OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Convent de Sant Francesc (Valls)

El Convent de Sant Francesc és un edifici del municipi de Valls (Alt Camp) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'edifici de pedra i maçoneria està envoltat lateralment per l'Hospital de la Vila. És d'una nau amb cinc trams i capelles laterals. Els suports són pilars amb arcs de mig punt. La nau el creuer amb cúpula sobre petxines i la capella major amb volta de forn.
La torre és als peus, a la dreta. És octogonal sobre planta quadrada, amb cúpula recoberta de mosaic verd i blanc (estil neoclàssic segle xviii). La façana té tres cossos amb acabament en cornisa i timpà en arc al cos central. S'hi obre la porta d'entrada rectangular, arquitravada. Més amunt hi ha una petita fornícula buida i, a continuació una finestra, d'arc rebaixat amb voluta a la clau. En cada lateral hi ha una finestra d'estructura similar a la del cos central. Al timpà s'obre una petita finestra d'arc de mig punt. La façana està arrebossada i pintada de color siena torrat.
L'edifici és en estat ruïnós.

## Història

L'església i convent contigu dedicat a sant Francesc de Paula fou construït entre l'any 1581 i 1595 amb les almoines dels frares mendicants. La vila ajudà amb materials de construcció i cessió dels terrenys. Comptava amb 13 altars i era considerada la tercera de Valls en capacitat. Posteriorment, les dependències del convent passaren a allotjar l'Hospital de la Vila. L'església era adscrita a la parròquia de Sant Antoni, com a propietat de la cúria diocesana. Durant la guerra civil, el temple fou buidat i els altars cremats. A final de la dècada dels 60 va ser tancat al culte per un despreniment del sostre. A partir d'aquest moment va decaure fins que el 1978, l'Arquebisbat de Tarragona va cedir gratuïtament l'església al patrimoni municipal, a condició que fos restaurada i se li donés ús públic. El 1981 es restaurà la façana. En l'actualitat serveix de magatzem i com a lloc d'entrenament dels castellers, sense restaurar l'interior.

## Referències

* 1 2 «Convent de Sant Francesc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2013].

## Enllaços externs

* «Convent de Sant Francesc». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Merlo

Merlo és el nom dels següents personatges:
* Diego de Merlo (segona meitat del segle xv, Valdepeñas-?), navegant espanyol
* Ismael Merlo Piquer (València, 1918 − Madrid, 1984), actor
* Luis Merlo (Madrid, 1966), actor
* María Luisa Merlo Colomina (València, 1941), actriu
* Máximo Merlo (segle xviii), compositor espanyol resident a Madrid
# Josep Pedret i Oller

Josep Pedret i Oller (Barcelona, segle XVII - Reus, 1 de desembre de 1763) va ser un doctor en lleis i polític català.

## Biografia

Fill de Montserrat Pedret, conegut comerciant barceloní, i de Francesca Oller, cap al 1720 es va instal·lar a la ciutat de Reus, on va exercir d'advocat i va heretar les possessions del seu cosí Joan Pedret, un ciutadà honrat que hi residia des de finals del segle xvii, n'havia estat conseller a l'Ajuntament el 1701 i era propietari de cases i terres. Casat el 1738 amb Francesca Borràs i Benet, va augmentar considerablement el patrimoni gràcies al dot de la seva dona i va passar a ser un membre destacat de l'oligarquia dominant reusenca.
Va ser regidor degà de Reus el 1740 i el 1749 i alcalde entre 1745 i 1747. Durant el seu mandat, va cedir uns terrenys municipals al capdamunt de l'actual carrer Ample, per a la construcció del Seminari. Andreu de Bofarull, historiador reusenc, explica també que la situació de la vila era complicada degut a la manca de recursos municipals provocada per la pobresa dels vilatans, fruit de les males collites i dels problemes de la petita indústria local, cosa que va provocar l'emigració de molts habitants. Un estat de comptes que l'alcalde va ordenar que es fes, deia que el retard en el cobrament dels impostos municipals era immens. Bofarull diu que, quan el 1747 va arribar l'ordre per a realitzar lleves forçoses, els onze individus que havien sortit per sorteig van desaparèixer, deixant a l'Ajuntament en un compromís. Josep Pedret va fer agafar presoners uns quants joves de mala conducta i els va fer conduir a Tarragona per a ingressar a l'exèrcit.
El seu fill i hereu Joan Bru Pedret i Borràs va ser familiar del Sant Ofici a Reus, on es va casar el 1805 amb Manuela Roig i Llort. La seva germana Teresa es va casar amb el comerciant Joan Baptista Montagut i Soler, natural de Marçà i afincat a Reus, i li aportà un dot de 8.500 lliures. El seu fill Joan Montagut i Pedret hi exercí el càrrec de cònsol dels Estats Units.

