptada el juny de 1941. Aquesta paraula clau va ser suggerida pel comandant Geoffrey Colpoys, RN, que va servir a l'OIC de la Royal Navy.

### Exèrcit i Força Aèria

La distribució d'informació Ultra als comandants i unitats aliades en el camp implicava un risc considerable de descobriment per part dels alemanys, i es va tenir molta cura per controlar tant la informació com el coneixement de com s'obtenia. Es van designar oficials d'enllaç per a cada comandament de camp per gestionar i controlar la difusió.
La difusió de la intel·ligència Ultra als comandants de camp la va dur a terme l'MI6, que operava unitats d'enllaç especial (SLU) adjuntes als comandaments principals de l'exèrcit i la força aèria. L'activitat va ser organitzada i supervisada en nom de l'MI6 pel capità del grup F. W. Winterbotham. Cada SLU incloïa elements d'intel·ligència, comunicacions i criptogràfics. Estava encapçalat per un oficial de l'exèrcit britànic o de la RAF, generalment un major, conegut com a "Oficial d'enllaç especial". La funció principal de l'oficial d'enllaç o del seu adjunt era passar els butlletins d'intel·ligència Ultra al comandant del comandament al qual estava adscrit o a altres oficials d'estat major adoctrinats. Per tal de salvaguardar Ultra, es van prendre precaucions especials. El procediment estàndard era que l'oficial d'enllaç presentava el resum d'intel·ligència al receptor, es quedés amb ell mentre l'estudiava, després el recuperava i el destruïa.
Al final de la guerra, hi havia unes 40 SLU que servien comandaments a tot el món. Existien SLU fixes a l'Almirallat, l'Oficina de Guerra, el Ministeri de l'Aire, el Comandament de Caces de la RAF, les Forces Aèries Estratègiques dels Estats Units a Europa (Abadia de Wycombe) i altres quarters generals fixos al Regne Unit. Una SLU operava a la seu del quarter general a La Valletta, Malta. Aquestes unitats tenien enllaços de teleimpressores permanents amb Bletchley Park.
Els SLU mòbils estaven units als quarters generals de l'exèrcit de camp i de la força aèria i depenien de les comunicacions de ràdio per rebre resums d'intel·ligència. Els primers SLU mòbils van aparèixer durant la campanya francesa de 1940. Un SLU va donar suport a la força expedicionària britànica (BEF) dirigida pel general Lord Gort. Els primers oficials d'enllaç van ser Robert Gore-Browne i Humphrey Plowden. Un segon SLU del període de 1940 es va adjuntar a la Força Avançada d'Atac Aeri de la RAF a Meaux comandada pel vicemariscal de l'aire P H Lyon Playfair. Aquesta SLU estava comandada pel cap d'esquadró FW "Tubby" Long.

### Agències d'intel·ligència

El 1940, es van fer arranjaments especials dins dels serveis d'intel·ligència britànics per a la gestió de BONIFACE i, posteriorment, de la intel·ligència Ultra. El Servei de Seguretat va iniciar la "Unitat d'Investigació Especial B1(b)" sota Herbert Hart. Al SIS, aquesta intel·ligència va ser gestionada per la "Secció V" amb seu a St Albans.

### Ràdio i criptografia

El sistema de comunicacions va ser fundat pel brigadier Sir Richard Gambier-Parry, que de 1938 a 1946 va ser cap de la Secció VIII de l'MI6, amb seu a Whaddon Hall a Buckinghamshire. Els resums ultra des de Bletchley Park s'enviaven per telèfon fix al transmissor de ràdio de la Secció VIII a Windy Ridge. Des d'allà es transmetien als SLU de destinació.
L'element de comunicacions de cada SLU s'anomenava "Unitat de Comunicacions Especials" o SCU. Els transmissors de ràdio es van construir als tallers de Whaddon Hall, mentre que els receptors eren el National HRO, fabricat als Estats Units. Els SCU eren molt mòbils i les primeres unitats d'aquest tipus utilitzaven cotxes civils Packard. S'enumeren les SCU següents: SCU1 (Whaddon Hall), SCU2 (França abans de 1940, Índia), SCU3 (RSS Hanslope Park), SCU5, SCU6 (possiblement Alger i Itàlia), SCU7 (unitat d'entrenament al Regne Unit), SCU8 (Europa després del dia D), SCU9 (Europa després del dia D), SCU11 (Palestina i Índia), SCU12 (Índia), SCU13 i SCU14
L'element criptogràfic de cada SLU va ser subministrat per la RAF i es basava en la màquina criptogràfica TYPEX i en els sistemes de coixinet d'un sol ús.
Els missatges RN Ultra de l'OIC als vaixells al mar es transmetien necessàriament a través de circuits de ràdio navals normals i estaven protegits per un xifratge de coixinet d'un sol cop.

### Lucy

Una pregunta intrigant es refereix al suposat ús de la informació Ultra per part de la xarxa d'espies "Lucy", amb seu a Suïssa i aparentment operada per un home, Rudolf Roessler. Es tractava d'un anell extremadament ben informat i sensible que va poder obtenir informació "directament del Quarter General de l'Estat Major alemany", sovint a petició específica. S'ha al·legat que "Lucy" va ser en gran part un conducte perquè els britànics alimentessin la intel·ligència Ultra als soviètics d'una manera que semblava que venia d'espionatge molt ben situat en lloc d'una criptoanàlisi del trànsit de ràdio alemany. Els soviètics, però, a través d'un agent de Bletchley, John Cairncross, sabien que Gran Bretanya havia trencat Enigma. La xarxa "Lucy" va ser tractada inicialment amb sospita pels soviètics. La informació que proporcionava era precisa i oportuna, però, i els agents soviètics a Suïssa (inclòs el seu cap, Alexander Radó) van aprendre a prendre-s'ho seriosament. No obstant això, la teoria que la xarxa Lucy era una cobertura perquè Gran Bretanya passés la intel·ligència d'Enigma als soviètics no ha guanyat força. Entre d'altres que han rebutjat la teoria, Harry Hinsley, l'historiador oficial dels serveis secrets britànics a la Segona Guerra Mundial, va afirmar que "no hi ha veritat en l'afirmació tan publicitada que les autoritats britàniques van fer ús de la xarxal 'Lucy' per enviar la intel·ligència a Moscou".

