OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Partit Democràtic Socialista

El Partit Democràtic Socialista (portuguès: Partido Democrático Socialista) va ser un Partit polític de Guinea Bissau. El partit va participar per primer cop en una contesa electoral a les eleccions legislatives de Guinea Bissau de 2004, en les que hi va rebre un 2% dels vots, però no va poder obtenir un escó. A les eleccions legislatives de Guinea Bissau de 2008 la seva quota de vot va caure al 0,4% i es va quedar sense representació a l'Assemblea Nacional Popular.

## Referències

* ↑ Elections in Guinea-Bissau African Elections Database
# Harim

Harim (àrab: حارم, Ḥārim; turc: Harim) és una ciutat del nord de Síria a la governació d'Idlib. La població (2008) és de 21.934 habitants. Està situada a 88 km a l'oest d'Alep i a 39 km a l'est d'Antioquia al peu del Djabal al-Ala. Està dominada per una antiga fortalesa que porta el mateix nom.
Era un lloc de poca importància, on els pastors recollien els ramats (el nom deriva de l'arrel semita hmr, en sentit de lloc tancat). La primera fortalesa fou un petit castell romà d'Orient, ocupat pels àrabs vers el 634, però recuperada en data incerta pels romans d'Orient que la van conservar fins al 1084 quan la va ocupar el seljúcida Sulayman ibn Kutulmish. El 1086 se'n va apoderar Malik Shah.
Durant el Setge d'Antioquia de la Primera Croada, Robert II de Flandes i Bohemon de Tàrent foren enviats a Harim, que s'havia identificat com la base principal dels contratacs musulmans, però no van aconseguir prendre-la en l'atac del 18 de novembre de 1097. Després del 1098 va esdevenir una fortalesa important amb l'establiment dels croats a Antioquia de l'Orontes i els francs el van ocupar i el van reforçar per controlar el pas cap al Djisr al-Hadid i al mateix temps protegir Antioquia de possibles atacs musulmans. Aquestos van fer diversos intents fins que finalment el 12 d'agost de 1164 Nur al-Din va derrotar les forces dels croats del principat d'Antioquia, fel comtat de Trípoli, de l'Imperi Romà d'Orient i del Regne Armeni de Cilícia; diversos caps militars croats foren fets presoners i la fortalesa ocupada. Nur al-Din la va cedir en feu a l'amir Madj al-Din Abu Bakr ibn al-Daya.
El 1183 la va dominar Saladí liquidant la sobirania zengita i cedint la fortalesa a un parent seu de nom Ibrahim ibn Shirwa. Els croats van intentar més d'una vegada recuperar el castell però no van reeixir. Al-Malik al-Zahir Ghazi, emir d'Alep (1186-1216) fill de Saladí, va reconstruir les defenses segons acredita una inscripció a la porta d'entrada de la fortalesa datada el 1199. El 1260 fou ocupada pel mongol Hulagu i en endavant va perdre importància.
Alguns autors assenyalen la bellesa dels seus jardins. Modernament a la zona es conrea l'olivera i és mercat comarcal de productes agrícoles.

## Referències

* ↑ (anglès) John France, Victory in the East: A Military History of the First Crusade, p.228-229
* ↑ (anglès) John Carl Andressohn, The ancestry and life of Godfrey of Bouillon, p.78
# Henri Mulet

Henri Mulet (París, 17 d'octubre de 1878 - Draguinhan, 20 de setembre de 1967) fou un compositor, organista, i violoncel·lista francès.

## Biografia

El seu pare Gabriel era director de la basílica de Sagrat Cor, on la seva mare també interpretaria l' harmònium; de jove, a vegades la substituïa a ella. Va estudiar al Conservatori de París des de 1890, on els seus professors van incloure Jules Delsart, Raúl Pugno, Xavier Leroux, Alexandre Guilmant i Charles-Marie Widor. Originalment tenia la intenció de ser violoncel·lista, però després va exercir com a organista a Saint-Pierre-de-Montrouge i també va ensenyar a l'"École Niedermeyer" i a la "Schola Cantorum", on va treballar amb el seu amic Vincent d'Indy. De 1922 a 1937 va actuar d'organista a "St. Phillippe du Roule".
Les obres més destacades de Mulet són per a orgue: les Esquisses byzantines (1914-1919) i el Carillon sortie (1911/12). El primer, un conjunt de deu peces, era un record de l'estil romà d'Orient del Sagrat Cor i cinc de les peces han rebut el nom d'algunes de les seves característiques arquitectòniques, incloent-hi "Campanile" (campanar) i "Chapelle des Morts". "(capella dels morts). El Carillon ha estat anomenat "un dels grans espectacles de la música d'orgue romàntica francesa". Les obres completes d'orgue de Mulet es van publicar en un conjunt de dos CD el 1989, interpretats per Paul Derett.
El 1922, Mulet va publicar "Les tendances et antireligieuses néfastes de l'orgue moderne", un atac a les escoles modernes de la construcció d'òrgans, al qual van seguir assajos similars. Es lamenta de la tendència de crear òrgans que considerava que eren més apropiats per al cinema que per a l'església: l'orgue era
| « | "un vitrall. Els seus tons d'imposar i abraçar calma inunden l'aire de les nostres catedrals, de la mateixa manera que... els vidres vidrats aporten meditació a la congregació." | » |
El 1937, Mulet, arran d'una crisi financera, va destruir els seus manuscrits i moltes de les seves possessions i va sortir de París cap a Draguinhan. Allà va continuar com a organista fins al 1958, sovint en situació de pobresa (la seva dona va obrir una botiga de joguines amb l'esperança d'augmentar els seus ingressos). Les malalties van portar Mulet i la seva dona a retirar-se a un convent a Draguignan, on va morir el 1967.".