## Referències

* ↑ «Partida de defunció». Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona, 01-12-1763.
* 1 2 3 Rovira i Gómez, Salvador-J-. Els nobles del Baix Camp (segle xviii). Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 2006, p. 72-73. ISBN 8493410845.
* ↑ Arxiu Històric de Tarragona. Fons notarials setcentistes, Reus, reg. 4802, f. 124
* ↑ «Partida de casament». Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona, 03-08-1738.
* ↑ Morell, Josep. El municipi reusenc en el set-cents. Reus: Centre de Lectura, 1991, p. 69. ISBN 8487873022.
* ↑ Bofarull, Andreu de. Anales históricos de Reus desde su fundación hasta nuestros días. 2a ed. Reus: Imp. de la V. e Hijo de Pedro Sabater, 1866, p. 188 i 527.
* ↑ «Partida de casament». Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona, 12-12-1805.
* ↑ «Més sobre el teatre setcentista de les Comèdies de Reus (1)». Tag. Revista del Col·legi d'Aparelladors i Arquitectes Tècnics de Tarragona, 27, 9-2002, pàg. 15-18.
* ↑ «Més sobre el teatre setcentista de les Comèdies de Reus (1)». Tag. Revista del Col·legi d'Aparelladors i Arquitectes Tècnics de Tarragona, 27, 9-2002, pàg. 15-18.
* ↑ Almanak mercantil ó guía de comerciantes, 1804, p. 336.
# Josep Grases i Ribes

Josep Grases i Ribes (Reus, 1708 - Reus, 1778) va ser un advocat català.

## Biografia

Fill del jurisconsult Francesc Grases i Gralla i germà de l'advocat i polític Manuel Grases i Ribes, va ser doctor en dret civil i canònic i va heretar la clientela i el despatx del seu pare, que s'havia instal·lat i mort a Reus després d'haver tingut alts càrrecs a Barcelona. Vinculat als sectors econòmicament benestants, va ser regidor degà de Reus els anys 1741 i 1745 i síndic procurador general el 1761.
Casat amb Clara Sabater, també de Reus, va tenir almenys cinc fills, Francesc, Josep, Clara, Teresa i Manuel Grases i Sabater. Tenia terres i immobles a Reus, que li proporcionaven rendes importants, i això li va permetre deixar un bon patrimoni al seu hereu Francesc i donar carrera als fills i dotar adequadament a les filles en el seu matrimoni. Un dels fills, Josep Grases Sabater, doctor en lleis, va ser alcalde de Reus en tres ocasions durant el segle xviii.
Un altre fill, Manuel Grases i Sabater, va fer carrera militar a l'Armada. El 1786 era capità de fragata, i el 1773 va aconseguir el privilegi de ciutadà honrat, que havia estat atorgat per l'arxiduc Carles al seu avi Francesc. Casat amb la barcelonina Ramona Saguí i Terradellas, filla del comerciant Josep Francesc Saguí i Minguella i de Margarida Terradellas, foren pares de Josep Grases Saguí.
Josep Grases i Ribes va ser enterrat a la sepultura que els Grases posseïen a l'església del convent de Sant Joan, davant de l'altar de sant Joaquim i Santa Anna.