## Ús de la intel·ligència

La majoria dels missatges desxifrats, sovint sobre curiositats relatives, eren insuficients com a informes d'intel·ligència per als estrategs militars o els comandants de camp. L'organització, interpretació i distribució del trànsit de missatges Enigma desxifrat i altres fonts en intel·ligència utilitzable va ser una tasca subtil.
A Bletchley Park, es van mantenir amplis índexs de la informació dels missatges desxifrats. Per a cada missatge, l'anàlisi del trànsit registrava la freqüència de ràdio, la data i l'hora d'intercepció i el preàmbul, que contenia el discriminant que identificava la xarxa, l'hora d'origen del missatge, l'indicatiu de les estacions d'origen i de recepció, i la configuració de l'indicador. Això permetia fer referència creuada d'un missatge nou amb un d'anterior. Els índexs incloïen preàmbuls de missatges, cada persona, cada vaixell, cada unitat, cada arma, cada terme tècnic i frases repetides com ara formes d'adreça i altres argots militars alemanys que es podrien utilitzar com a pessebres.
El primer desxifrat d'un missatge Enigma de guerra, tot i que s'havia transmès tres mesos abans, el van aconseguir els polonesos a PC Bruno el 17 de gener de 1940. Poc s'havia aconseguit amb l'inici de la campanya aliada a Noruega a l'abril. A l'inici de la batalla de França el 10 de maig de 1940, els alemanys van fer un canvi molt significatiu en els procediments d'indicació dels missatges Enigma. Tanmateix, els criptoanalistes de Bletchley Park ho havien anticipat i van poder, juntament amb PC Bruno, reprendre els missatges trencats a partir del 22 de maig, encara que sovint amb un cert retard. La intel·ligència que van aportar aquests missatges va ser de poca utilitat operativa en la ràpida situació de l'avanç alemany.
El desxifrat del trànsit Enigma es va acumular gradualment durant l'any 1940, i els dos primers prototips de bombes es van lliurar al març i a l'agost. El trànsit es va limitar gairebé completament als missatges de la Luftwaffe . En el moment àlgid de la batalla de la Mediterrània el 1941, però, Bletchley Park estava desxifrant diaris 2.000 missatges Hagelin italians. A la segona meitat de 1941 s'estaven desxifrant 30.000 missatges Enigma al mes, que s'eleven a 90.000 al mes de desxifrats Enigma i Fish combinats més tard a la guerra.
A continuació es mostren algunes de les contribucions que la Intel·ligència Ultra va fer als èxits aliats.
* L'abril de 1940, la informació Ultra va proporcionar una imatge detallada de la disposició de les forces alemanyes, i després les seves ordres de moviment per a l'atac als Països Baixos abans de la batalla de França al maig.
* Un desencriptament d'Ultra del juny de 1940 deia KNICKEBEIN KLEVE IST AUF PUNKT 53 GRAD 24 MINUTEN NORD UND EIN GRAD WEST EINGERICHTET ("El Cleves Knickebein està dirigit a la posició 53 graus 24 minuts nord i 1 grau oest"). Aquesta va ser l'evidència definitiva que necessitava el doctor R. V. Jones , d'intel·ligència científica del Ministeri de l'Aire, per demostrar que els alemanys estaven desenvolupant un sistema de guia de ràdio per als seus bombarders. Lra intel·ligència ultra va continuar jugant un paper vital en l'anomenada batalla de les Bigues.
* Durant la batalla d'Anglaterra, el mariscal en cap de l'aire Sir Hugh Dowding, comandant en cap del Comandament de caces de la RAF, tenia un enllaç per teleimpressora des de Bletchley Park fins al seu quarter general a RAF Bentley Priory, per als informes Ultra. La intel·ligència ultra el va mantenir informat de l'estratègia alemanya, i de la força i la ubicació de diverses unitats de la Luftwaffe, i sovint va proporcionar un avís previ dels bombardejos (però no dels seus objectius específics). Aquests van contribuir a l'èxit britànic. Dowding va ser criticat amargament i de vegades injustament per altres que no van veure Ultra, però no va revelar la seva font.
* El desxifrat del trànsit de les xarxes de ràdio de la Luftwaffe va proporcionar una gran quantitat d'intel·ligència indirecta sobre l'operació Lleó Marí prevista pels alemanys per envair Anglaterra el 1940.
* El 17 de setembre de 1940 un missatge Ultra va informar que els equips dels aeròdroms alemanys a Bèlgica per carregar avions amb paracaigudistes i el seu equipament havien de ser desmantellats. Això es va prendre com un senyal clar que Lleó marí havia estat cancel·lat.
* Ultra va revelar que s'havia previst un gran atac aeri alemany per a la nit del 14 de novembre de 1940, i va indicar tres possibles objectius, inclosos Londres i Coventry. No obstant això, l'objectiu específic no es va determinar fins a última hora de la tarda del 14 de novembre, mitjançant la detecció dels senyals de ràdio guia alemanys. Malauradament, les contramesures no van poder evitar el devastador Blitz de Coventry. F.W. Winterbotham va afirmar que Churchill tenia un avís previ, però intencionadament no va fer res sobre l'atac, per salvaguardar Ultra. Aquesta afirmació ha estat refutada exhaustivament per R V Jones, Sir David Hunt, Ralph Bennett and Peter Calvocoressi. Ultra va advertir d'una incursió però no va revelar l'objectiu. A Churchill, que havia estat de camí cap a Ditchley Park, se li va dir que Londres podria ser bombardejat i va tornar al número 10 de Downing Street perquè pogués observar l'atac des del sostre del Ministeri de l'Aire.
* La intel·ligència ultra va ajudar considerablement a la victòria de l'operació Compàs de l'exèrcit britànic sobre l'exèrcit italià molt més gran a Líbia el desembre de 1940 - febrer de 1941.
* La intel·ligència ultra va ajudar molt a la victòria de la Royal Navy sobre la marina italiana a la batalla del cap Matapan el març de 1941.
* Tot i que els aliats van perdre la batalla de Creta el maig de 1941, la intel·ligència Ultra que estava previst un aterratge en paracaigudes, i el dia exacte de la invasió, van significar que es van infligir grans pèrdues als alemanys i que es van capturar menys tropes britàniques.
* La intel·ligència ultra va revelar completament els preparatius de l'operació Barbarossa, la invasió alemanya de l'URSS. Tot i que aquesta informació es va passar al govern soviètic, Stalin es va negar a creure-ho. La informació, però, va ajudar a la planificació britànica, sabent que s'havien de desplegar forces alemanyes substancials a l'est.
* La intel·ligència ultra va fer una contribució molt significativa a la batalla de l'Atlàntic. Winston Churchill va escriure: "L'únic que em va espantar realment durant la guerra va ser el perill dels submarins." El desxifrat dels senyals Enigma als submarins va ser molt més difícil que els de la Luftwaffe . No va ser fins al juny de 1941 que Bletchley Park va poder llegir una quantitat significativa d'aquest trànsit actualment. Aleshores, els combois transatlàntics van ser desviats lluny de les "manades de llops" dels submarins, i els vaixells de subministrament dels submarins van ser enfonsats. L'1 de febrer de 1942, el trànsit Enigma dels submarins es va tornar il·legible a causa de la introducció d'una màquina Enigma diferent de 4 rotors . Aquesta situació va persistir fins al desembre de 1942, tot i que encara s'estaven desxifrant altres missatges d'Enigma navals alemanys, com els del comandament d'entrenament de submarins a Kiel. Des de desembre de 1942 fins al final de la guerra, Ultra va permetre als combois aliats evadir les línies de patrulla dels submarins i va guiar les forces antisubmarines aliades a la ubicació dels submarins al mar.
* A la campanya del Desert Occidental, la intel·ligència Ultra va ajudar a Wavell i Auchinleck a evitar que les forces de Rommel arribessin al Caire a la tardor de 1941.
* La intel·ligència ultra dels desxifrats de Hagelin, i dels desxifrats de la Luftwaffe i la marina alemanya Enigma, va ajudar a enfonsar aproximadament la meitat dels vaixells que proveïen les forces de l'Eix al nord d'Àfrica.
* La intel·ligència ultra de les transmissions de l'Abwehr va confirmar que el Servei de Seguretat de Gran Bretanya (MI5) havia capturat tots els agents alemanys a Gran Bretanya, i que l'Abwehr encara creia en els molts agents dobles que l'MI5 controlava sota el sistema de doble creu. Això va permetre grans operacions d'engany.
* Els missatges desxifrats del JN-25 van permetre als Estats Units tornar enrere una ofensiva japonesa a la batalla del Mar del Coral l'abril de 1942 i establir la decisiva victòria nord-americana a la batalla de Midway el juny de 1942.
* Ultra va contribuir molt significativament al seguiment dels desenvolupaments alemanys a Peenemünde i a la recollida d'intel·ligència V-1 i V-2 a partir de 1942.
* Ultra va contribuir a la victòria de Montgomery a la batalla d'Alam el Halfa en advertir de l'atac previst de Rommel.
* Ultra també va contribuir a l'èxit de l'ofensiva de Montgomery a la Segona Batalla d'El Alamein, proporcionant-li (abans de la batalla) una imatge completa de les forces de l'Eix i (durant la batalla) amb els informes d'acció del propi Rommel a Alemanya.
* Ultra va proporcionar proves que no es preveien els desembarcaments aliats al nord d'Àfrica francès (operació Torxa) .
* Un desxifrat JN-25 del 14 d'abril de 1943 va proporcionar detalls de la propera visita de l'almirall Yamamoto a l'illa de Balalae, i el 18 d'abril, un any després de l'atac de Doolittle, el seu avió va ser abatut, matant aquest home que es considerava insubstituïble.
* Els informes de posició dels vaixells al codi de transport aquàtic "2468" de l'exèrcit japonès , desxifrat pel SIS a partir del juliol de 1943, van ajudar els submarins i avions nord-americans a enfonsar dos terços de la marina mercant japonesa.
* El paper que va jugar La intel·ligència ultra en la preparació per a la invasió aliada de Sicília va tenir una importància sense precedents. Va proporcionar informació sobre on eren més fortes les forces de l'enemic i que els elaborats enganys estratègics havien convençut a Hitler i l'alt comandament alemany.
* L'èxit de la batalla del Cap Nord , en què l' HMS Duke of York va enfonsar el cuirassat alemany Scharnhorst, es va basar completament en el ràpid desxiframent dels senyals navals alemanys.
* El tinent de l'exèrcit nord-americà Arthur J Levenson, que va treballar tant a Enigma com a Tunny a Bletchley Park, va dir en una entrevista de 1980 d'intel·ligència de Tunny " Rommel va ser nomenat inspector general d'Occident, i va inspeccionar totes les defenses al llarg de les platges de Normandia i va enviar un missatge molt detallat que crec que tenia 70.000 caràcters i el vam desxifrar com un petit pamflet. Era un informe de totes les defenses occidentals. Quina amplada tenien les trinxeres en forma de V per aturar els tancs i quant de filferro de pues. Oh, era tot i ho vam desxifrar abans del dia D."
* Tant els desxifrats d'Enigma com de Tunny van mostrar que Alemanya havia estat acollida per l'operació Guardaespatlles, l'operació d'engany per protegir l'operació Overlord. Van revelar que els alemanys no preveien els desembarcaments de Normandia i fins i tot després del dia D encara creien que Normandia era només una finta, amb la invasió principal al Pas de Calais.
* La informació que hi havia una divisió Panzergrenadier alemanya a la zona de llançament prevista per a la 101a Divisió Aerotransportada dels Estats Units a l'operació Overlord va provocar un canvi d'ubicació.
* Va ajudar molt en l'operació Cobra.
* Va advertir del gran contraatac alemany a Mortain i va permetre als aliats envoltar les forces a Falaise.
* Durant l'avanç aliat a Alemanya, Ultra sovint va proporcionar informació tàctica detallada i va mostrar com Hitler va ignorar els consells dels seus generals i va insistir que les tropes alemanyes lluitessin al seu lloc "fins a l'últim home".
* Arthur "Bomber" Harris, oficial al comandament del Comandament de Bombarders de la RAF, no va ser autoritzat per Ultra. Després del dia D, amb la represa de la campanya de bombardeig estratègic sobre Alemanya, Harris es va mantenir casat amb el bombardeig de zona. L'historiador Frederick Taylor argumenta que, com que Harris no va rebre l'autorització per accedir a Ultra, se li va donar informació recollida d'Enigma però no la font de la informació. Això va afectar la seva actitud sobre les directives posteriors al Dia D per dirigir les instal·lacions petrolieres, ja que no sabia que els comandants aliats d'alt nivell estaven utilitzant fonts alemanyes d'alt nivell per avaluar fins a quin punt això estava perjudicant l'esforç de guerra alemany; per tant, Harris va tendir a veure les directrius per bombardejar objectius específics de petroli i municions com una "panacea" (la seva paraula) i una distracció de la tasca real de fer rebotar les runes.

## Salvaguarda de les fonts

Els aliats estaven seriosament preocupats per la possibilitat que el comandament de l'Eix descobrís que havien irromput al trànsit Enigma. Els britànics eren més disciplinats sobre aquestes mesures que els nord-americans, i aquesta diferència va ser una font de fricció entre ells.
Per dissimular la font de la intel·ligència dels atacs aliats als vaixells de subministrament de l'Eix amb destinació al nord d'Àfrica, es van enviar submarins i avions "observadors" a buscar vaixells de l'Eix. Aquests cercadors o les seves transmissions de ràdio van ser observats per les forces de l'Eix, que van concloure que els seus vaixells estaven sent trobats per reconeixement convencional. Sospitaven que hi havia uns 400 submarins aliats al Mediterrani i una enorme flota d'avions de reconeixement a Malta . De fet, només hi havia 25 submarins i de vegades només tres avions.
Aquest procediment també va ajudar a ocultar la font d'intel·ligència del personal aliat, que podria revelar el secret mitjançant una conversa descuidada o sota interrogatori si era capturat. Juntament amb la missió de recerca que trobaria les naus de l'Eix, s'enviarien dues o tres missions de cerca addicionals a altres àrees, de manera que les tripulacions no es comencessin a preguntar-se per què una sola missió trobava les naus de l'Eix cada vegada.
Es van utilitzar altres mitjans enganyosos. En una ocasió, un comboi de cinc vaixells va navegar des de Nàpols fins al nord d'Àfrica amb subministraments essencials en un moment crític dels combats nord-africans. No hi va haver temps per tenir els vaixells degudament detectats abans. La decisió d'atacar únicament a la intel·ligència Ultra va anar directament a Churchill. Tots els vaixells van ser enfonsats per un atac "del no res", que va despertar sospites alemanyes d'una escletxa de seguretat. Per distreure els alemanys de la idea d'una bretxa de senyals (com Ultra), els Aliats van enviar un missatge de ràdio a un espia fictici a Nàpols, felicitant-lo per aquest èxit. Segons algunes fonts, els alemanys van desxifrar aquest missatge i s'ho van creure.
A la batalla de l'Atlàntic, les precaucions es van portar a l'extrem. En la majoria dels casos en què els aliats sabien per intercepcions la ubicació d'un submarí a l'Atlàntic mitjà, el submarí no va era atacat immediatament, fins que es podia organitzar una "història de cobertura". Per exemple, un avió de recerca podria tenir "la sort" d'albirar l'U-boat, explicant així l'atac aliat.
Alguns alemanys tenien sospites que tot no anava bé amb Enigma. L'almirall Karl Dönitz va rebre informes de trobades "impossibles" entre submarins i vaixells enemics que el van fer sospitar d'algun compromís de les seves comunicacions. En un cas, tres submarins es van trobar en una petita illa del mar Carib i un destructor britànic es va presentar ràpidament. Els submarins van escapar i van informar del que havia passat. Dönitz va demanar immediatament una revisió de la seguretat d'Enigma. L'anàlisi va suggerir que el problema dels senyals, si n'hi havia, no es devia al mateix Enigma. Dönitz va fer canviar el llibre de configuració de totes maneres, deixant enfosquit Bletchley Park durant un període. Tanmateix, l'evidència mai va ser suficient per convèncer-lo realment que Naval Enigma estava sent llegit pels Aliats. Tant més, com que B-Dienst, el seu propi grup de descodificació, havia trencat parcialment el trànsit de la Royal Navy (inclosos els seus codis de combois a principis de la guerra), i va proporcionar prou informació per donar suport a la idea que els aliats no podien llegir l'Enigma naval.
El 1945, la major part del trànsit alemany d'Enigma es podia desxifrar en un dia o dos, però els alemanys es van mantenir segurs de la seva seguretat.

## El paper de les dones en la ruptura de codi aliada

Després que els sistemes d'encriptació es "rompessin", es necessitava un gran volum de treball criptològic per recuperar la configuració diària de les claus i mantenir-se al dia amb els canvis en els procediments de seguretat enemics, a més del treball més mundà de processar, traduir, indexar, analitzar i distribuir desenes de milers de missatges interceptats diàriament. Com més èxit tenien els trencadors de codis, més mà d'obra es requeria. Unes 8.000 dones treballaven a Bletchley Park , unes tres quartes parts de la força de treball. Abans de l'atac a Pearl Harbor, l'Armada dels Estats Units va enviar cartes a les principals universitats femenines buscant presentacions a les seves millors mebres; l'Exèrcit aviat va seguir el mateix. Al final de la guerra, uns 7.000 treballadors del servei d'intel·ligència de senyals de l'exèrcit, d'un total de 10.500, eren dones. Per contra, els alemanys i els japonesos tenien fortes objeccions ideològiques a les dones que es dedicaven a la feina de guerra. Els nazis fins i tot van crear una Creu d'Honor de les Mares Alemanyes per animar les dones a quedar-se a casa i tenir nadons.