## Referències

* 1 2 3 4 Rovira i Gómez, 2006.
* ↑ Rovira i Gómez, 1993, p. 118.
* ↑ Borreguero García, Epifanio. «Catálogo del fondo de pensiones por viudedad o de toca de orfandad pertenenciente a la primera sección del Archivo General Militar de Segovia (primera parte)».

## Bibliografia

* Rovira i Gómez, Salvador-J. «Els reusencs Josep i Francesc Grases i Gralla i els seus descendents setcentistes». Quaderns d’història tarraconense, 12, 1993, pàg. 103-122.
* Rovira i Gómez, Salvador-J. Els nobles del Baix Camp (segle xviii). Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 2006, p. 121-122. ISBN 8493410845.
# Cal Masses (el Prat de Llobregat)

Cal Masses és una masia del Prat de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia que correspon a la tipologia 2.I de l'esquema de Danés i Torras, amb la variant de tenir dos cossos laterals adossats. La coberta és a dues vessants perpendicular a la façana. Consta de planta baixa, pis i golfes. El seu cos principal està tancat i sembla només habitat un dels cossos laterals. Possible masoveria. La profusió de pedra amb argamassa com a material constructiu, afegida a detalls decoratius com el d'ull oval de les golfes, fan pensar en una cronologia primerenca dins el conjunt de masies del Prat (finals segle xviii).

## Referències

* ↑ «Cal Masses». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2018].
# Principals carrers de Manlleu

El Principals carrers de Manlleu és un conjunt de vies públiques de Manlleu (Osona) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Del creixement lineal de la ciutat als segles XIII-XVII (urbanització de les vies d'accés al clos emmurallat o primitiu nucli urbà) en són representatius els carrers de Torelló, de la Gleva, de la Cavalleria, del Pont, d'Enric Delaris i de Sant Martí. El primer eixample (segle xviii) es formà entre les dues barreres naturals del riu Ter i el turó de Dalt Vila (indicat per els carrers de la Font, Cavalleria i de la Baixa Cortada) que actuaren de frontissa entre l'eixample (Baix Vila) i el poble Antic (Dalt Vila). Així s'inicià el creixement format pels carrers de sant Domènech, de l'Horta d'en Font i de l'Horta del Frare, estructurats pels carrers del Pont, del Call del Ter, de sant Martí i del Vendrell, juntament amb el riu Ter. A partir del segle xix el canal industrial i les noves vies de comunicació originaren el creixement actual de la ciutat.

## Història

El nucli original de població nasqué al voltant de santa Maria, com una sagrera. Al segle xiii s'emmurallà. Les portes de la Vila eren quatre (portal de Torelló, de Sant Higini, de la Plaça i del Comte). A partir d'aquestes portes sortien les vies de comunicació que es van anar transformant en carrers, a base d'agrupar-hi habitatges i absorbir les edificacions aïllades del camí. Es formà doncs un model de ciutat radial que es consolidà durant els segles XIII i XVII, al qual s'hi sobreposà un creixement en Eixample durant els segles xviii i xix. Aquest concepte urbanístic comportà el designi de planificació, la introducció del concepte de plaça i del carrer com a espai projectat. Les noves àrees urbanístiques de creixement (Eixample) conviuran, però, amb les antigues estructures de creixement lineal.

## Referències

* 1 2 «Principals carrers de Manlleu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 març 2019].
# Näcip Cihanov