## Efecte sobre la guerra

Es debat la influència exacta d'Ultra en el curs de la guerra; una valoració que es repeteix sovint és que el desxifrat de xifres alemanyes va avançar el final de la guerra europea en no menys de dos anys. Hinsley, qui va fer aquesta afirmació per primera vegada, se sol citar com una autoritat per a l'estimació de dos anys.
| « | Els soviètics, mentrestant, haurien derrotat Alemanya, o Alemanya els soviètics, o hi hauria hagut un estancament al front oriental? Què s'hauria decidit sobre la bomba atòmica? Ni tan sols els historiadors contrafactuals poden respondre aquestes preguntes. Són preguntes que no es plantegen, perquè la guerra va anar com va passar. Però aquells historiadors que només es preocupen per la guerra tal com va ser s'han de preguntar per què va anar així. I només cal aventurar-se a una distància raonable més enllà dels fets per reconèixer fins a quin punt l'explicació rau en la influència d'Ultra. | » |
| — Hinsley |||
La cita de Winterbotham del veredicte "decisiu" d'Eisenhower forma part d'una carta enviada per Eisenhower a Menzies després de la conclusió de la guerra europea i que més tard es troba entre els seus papers a la Biblioteca Presidencial d'Eisenhower. Permet una visió documental contemporània d'un líder sobre la importància d'Ultra:
| « | Juliol de 1945 Benvolgut general Menzies: Tenia l'esperança de poder fer una visita a Bletchley Park per agrair-vos, Sir Edward Travis, i els membres de l'estat major personalment pel magnífic servei que s'ha prestat a la causa aliada. Sóc molt conscient de la immensa quantitat de treball i esforç que ha suposat la producció del material amb què ens vau subministrar. També m'adono perfectament dels nombrosos contratemps i dificultats amb què heu hagut d'enfrontar-vos i de com sempre, amb els vostres esforços suprems, els heu superat. La intel·ligència que ha emanat de vosaltres abans i durant aquesta campanya ha estat d'un valor inestimable per a mi. Ha simplificat enormement la meva tasca com a comandant. Ha salvat milers de vides britàniques i americanes i, en gran mesura, ha contribuït a la velocitat amb què l'enemic va ser derrotat i finalment obligat a rendir-se. Per tant, us agrairia molt que expresseu personalment a tots i cadascun dels que participen en aquest treball la meva sincera admiració i sincer agraïment per la seva decisiva contribució a l'esforç bèl·lic aliat. Sincerament, Dwight D. Eisenhower | » |
Hi ha un gran desacord sobre la importància del trencament de codi per guanyar la crucial batalla de l'Atlàntic. Per citar només un exemple, l'historiador Max Hastings afirma que "Només el 1941, Ultra va salvar de la destrucció entre 1,5 i dos milions de tones de vaixells aliats". Això representaria una reducció del 40% al 53%, tot i que no és clar com es va fer aquesta extrapolació.
Una altra visió és d'una història basada en els arxius navals alemanys escrites després de la guerra per a l'Almirallat britànic per un antic comandant d'U-boat i gendre del seu comandant, el Gran Almirall Karl Dönitz. El seu llibre informa que diverses vegades durant la guerra van dur a terme investigacions detallades per veure si les seves operacions estaven compromeses per xifrats trencats d'Enigma. Aquestes investigacions es van estimular perquè els alemanys havien trencat el codi naval britànic i van trobar la informació útil. Les seves investigacions van ser negatives, i la conclusió va ser que la seva derrota "va ser deguda en primer lloc a desenvolupaments destacats en el radar enemic..." El gran avenç va ser el radar centimètric, desenvolupat en una empresa conjunta britànica-nord-americana, que va entrar en funcionament a la primavera de 1943. El radar anterior no podia distingir les torres de comandament dels submarins de la superfície del mar, de manera que ni tan sols podien localitzar els submarins que atacaven els combois a la superfície les nits sense lluna; així, els submarins a la superfície eren gairebé invisibles, tot i que tenien l'avantatge addicional de ser més ràpids que la seva presa. El nou radar d'alta freqüència podria detectar torres de connexió i fins i tot es podrien detectar periscopis des d'avions. Es pot obtenir una idea de l'efecte relatiu de la ruptura de xifratge i la millora del radar a partir de gràfics que mostren el tonatge de mercaders enfonsats i el nombre de submarins enfonsats en cada mes de la Batalla de l'Atlàntic. Els gràfics no es poden interpretar sense ambigüitats, perquè és difícil tenir en compte moltes variables, com ara les millores en el trencament de xifratge i els nombrosos altres avenços en equips i tècniques utilitzades per combatre els submarins. No obstant això, les dades semblen afavorir la visió de l'antic comandant de l'U-boat: aquest radar era crucial.
Tot i que Ultra certament va afectar el curs del front occidental durant la guerra, dos factors que sovint es van argumentar en contra d'haver escurçat la guerra general en una mesura d'anys són el paper relativament petit que va tenir en el conflicte del front oriental entre Alemanya i la Unió Soviètica, i el desenvolupament completament independent del projecte Manhattan liderat pels Estats Units per crear la bomba atòmica. L'autor Jeffrey T. Richelson esmenta l'estimació de Hinsley d'almenys dos anys, i conclou que "Podria ser més exacte dir que Ultra va ajudar a escurçar la guerra en tres mesos, l'interval entre el final real de la guerra a Europa i el moment en què Els Estats Units haurien pogut llançar una bomba atòmica sobre Hamburg o Berlín, i podrien haver escurçat la guerra fins a dos anys si el programa de bomba atòmica nord-americà no hagués tingut èxit". L'historiador militar Guy Hartcup analitza aspectes de la pregunta, però després simplement diu: "És impossible calcular en termes de mesos o anys quant Ultra va escurçar la guerra".

## Supressió de postguerra

Tot i que és obvi per què Gran Bretanya i els Estats Units es van esmerçar considerablement per mantenir Ultra en secret fins al final de la guerra, ha estat una qüestió de conjectures per què Ultra es va mantenir oficialment secret durant 29 anys després, fins al 1974. Durant aquest període, les importants contribucions a l'esforç bèl·lic d'una gran quantitat de persones romanien desconegudes, i no van poder compartir la glòria del que ara es reconeix com una de les principals raons per les quals els aliats van guanyar la guerra, o, almenys, tan ràpidament com ho van fer.
Existeixen almenys tres versions sobre per què Ultra es va mantenir en secret durant tant de temps. Cadascun té versemblança, i tot pot ser cert. En primer lloc, com va assenyalar David Kahn a la seva crítica del 1974 del New York Times sobre The Ultra Secret de Winterbotham, després de la guerra es van vendre màquines Enigmes excedents i semblants a Enigma als països del Tercer Món, que es van mantenir convençuts de la seguretat de les notables màquines de xifrat. El seu trànsit no era tan segur com creien, però, és una de les raons per les quals els britànics van posar les màquines disponibles.
A la dècada de 1970, els nous xifratges basats en ordinador s'estaven tornant populars a mesura que el món es va dedicar cada cop més a les comunicacions per ordinador, i la utilitat de les còpies Enigma (i de les màquines de rotor en general) va disminuir ràpidament. Suïssa va desenvolupar la seva pròpia versió d'Enigma, coneguda com NEMA, i la va utilitzar a finals dels anys setanta, mentre que l'Agència de Seguretat Nacional (NSA) dels Estats Units va retirar l'últim dels seus sistemes de xifratge basats en rotor, la sèrie KL-7, als anys vuitanta.
Una segona explicació es refereix a una desventura de Churchill entre les guerres mundials, quan va revelar públicament informació de comunicacions soviètiques desxifrades. Això havia fet que els soviètics canviessin els seus xifros, provocant un apagament.
La tercera explicació la dona Winterbotham, que relata que dues setmanes després del dia VE, el 25 de maig de 1945, Churchill va demanar als antics destinataris d'Intel·ligència ultra que no revelessin la font ni la informació que n'havien rebut, per tal que no hi haguessin danys a les futures operacions del Servei Secret ni cap causa perquè l'Eix culpi a Ultra per la seva derrota.
Com que va ser el trencament de missatges britànic i, més tard, nord-americà el que havia estat el més extens, la importància dels desxifrats d'Enigma per a la persecució de la guerra va romandre desconeguda malgrat les revelacions dels polonesos i francesos dels seus primers treballs per trencar el xifrat Enigma. Aquest treball, que es va dur a terme a la dècada de 1930 i va continuar fins a la primera part de la guerra, no estava necessàriament informat sobre els nous avenços aconseguits pels aliats durant el balanç de la guerra.

## Divulgacions de postguerra

El 1967, l'historiador militar polonès Władysław Kozaczuk al seu llibre Bitwa o tajemnice ("Batalla pels secrets") va revelar per primera vegada que Enigma havia estat trencat pels criptòlegs polonesos abans de la Segona Guerra Mundial.
El 1967, David Kahn a The Codebreakers va descriure la captura el 1944 d'una màquina Naval Enigma de l'U-505 i va donar la primera pista publicada sobre l'escala, la mecanització i la importància operativa de l'operació angloamericana de trencament d'Enigma:
| « | Els aliats ara llegeixen el trànsit operatiu dels submarins. Perquè, més d'un any abans del robatori, havien aconseguit resoldre els difícils sistemes de submarins i, en un dels millors assoliments criptoanalístics de la guerra, van aconseguir llegir les intercepcions de manera actual. Per a això, els criptoanalistes necessitaven l'ajuda d'una massa de maquinària que omplia dos edificis. | » |
El best-seller de 1971 de Ladislas Farago, El joc de les guineus, va donar una primera versió confusa del mite de l'enigma robat. Segons Farago, va ser gràcies a un "anell polonès-suec [que] els britànics van obtenir un model de funcionament de la màquina 'Enigma', que els alemanys van utilitzar per xifrar els seus missatges alt secret." "Va ser per recollir una d'aquestes màquines que el comandant Denniston va anar clandestinament a un castell polonès aïllat [!] la vigília de la guerra. Més tard, Dilly Knox va resoldre la seva clau, exposant tots els senyals Abwehr codificats per aquest sistema." "L'any 1941 [l]a brillant criptòloga Dillwyn Knox, que treballava a la Government Code & Cypher School al centre britànic de descodificació de codis de Bletchley, va resoldre la clau de la màquina Enigma de l'Abwehr."
Més tard, la divulgació pública de 1973 del desxifrat d'Enigma al llibre Enigma de l'oficial d'intel·ligència francès Gustave Bertrand va generar pressió per discutir la resta de la història d'Enigma-Ultra.
La prohibició britànica es va aixecar finalment l'any 1974, l'any en què un participant clau a la distribució del projecte Ultra, FW Winterbotham, va publicar The Ultra Secret.
Va seguir una successió de llibres d'antics participants i d'altres. La història oficial de la intel·ligència britànica durant la Segona Guerra Mundial es va publicar en cinc volums des de 1979 fins a 1988, i incloïa més detalls de fonts oficials sobre la disponibilitat i l'ocupació de la intel·ligència Ultra. Va ser editat principalment per Harry Hinsley, amb un volum de Michael Howard. També hi ha una col·lecció d'un volum de reminiscències de Ultra veterans, Codebreakers (1993), editada per Hinsley i Alan Stripp.
Una exposició del Museu de la Ciència de Londres de 2012 , "Code Breaker: Alan Turing's Life and Legacy", que commemora el centenari del seu naixement, incloïa un curtmetratge de declaracions de mitja dotzena de participants i historiadors de les operacions de Bletchley Park Ultra de la Segona Guerra Mundial. John Agar, historiador de la ciència i la tecnologia, afirma que al final de la guerra 8.995 persones treballaven a Bletchley Park. Iain Standen, director executiu del Bletchley Park Trust, diu sobre la feina feta allà: "Va ser crucial per a la supervivència de Gran Bretanya i, de fet, d'Occident". L'historiador departamental de GCHQ (la seu de comunicacions del govern), que s'identifica només com a "Tony", però sembla que parla amb autoritat, diu que Ultra era un "multiplicador de força important. Va ser la primera vegada que es disposava de quantitats d'intel·ligència en temps real". a l'exèrcit britànic". A més, afirma que només el 2012 els dos últims articles d'Alan Turing sobre el desxifrat d'Enigma s'han publicat als Arxius Nacionals de Gran Bretanya; el retard de set dècades s'havia degut a la seva "sensibilitat contínua... No hauria estat segur alliberar-los abans".

## Intel·ligència de l'Holocaust

Els historiadors i els investigadors de l'Holocaust han intentat establir quan els aliats es van adonar de l'extensió total de l'extermini dels jueus durant l'època nazi, i concretament, del sistema dels camps d'extermini. L'any 1999, el govern dels Estats Units va aprovar la Llei de divulgació de crims de guerra nazis (PL 105-246), fent política de desclassificar tots els documents de crims de guerra nazis als seus fitxers; això es va modificar més tard per incloure el govern imperial japonès. Com a resultat, es van revelar més de 600 desxifrats i traduccions dels missatges interceptats; L'historiador de la NSA Robert Hanyok conclou que la intel·ligència de comunicacions aliada, "per si mateixa, no podria haver proporcionat un avís primerenc als líders aliats sobre la naturalesa i l'abast de l'Holocaust."
Arran de l'operació Barbarossa, les decriptacions de l'agost de 1941 van alertar les autoritats britàniques de les nombroses massacres a les zones ocupades de la Unió Soviètica, incloses aquelles de jueus, però els detalls no van ser fets públics per motius de seguretat. Les revelacions sobre els camps de concentració van ser recollides d'altres fonts, i van ser informades públicament pel govern polonès a l'exili, Jan Karski i les oficines del WJC a Suïssa un any o més després. Un missatge desxifrat que feia referència a "Einsatz Reinhard" (el Telegrama Höfle), de l'11 de gener de 1943, podria haver descrit el sistema i enumerat el nombre de jueus i altres gasats en quatre camps d'extermini l'any anterior, però els trencadors de codis no van comprendre el significat del missatge. L'estiu de 1944, Arthur Schlesinger, un analista de l'OSS, va interpretar la intel·ligència com un "augment incremental de la persecució en lloc de... l'extermini."