Näcip Ğayaz ulı Cihanov en rus: Nazib Gayazovich Zhiganov Va néixer a Oral (Kazakhstan Occidental);(15 de gener, OS 2 de gener, 1911 - 2 de juny, 1988), i va morir a Ufà (República de Baixkíria), va ser un compositor, pedagog i estadista soviètic i tàrtar.
Cihanov va escriure vuit òperes (sobretot Altınçäç i Cälil), tres ballets, 15 simfonies, altres obres simfòniques (Qırlay, Suite sobre temes tàrtars, Näfisä, novel·les simfòniques i cançons simfòniques entre elles), la cantata Republic of Mine (1960), càmera. -composicions instrumentals, i romanços i cançons.
Atorgat els títols d'Artista del Poble de l'URSS (1957) i Heroi del Treball Socialista (1981), Cihanov va exercir com a líder artístic de l'Òpera i Ballet Tàrtar de 1941 a 1943, president de la Unió de Compositors de Tatarstan de 1939 a 1977 i rector de Conservatori de Kazan de 1945 a 1988. Va ser nomenat professor a 1953; El Conservatori de Kazan va ser rebatejat en el seu honor l'any 2000. És important destacar que Cihanov va ser un dels fundadors de l'Orquestra Simfònica Estatal de Tatarstan. En la seva qualitat d'estadista, va exercir com a diputat al Soviet Suprem de la RSFSR (1951-1959), a l'ASSR Tàrtar (1963-1967, 1977-1988) i de fet a la Unió Soviètica (1966-1970).

## Òperes

* Qaçqın (1939)
* İrek (1940) "Freedom"
* Altınçäç (1941) "The golden-haired girl"
* İldar (1942)
* Tüläk (1945)
* Namus (1950) "Honour"
* Cälil (1957) basat en la vida del poeta Musa Cälil.

## Referències

* ↑ Tàtar: Нәҗип Гаяз улы Җиһанов , romanitzat: Năjip Gaiaz uly Jiḣanov , [næˈʑip ɣʌˌjɑzuˈlɯ ʑiˈhɑnəf]
* ↑ Rus: Назиб Гаязович Жиганов, romanitzat: Nazib Gayazovich Zhiganov
* ↑ Slonimsky, Nicolas (1978). "Zhiganov, Nazib". Baker's Biographical dictionary of musicians (6th ed.). New York: Schirmer Books. p. 1944. ISBN 0-02-870240-9.
* ↑ https://tatarstan-symphony.com/news/show/72
* ↑ "Ирек" ("Свобода", 1940)
* ↑ Russian transliteration "Алтынчеч", Russian title "Золотоволосая", lyrics by Musa Cälil
* ↑ "Ильдар"
* ↑ "Тюляк"
* ↑ Russian transliteration "Намус" (Russian title "Честь")
* ↑ "Джалиль" (1957, либр. А. Файзи). Article in Russian
# Antonio Martínez

Antonio Martínez és el nom dels següents personatges:
* Antonio Martínez Aneiros (Val, Narón, 1933), sacerdot i polític gallec
* Antonio Martínez Benzal (Callús, 1947 - 2007), pilot de cotxes i de motos
* Antonio Martínez Latur (Cofrents, 1862 - Vitòria, 1889), acròbata valencià
* Antonio Martínez López (Múrcia, 1997), futbolista
* Antonio Martínez Martínez (Aljamil de Cameros, 1770 - Lleó, 1854), militar i polític
* Antonio Martínez Martínez (Totana, 1963), ciclista murcià
* Antonio Martínez Rabadán (Albacete, mort el 1939), sindicalista i militar
* Antonio Martínez Serrano (La Gineta, 1927 - Sant Joan d'Alacant, 2016), futbolista, professor mercantil i polític
* Antonio Martínez Teixidó (Saragossa, 1933), militar aragonès
* Antonio Martínez Torrejón (València, 1859 - Alacant, 1936), advocat, polític i editor
* Vicente Antonio Martínez-Pujalte López (Múrcia, 1956), polític valencià d'origen murcià
# BusyBox

BusyBox és una utilitat de programari lliure que combina moltes eines estàndard d'Unix i ordres de Linux en un sol arxiu, estalviant molt d'espai i fent-la gairebé imprescindible en el desenvolupament de sistemes incrustats. Molt sovint se'n fa referència com a la "navalla suïssa" dels sistemes Linux.

## Enllaços externs

* Pàgina Principal del Projecte
# El Magatzem (Porrera)

El Magatzem, Cal Simó o Ca la Cosina, és una obra de Porrera (Priorat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular, bastit de maçoneria arrebossada en forma de carreus, de planta baixa i dos pisos i cobert per teulada a dos vessants. A la façana s'obren tres portes, una d'elles cegada actualment i que permeten l'accés a uns amplis baixos, cinc obertures al primer pis accedeixen a un llarg balcó corregut, amb barana de ferro forjat i tres balcons que emmarquen dues finestres cegades al segon pis.