## Conseqüències de la postguerra

Hi ha hagut controvèrsia sobre la influència del desxifrat aliat d'Enigma en el transcurs de la Segona Guerra Mundial. També s'ha suggerit que la qüestió s'hauria d'ampliar per incloure la influència d'Ultra no només en la guerra en si, sinó també en el període de postguerra.
F. W. Winterbotham, el primer autor que va descriure la influència del desxifrat d'Enigma en el transcurs de la Segona Guerra Mundial, també va fer la primera contribució a l'apreciació de la influència de la postguerra d'Ultra, que ara continua al segle xxi, i no només en l'establiment de la postguerra. La GCHQ (Seu de Comunicació del Govern) britànica i la NSA dels Estats Units. "Que ningú es deixi enganyar", adverteix Winterbotham al capítol 3, "per l'abundància de pel·lícules de televisió i propaganda que ha fet que la guerra sembli una gran èpica triomfal. De fet, va ser un afaitat molt estret, i el lector pot ser que m'agrada reflexionar [...] si [...] podríem haver guanyat [sense] Ultra."
El debat continua sobre si, si els líders polítics i militars de la postguerra haguessin estat conscients del paper d'Ultra en la victòria aliada a la Segona Guerra Mundial, aquests líders podrien haver estat menys optimistes sobre les implicacions militars posteriors a la Segona Guerra Mundial.
Knightley suggereix que Ultra pot haver contribuït al desenvolupament de la Guerra Freda. Els soviètics van rebre informació d'Ultra disfressada, però l'existència d'Ultra en si mateixa no va ser revelada pels aliats occidentals. Els soviètics, que tenien pistes sobre l'existència d'Ultra, possiblement a través de Kim Philby, John Cairncross i Anthony Blunt, podrien haver-se sentit encara més desconfiats dels seus companys de guerra.
El misteri que envolta el descobriment del submarí alemany U-869 enfonsat davant de la costa de Nova Jersey pels bussejadors Richie Kohler i John Chatterton es va desvetllar en part mitjançant l'anàlisi de les intercepcions Ultra, que va demostrar que, tot i que l'U-869 havia estat ordenat pel Comandament d'U-Boat per canviar de rumb i dirigir-se cap al nord d'Àfrica, prop de Rabat, el submarí havia perdut els missatges canviant la seva missió i havia continuat cap a la costa oriental dels Estats Units, el seu destí original.
El 1953, el Projecte ARTICHOKE, de la CIA, una sèrie d'experiments sobre subjectes humans per desenvolupar drogues per utilitzar-los en interrogatoris, va ser rebatejat com a Projecte MKUltra. MK era la designació de la CIA per a la seva Divisió de Serveis Tècnics i Ultra feia referència al projecte Ultra.

## Vegeu també

* Hut 6
* Hut 8
* Intel·ligència militar
* The Imitation Game

## Notes

* ↑ La C-38m Hagelin (un desenvolupament de la C-36) va ser el model emprat per la marina italiana, i d'altres xifrats i codis italians i japonesos, com PURPLE o JN-25.
* ↑ La font original d'aquesta cita és del llibre de Gustave Bertrand Enigma ou la plus grande énigme de la guerre 1939–1945, p. 256, al final d'un breu passatge que afirma la importància de la intel·ligència derivada d'Enigma per a la victòria aliada. El text allà és: "Sans parler de cette entrevue historique, la guerre finie, où Sir Winston Churchill, présentant à S.M. George VI le Chef de l'I.S., prononça ces paroles; qui m'ont été rapportées par le général Menziès lui-même: « C'est grâce à l'Arme Secrète du général Menziès, mise en œuvre sur tous les Fronts, que nous avons gagné la Guerre! » " Això es pot traduir com: "Per no parlar d'aquesta reunió històrica , després de la guerra, en què Sir Winston Churchill, presentant-se a S.M. Jordi VI el cap de l'I.S., va declarar aquestes paraules, que em van informar el mateix general Menzies: 'És gràcies a l'arma secreta del general Menzies, posada en ús en tots els fronts, que vam guanyar la guerra!'" No és clar quan, ni en quina ocasió, Churchill va fer aquesta afirmació ni quan Menzies la va relacionar més tard amb Bertrand, que ho va publicar l'any 1973. Llibre de 1987 "C": La vida secreta de Sir Stewart Graham Menzies", Anthony Cave Brown ho va interpretar com "Churchill va dir al rei Jordi VI en presència de Menzies que "va ser gràcies a Ultra que vam guanyar la guerra". pàg. 671) Va obtenir això (pàg. 812n) a la mateixa pàgina del llibre de Bertrand. Publicacions posteriors en llengua anglesa han recollit i repetit la formulació de Brown, però la citació relatada per Menzies i Bertrand era més llarga i Churchill no va utilitzar el terme "Ultra" al Rei, que potser no l'havia familiaritzat.
* ↑ A més, hi havia SCU3 i SCU4, que donaven suport al "Servei Y" a les instal·lacions d'interceptació i localització radiofòniques. Aquestes unitats estaven formades per actius de l'antic Servei de Seguretat Radiofònic, després del qual va ser reassignat al MI6 i no va prendre part en Ultra.
* ↑ Coincidentalment, els èxits alemanys en això gairebé coincideixen temporalment en l'enfosquiment aliat de l'Enigma naval.
* ↑ Christopher Kasparek escriu: "Si els... governs de la postguerra de les grans potències s'havien adonat... com la victòria aliada a la Segona Guerra Mundial havia penjat d'un fil prim per primera vegada tres matemàtics [Rejewski, Różycki, Zygalski] que treballaven en el desxifrat d'Enigma per a l'estat major d'un poder aparentment insignificant [Polònia], podrien haver estat més prudents a l'hora d'escollir les seves pròpies guerres". (Revisió de Michael Alfred Peszke, L'exèrcit clandestí polonès, els aliats occidentals i el fracàs de la unitat estratègica a la Segona Guerra Mundial, 2005, a The Polish Review, vol L, núm 2, 2005, pàg. 241). L'historiador britànic Max Hastings, autor de Inferno: The World at War, 1939–1945, fa un punt relacionat amb el triomfalisme nord-americà de la postguerra, en un C -SPAN2 Entrevista "After WORDS" amb Toby Harnden, editor nord-americà del Daily Telegraph de Londres, emès el 4 de desembre de 2011.

## Referències

* 1 2 Hinsley i Stripp, 1993, p. xx.
* ↑ Lewin, 2001, p. 64.
* ↑ Cox, David. «The Imitation Game: how Alan Turing played dumb to fool US intelligence - David Cox», 28-11-2014.
* ↑ Smith, Michael. The Secrets of Station X: How the Bletchley Park codebreakers helped win the war. Biteback Publishing, 31 octubre 2011. ISBN 9781849542623.
* ↑ Budiansky, Stephen. Battle of Wits: The Complete Story of Codebreaking in World War II. Simon and Schuster, 27 juny 2018. ISBN 9780684859323.
* ↑ vegeu: Crypto AG: Hagelin cipher machines.
* ↑ Winterbotham, 1974, p. 154, 191.
* 1 2 3 Hinsley, 1993, p. 11–13.
* ↑ Hinsley, 1996.
* ↑ Keegan, John, Sir. Intelligence in Warfare. Nova York: Alfred A. Knopf, 2003.
* 1 2 Richelson, Jeffery T. A Century of Spies: Intelligence in the Twentieth Century. Nova York: Oxford University Press, 1997, p. 296. ISBN 9780195113907.
* ↑ Winterbotham, 1974.
* ↑ Deutsch, 1977, p. 1.
* ↑ Roberts, 2009, p. 297.
* ↑ «Bletchley Park Welcomes 2015'S 200,000th Visitor». Bletchley Park, 26-08-2015. Arxivat de l'original el 2 de febrer 2017. [Consulta: 25 gener 2017].
* 1 2 3 4 5 Haigh, Thomas «Colossal Genius: Tutte, Flowers, and a Bad Imitation of Turing». Communications of the ACM, 60, 1, 1-2017, pàg. 29–35. DOI: 10.1145/3018994.
* ↑ Singh, 1999, p. 145.
* ↑ Copeland, 2004, p. 231, 232.
* ↑ Kozaczuk, 1984, p. 81–92.
* ↑ Rejewski, 1984, p. 242–43.
* ↑ Copeland, 2004, p. 234, 235.
* 1 2 Welchman, 1984, p. 289.
* ↑ Bamford, 2001, p. 17.
* ↑ Gannon, 2006, p. 103.
* ↑ Hinsley 1993a, p. 8
* ↑ (Brzezinski 2005, p. 18)
* 1 2 3 4 5 Hinsley, 1993a.
* ↑ Wilkinson, 1993, p. 61–67.
* ↑ Bennett, 1999, p. 302.
* 1 2 West, 1986, p. 136.
* ↑ Beesly, 1977, p. 36.
* ↑ West, 1986, p. 162.
* ↑ Calvocoressi, 2001, p. 78.
* ↑ Stephenson, 2004, p. 56.
* ↑ West, 1986, p. 138.
* ↑ West, 1986, p. 152.
* 1 2 Pidgeon, 2003.
* ↑ Beesly, 1977, p. 142.
* ↑ Janusz Piekalkiewicz «Operation "Citadel"--Kursk and Orel». , 09-08-1987. «translated by Michaela Nierhaus»
* ↑ Crowdy, 2011, p. 307–309.
* ↑ Tarrant, 1995, p. 170.
* ↑ Bletchley Park Archives: Government Code & Cypher School Card Indices, <http://www.bletchleypark.org.uk/edu/archives/gccscoll.rhtm>. Consulta: 8 juliol 2010 Arxivat 29 April 2011$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Welchman, 1984, p. 56.
* ↑ Budiansky, 2000, p. 301.
* ↑ Winterbotham, 1974, p. 27–31.
* ↑ Jones, 1978, p. 92.
* ↑ Calvocoressi, 2001, p. 90.
* ↑ Lewin, 2001, p. 83.
* ↑ Jones, 1978, p. 124.
* ↑ Winterbotham, 1974, p. 56–58.
* ↑ Winterbotham, 1974, p. 60–61.
* ↑ Jones, 1978, p. 146–153.
* ↑ Hunt, 1976.
* ↑ Bennett, 1999, p. 64.
* ↑ Calvocoressi, 2001, p. 94.
* ↑ Seventy Years Ago This Month at Bletchley Park: December 1940, Bletchley Park National Codes Centre, <http://www.bletchleypark.org.uk/content/archive/index/december1940.rhtm>. Consulta: 16 desembre 2010 Arxivat 29 April 2011$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Hinsley, 1993, p. 3.
* ↑ Winterbotham, 1974, p. 67–69, 187.
* ↑ Lewin, 2001, p. 104.
* ↑ Churchill, 2005, p. 529.
* ↑ Budiansky, 2000, p. 341.
* ↑ Lewin, 2001, p. 210.
* ↑ Winterbotham, 1974, p. 187.
* 1 2 Smith, Kevin D. «The contribution of Intelligence at the Battle of Alam Halfa» p. 74–77. Military Review, 01-07-2002. «Only a few days before the battle, Ultra confirmed that Montgomery's estimate of Rommel's intentions was correct.»
* ↑ Smith, 2007, p. 129.
* ↑ Budiansky, 2000, p. 315–316.
* ↑ Lewin, 2001, p. 237.
* ↑ Jones, 1978, p. 336.
* ↑ Harper, Glyn. The battle for North Africa : El Alamein and the turning point for World War II, 2017, p. 95. ISBN 9780253031433.
* ↑ Winterbotham, 1974, p. 187–188.
* ↑ Budiansky, 2000, p. 319.
* 1 2 Mundy, Liza. Code Girls: The Untold Story of the American Women Code Breakers of World War II. New York, Boston: Hachette Books, 2017. ISBN 978-0-316-35253-6.
* ↑ Lewin, 2001, p. 278.
* ↑ Lewin, 2001, p. 227–230.
* ↑ Farley, 1980, p. 39.
* ↑ Lewin, 2001, p. 292.
* ↑ Budiansky, 2000, p. 315.
* ↑ Farley, 1980, p. 40.
* ↑ Winterbotham, 1974, p. 180.
* ↑ Taylor, 2005, p. 202.
* ↑ Winterbotham, 1974, p. 86–91.
* ↑ Bletchley park archives: October 1943 : Not all our own way, <http://www.bletchleypark.org.uk/content/archive/oct1943.rhtm>. Consulta: 9 febrer 2011 Arxivat 2 April 2013$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ Momsen, 2007.
* ↑ Mallmann-Showell, 2003.
* ↑ Ferris, 2005, p. 165.
* ↑ Sharing the Burden—Women in Cryptology During World War II, Jennifer Wilcox, Center for Cryptologic History, 1998
* ↑ «Women Codebreakers». Bletchley Park Research. [Consulta: 3 novembre 2013].
* ↑ Kahn, 1997.
* ↑ Miller, A. Ray «The Cryptographic Mathematics of Enigma». . National Security Agency, 2001. Arxivat 2009-01-17 a Wayback Machine.
* ↑ Hinsley, F.H. «The Influence of ULTRA in the Second World War». Keith Lockstone's home page. [Consulta: 13 maig 2020].
* ↑ Winterbotham, 1974, p. 2.
* ↑ Hastings, Max. All Hell Let Loose: The World at War, 1939–45. Londres: HarperPress, 2011, p. 275–276.
* ↑ Hessler, Günther. The U-Boat war in the Atlantic, 1939–1945. London: Her Majesty's Stationery Office, 1989. 2, p. 26.
* ↑ Hartcup, Guy. The Effect of Science on the Second World War. Basingstoke, Hampshire: Macmillan Press, 2000, p. 96–99.
* ↑ Kahn, 1974, p. 5.
* ↑ Winterbotham, 1974, p. 1.
* ↑ Kahn, 1967, p. 506.
* ↑ Farago, 1974, p. 664.
* ↑ Farago, 1974, p. 674.
* ↑ Farago, 1974, p. 359.
* ↑ Bertrand, 1973.
* ↑ A 16-page pamphlet of that title, summarizing Turing's life and work, is available free at the Science Museum.
* ↑ «Nazi War Crimes and Japanese Imperial Government Disclosure Act of 2000». Arxivat de l'original el 3 February 2016. [Consulta: 8 setembre 2015].
* ↑ Hanyok 2004, p. 126
* ↑ «Poland and her Jews 1941 - 1944». www.jewishgen.org.
* ↑ Vegeu: Telegrama Riegner
* ↑ Hanyok 2004, p. 124
* ↑ Schlesinger 1992, pàg. 66–67
* ↑ Winterbotham, 1974, p. 25.
* 1 2 Knightley, 1986, p. 173–175.
* ↑ Fee, Christopher R.; Webb, Jeffrey B. Conspiracies and Conspiracy Theories in American History. Santa Barbara (CA): ABC-CLIO, 2019, p. 200. ISBN 9781440858116.
* ↑ Brown, Brian. Someone Is Out to Get Us: A Not So Brief History of Cold War Paranoia and Madness. 1st. New York (NY): Twelve, 2019, p. 264. ISBN 9781538728031.