## Història

La casa fou bastida al sector de l'eixample de la població, a l'altre costat del riu, amb una certa qualitat formal. Ja d'entrada fou prevista per a servir de magatzem de vi, ja que els seus propietaris eren tractats de vi. Actualment conserva les grans tines i habitatges al primer pis, sota el nom de Cellers Sangenís i Vaqué.

## Referències

* 1 2 «El Magatzem - Cal Simó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2015].
# La Dogueria

La Dogueria és una masia de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia clàssica de planta rectangular (11 x 8 m), el cos original de la qual està voltat, a les façanes Est i Oest, per annexes posteriors. L'edifici està molt reformat. Consta de planta baixa i un pis. Està cobert a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana situada a llevant, que possiblement en el seu origen no era la principal. La façana Sud presenta un porxo amb un pilar de carreus central i barana de fusta i dos cossos annexes laterals que sobresurten. Un és utilitzat com a galeria i presenta simetria a les obertures. La resta de façanes no presenta simetria. Al porxo del primer pis hi ha un portal datat (1754). La façana principal actual presenta un portal d'entrada al primer pis i s'hi accedeix per una escala.

## Història

Masia antiga documentada del segle xii. El nom de la masia podia venir de que hi hagués existit una producció de "dogues" (costellam) de les bótes i barrils.
Apareix en el "Nomenclator de la Provincia de Barcelona. Partido Judicial de Vich. 1860" com a casa de pagès.

## Referències

* 1 2 3 «La Dogueria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Les Cametes

Les Cametes és una masia de Tavèrnoles (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta basilical. El carener és paral·lel a la façana, situada a migdia. Presenta un portal rectangular amb la llinda datada i una finestra protegida per un llangardaix. A la planta baixa, a la part esquerra, se li adossa una construcció de planta única i coberta amb lloses que ubica el forn. Al primer pis hi ha finestres amb els ampits motllurats i lloses per posar torratxes. Al segon pis hi ha una portal parcialment tapat amb llinda datada. A ponent hi ha una finestra al primer pis de les mateixes característiques que les anteriors. Al nord s'adossa un cos d'una sola planta i s'obren finestres al primer pis. A l'est s'adossa un altre cos. Als murs Nord i Sud s'hi veuen lloses inclinades que detecten l'antiga posició de la teulada. És construïda amb maçoneria i carreus de gres verd.
El forn és un element d'ús domèstic. Està adossat al mur de ponent del mas. És de forma rectangular i de planta rectangular (1mx2m) i l'alçada aproximada és de 1'5m. És cobert per tres grans lloses de pedra i per un teuladet de teula vermella al damunt. L'angle sud-oest és de forma arrodonida. Exteriorment no té cap obertura, ja que la té per la part de la cuina.
És construït amb maçoneria, grans lloses de pedra i teules i l'estat de conservació és mitjà.

## Història

A jutjar per la posició de l'aparell constructiu la casa devia ser coberta a dues vessants i, més tard, en ampliar-la es deuria transformar l'antiga estructura en tipus basilical
Alguns dels elements duen les dates constructives següents:
-Finestra de migdia de planta baixa: 17 + 72
-Segon pis: 1796
El forn és un element que actualment està en desús però que havia tingut una funció molt important a les masies especialment per coure el pa o bé per esberlar pinyes.
La seva història va unida a la del mas.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Les Cametes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Les Roviretes

Les Roviretes és una masia de Tavèrnoles (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici civil.
Petita masia de planta rectangular (7 x 9 m), coberta a dues vessants i amb el carener paral·lel a la façana, situada a ponent. Es troba assentada damunt un serradet de gresos i voltada de grans roures. La façana presenta un portal rectangular amb espieres a banda i banda i format per grossos carreus color oliva i la llinda de fusta, al primer pis hi ha petites finestretes. A la part nord les obertures són escasses. La part de llevant té un pis menys degut al desnivell del terreny. A l'angle Sud-est sobresurt un cos que correspon a l'antic forn. A migdia s'obre una finestra i espieres.
Els materials constructius són calcàries i gresos unides amb morter de fang i rejuntades amb morter de calç.
L'estat de conservació és bastant bo, tot i trobar-se deshabitada.