## Bibliografia

* Bamford, James (2001), Body of Secrets, Doubleday, ISBN 0-385-49907-8
* Bennett, Ralph (1999), Behind the Battle: Intelligence in the War with Germany (Pimlico: New and Enlarged ed.), London: Random House, ISBN 0-7126-6521-8
* Bertrand, Gustave (1973), Enigma ou la plus grande énigme de la guerre 1939–1945 (Enigma: The Greatest Enigma of the War of 1939–1945), Paris: Librairie Plon
* Beesly, Patrick (1977), Very Special Intelligence: The Story of the Admiralty's Operational Intelligence Centre 1939–1945, Sphere Books Limited, ISBN 0-7221-1539-3
* Budiansky, Stephen (2000), Battle of wits: The Complete Story of Codebreaking in World War II, Free Press, ISBN 978-0-684-85932-3, <https://archive.org/details/battleofwitscomp00budi> A short account of World War II cryptology which covers more than just the Enigma story.
* Brzezinski, Matthew «Giving Hitler Hell». , 24-07-2005.
* Calvocoressi, Peter (2001), Top Secret Ultra, Kidderminster, England: M & MBaldwin, ISBN 978-0-947712-41-9
* Churchill, Winston (2005), The Second World War, Volume 2: Their Finest Hour (Penguin Classics ed.), p. 529, ISBN 978-0-14-144173-3
* Comer, Tony (2021), Commentary: Poland's Decisive Role in Cracking Enigma and Transforming the UK's SIGINT Operations, Royal United Services Institute, <https://rusi.org/commentary/poland-decisive-role-cracking-enigma-and-transforming-uk-sigint-operations>
* Copeland, Jack (2004), "Enigma", in Copeland, B. Jack, The Essential Turing: Seminal Writings in Computing, Logic, Philosophy, Artificial Intelligence, and Artificial Life plus The Secrets of Enigma, Oxford: Oxford University Press, ISBN 0-19-825080-0
* Crowdy, Terry. The Enemy Within: A History of Spies, Spymasters and Espionage. Bloomsbury Publishing, 2011. ISBN 9781780962436.
* Deutsch, Harold C (1977), The Historical Impact of Revealing the Ultra Secret, Parameters, Journal of the U.S. Army War College, <https://www.nsa.gov/Portals/70/documents/news-features/declassified-documents/cryptologic-spectrum/ultra_secret.pdf>
* Farago, Ladislas (1974), The game of the foxes: British and German intelligence operations and personalities which changed the course of the Second World War, Pan Books, ISBN 978-0-330-23446-7 Has been criticised for inaccuracy and exaggeration
* Farley, R. D. (25 November 1980), Oral History Interview NSA-OH-40-80 with Arthur J. Levenson, <https://www.nsa.gov/news-features/declassified-documents/oral-history-interviews/assets/files/nsa-oh-40-08-levenson.pdf>. Consulta: 24 setembre 2016
* Ferris, John Robert (2005), Intelligence and strategy: selected essays (illustrated ed.), Routledge, ISBN 978-0-415-36194-1
* Gannon, Paul (2006), Colossus: Bletchley Park's Greatest Secret, London: Atlantic Books, ISBN 978-1-84354-331-2
* Hanyok, Robert J. (2004), Eavesdropping on Hell: Historical Guide to Western Communications Intelligence and the Holocaust, 1939–1945, Center for Cryptographic History, National Security Agency, <https://www.jewishvirtuallibrary.org/jsource/Holocaust/nsarep.pdf>
* Hinsley, F. H. & Stripp, Alan, eds. (1993), Codebreakers: The inside story of Bletchley Park (OU Press paperback ed.), Oxford: Oxford University Press, ISBN 978-0-19-280132-6
* Plantilla:Harvc
* Hinsley, F. H. (1993a), British intelligence in the Second World War, Cambridge: Cambridge University Press, ISBN 978-0-521-44304-3
* Hinsley, F. H. (1996), The Influence of ULTRA in the Second World War, <http://www.cdpa.co.uk/UoP/HoC/Lectures/HoC_08e.PDF>. Consulta: 23 juliol 2012 Transcript of a lecture given on Tuesday 19 October 1993 at Cambridge University
* Hunt, David (28 August 1976), "The raid on Coventry", The Times: 11
* Jones, R. V. (1978), Most Secret War, London: Book Club Associates, ISBN 978-0-241-89746-1, <https://archive.org/details/mostsecretwar0000jone>
* Kahn, David (1967), The Codebreakers: The Comprehensive History of Secret Communication from Ancient Times to the Internet (1st ed.), New York: Macmillan, ISBN 0-02-560460-0
* Kahn, David (1997), The Codebreakers: The Comprehensive History of Secret Communication from Ancient Times to the Internet (2nd Revised ed.), New York: Simon & Schuster, ISBN 978-0-684-83130-5
* Kahn, David (29 December 1974), "Enigma Unwrapped: Review of F. W. Winterbotham's The Ultra Secret", New York Times Book Review: 5
* Knightley, Phillip (1986), The Second Oldest Profession, W.W. Norton & Co, ISBN 0-393-02386-9, <https://archive.org/details/secondoldestprof00knig>
* Kozaczuk, Władysław (1984), Enigma: How the German Machine Cipher was Broken, and how it was Read by the Allies in World War Two, edited and translated by Christopher Kasparek [a revised and augmented translation of W kręgu enigmy, Warsaw, Książka i Wiedza, 1979, supplemented with appendices by Marian Rejewski, Frederick, MD', University Publications of America, ISBN 978-0-89093-547-7 This is the standard reference on the crucial foundations laid by the Poles for World War II Enigma decryption.
* Lewin, Ronald (2001), Ultra goes to War (Penguin Classic Military History ed.), London: Penguin Group, ISBN 978-0-14-139042-0 Focuses on the battle-field exploitation of Ultra material.
* Mallmann-Showell, J.P. (2003), German Naval Code Breakers, Hersham, Surrey: Ian Allan Publishing, ISBN 0-7110-2888-5, OCLC 181448256
* Momsen, Bill (2007), Codebreaking and Secret Weapons in World War II: Chapter IV 1941–42, Nautical Brass, <http://home.earthlink.net/~nbrass1/4enigma.htm>. Consulta: 18 febrer 2008
* Pidgeon, Geoffrey (2003), The Secret Wireless War: The Story of MI6 Communications 1939–1945, St Leonards-on-Sea, East Sussex: UPSO Ltd, ISBN 1-84375-252-2, OCLC 56715513
* Rejewski, Marian, wrote a number of papers on his 1932 break into Enigma and his subsequent work on the cipher, well into World War II, with his fellow mathematician-cryptologists, Jerzy Różycki and Henryk Zygalski. Most of Rejewski's papers appear in Kozaczuk 1984
* Rejewski, Marian (1984), "Summary of Our Methods for Reconstructing ENIGMA and Reconstructing Daily Keys, and of German Efforts to Frustrate Those Methods: Appendix C", in Kozaczuk, Władysław; Kasparek, Christopher & Frederick, MD, Enigma: How the German Machine Cipher Was Broken, and How It Was Read by the Allies in World War Two (2 ed.), University Publications of America, pàg. 241–45, ISBN 978-0-89093-547-7
* Roberts, Andrew. The Storm of War: A New History of the Second World War. Penguin Books Limited, 2009, p. 501. ISBN 978-0-14-193886-8.
* Schlesinger, Arthur Jr. (1992), "The London Operation: Recollections of a Historian", in Chalou, George C., The Secrets War: The Office of Strategic Services in World War II, Washington, DC: Government Printing Office, ISBN 978-0-911333-91-6
* Singh, Simon (1999), The Code Book: The Science of Secrecy from Ancient Egypt to Quantum Cryptography, London: Fourth Estate, ISBN 1-85702-879-1 This provides a description of the Enigma, other ciphers, and codes.
* Smith, Michael (2007), Station X: The Codebreakers of Bletchley Park (Pan Books ed.), Pan Grand Strategy Series, London: Pan MacMillan Ltd, ISBN 978-0-330-41929-1
* Stephenson, Charles. The fortifications of Malta 1530–1945. 16. Oxford, UK: Osprey Publishing, 2004 (Fortress). ISBN 1-84176-693-3.
* Taylor, Fredrick (2005), Dresden:Tuesday 13 February 1945, London: Bloomsbury, p. 202, ISBN 0-7475-7084-1, <https://archive.org/details/unset0000unse_b8e7/page/202>
* Tarrant, V.E.. The Red Orchestra. London: Cassel, 1995. ISBN 0471134392.
* Welchman, Gordon (1984), The Hut Six story: Breaking the Enigma codes, Harmondsworth, England: Penguin Books, ISBN 0-14-00-5305-0, <https://archive.org/details/hutsixstorybreak00welc> An early publication containing several misapprehensions that are corrected in an addendum in the 1997 edition.
* West, Nigel (1986), GCHQ: The Secret Wireless War, 1900–86, London: Weidenfeld and Nicolson, ISBN 978-0-297-78717-4
* Wilkinson, Patrick (1993), "Italian naval ciphers", in Hinsley, F.H. & Stripp, Alan, Codebreakers: The inside story of Bletchley Park, Oxford: Oxford University Press, ISBN 978-0-19-280132-6
* Winterbotham, F. W. (1974), The Ultra Secret, New York: Harper & Row, ISBN 0-06-014678-8 The first published account of the previously secret wartime operation, concentrating mainly on distribution of intelligence. It was written from memory and has been shown by subsequent authors, who had access to official records, to contain some inaccuracies.