## Història

Mas rònec situat dins la parròquia de Tavèrnoles a l'indret conegut per Savassona. No hi ha cap dada històrica ni constructiva que permeti datar la masia.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Les Roviretes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Bombolla immobiliària a Espanya

La Bombolla immobiliària a Espanya es defineix com la sobrevaloració dels actius immobiliaris.
La crisi es divideix en tres etapes, la primera entre 1985 i 1991, en què els preus es van triplicar, entre 1992 i 1996 que van ser estables, i a partir de 1997 quan van créixer de preu molt per sobre de l'Índex de Preus de Consum, mentre els tipus d'interès eren molt baixos. A partir del 2006, els tipus d'interès fixats pel Banc Central Europeu van començar a pujar i amb la Crisi financera global del 2007-2012 els preus van tornar a caure.

## Vídeos

* La bombolla urbanística al País Valencià, conferència del professor Josep Lluís Miralles.

## Vegeu també

* Crisi europea de l'habitatge

## Enllaços externs

* Banc d'Espanya, indicadors del mercat de l'habitatge Arxivat 2005-11-05 a Wayback Machine. (castellà)
* Ministeri d'Habitatge (castellà)
* Bombollaimmobiliaria.com Web sobre la bombolla immobiliària, en català, castellà i anglès.
* TV3- Video de 30 minuts sobre la bombolla immobiliària Arxivat 2007-07-13 a Wayback Machine.
# Casa Montiu

La Casa Montiu és una obra barroca de Cervera (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa de tres plantes. La planta baixa és construïda a base de carreus de pedra de marès. Hi ha una portada principal a manera de peces de plànol, una porta moderna al mig i a l'esquerra un portalet d'arc carpanell dovellat que dona entrada al carrer Call, antic barri on vivien els jueus que hi havia a la ciutat. La primera planta té quatre portes balconeres amb baranes de forja amb elements corbats i motllures decoratives al marc de les portes i a la segona planta hi ha quatre portes situades al damunt de les del pis inferior però sense motllures decoratives. Les dues portes centrals estan agrupades en un balcó. A les golfes hi ha quatre finestres el·líptiques.

## Referències

* ↑ «Casa Montiu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Cal Lucaya (Cervera)

La Casa Antonio Lucaya Ymbert, també coneguda com a Cal Lucaya, és una obra modernista de Cervera (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa d'obra arrebossada imitant carreus, de tres plantes.
La planta baixa presenta tres portals, dos són d'establiments comercials. La planta noble té una gran balconera que recorre tot el llarg de la façana, amb tres portes sortides de balcó. La central amb tribuna decorada amb forja amb motius florals i ceràmica de color. La segona planta queda separada de la primera per una motllura. Té tres portes balconeres quadrangulars. Els balcons, amb barana de forja, tenen els cantells arrodonits. La golfa queda separada de la segona planta per una motllura i presenta tres petites finestres rectangulars. Rematant la construcció hi ha na cornisa que sobresurt, suportada per mènsules.
Cal destacar que damunt de totes les portes sortides de balcó hi ha guardapols molt decorats.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Antonio Lucaya Ymbert». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# El Far (Susqueda)

El Far és una entitat de població del municipi de Susqueda, a la comarca de la Selva. En el cens de 2007 tenia 31 habitants, tots en nuclis disseminats. En aquesta entitat de població hi ha el Santuari del Far, amb vistes sobre el pantà de Susqueda i tota la vall del Brugent del Ter.

## Referències

* ↑ «Entitats del municipi de Susqueda». Municat.cat. [Consulta: 28 juny 2011].