## Referències

* 1 2 Bate (1980), pp. 766-767
* 1 2 3 4 Plender (1981), pp. 967, 969-767
* ↑ Nickol (1989), pàg. 439.
* ↑ Simeone (2000), pàg. 165.
# La Cortada

La Cortada és una masia al sud del terme municipal de Puig-reig (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

Masia coberta a dos vessants, orientada a migdia, amb un seguit de corrals i edificacions annexes de la mateixa època.
Masia d'estructura clàssica, amb coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, orientada a migdia, on s'obren finestres allindanades i la porta. Aquesta dona a una era enllosada i a l'església de la masia, Sant Miquel de la Cortada. L'eix central de la masia coincideix amb la nau central o crugia central. Al mur de ponent hi ha un petit cos on hi ha una tina de pedra destinada a guardar-hi el vi i una petita eixida coberta.
Les edificacions annexes a la masia (corrals, pallissa, etc.) són adossades al mur de tramuntana i, com la mateixa masia, corresponen a una obra unitària.

## Història

La masia de la Cortada és documentada des del segle xv com una de les grans masies del terme casteller de Puig-reig. Formava part del conjunt de propietats alodials de la família Cortada dels Llucs que residia a la parròquia de Santa Maria de Merlès. Al segle xvii varen obtenir permís per a poder-se enterrar a la capella familiar de Sant Miquel, en un període en què els Cortada eren batlles de Puig-reig.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas la Cortada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 juliol 2014].

## Enllaços externs

* «Mas la Cortada». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Cerberus Dorsa

Cerberus Dorsa és una formació geològica de tipus dorsum a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -9.18 ° latitud N i 108.78 ° longitud E, que fa 623.05 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1982 i fa referència a una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Cerberus Dorsa". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Casa de la plaça Major, 1 (la Vajol)

La Casa de la plaça Major, 1 és una obra de la Vajol (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa situada al centre del poble, de panta baixa i un pis amb la coberta a dues vessants. El paredat original no es pot veure a tota la construcció, ja que la façana està arremolinda, exceptuant les cantonades a on podem veure els carreus força ben escairats. Aquest edifici forma un volum amb una altra casa que transcorre paral·lela al carrer Maçanet. Aquesta casa té dos accessos un dels quals dona a un petit pati, i el principal, amb una porta carreuada a la que s'hi accedeix a través de cinc graons.

## Referències

* ↑ «Casa de la plaça Major, 1». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 9 maig 2020].
# Pou (Masdenverge)

El Pou és una obra de Masdenverge (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Pou situat als afores de la població. De secció circular format per dos nivells, el primer sota terra i el segon sobre el seu nivell. El primer nivell està fet amb reble, de pedres mitjanes, irregulars. El segon nivell a l'interior és rectangular amb dos grans carreus de pedra. L'exterior és una estructura semicònica amb una obertura rectangular vertical, amb petites lloses planes verticals com a rebranca. La part superior ha estat refeta. A l'interior, a l'alçada de l'obertura, hi ha una pica triangular de pedra picada que canalitza l'aigua cap a l'exterior per un canalet de ferro, que cau dins un abeurador de pedra picada. Tot el conjunt està emblanquinat.

## Història

Aquest pou fou emprat per abeurar el ramat i per a la població. Actualment al seu voltant hi ha una plaça. Al fer les obres de cimentació es va aixecar el nivell del terra i la part inferior del pou i l'abeurador va quedar tapada. Per les seves característiques constructives és difícil de datar.
Es deixà d'usar arran de la canalització de les aigües per a ús corrent a les cases del poble, fet que succeí el 1954, inaugurant-la a les Festes Majors, el 14-19 d'agost de 1954.

## Referències

* 1 2 3 «Pou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 març 2019].

## Enllaços externs

* «Pou». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Castell de Montorro

El Castell de Montorro és un edifici de Sant Boi de Lluçanès (Osona) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Les restes de l'antic castell es troben prop de mas Montorro (a uns 150m al N-W), al pendent de la muntanya dels Munts. L'estructura es troba derruïda, conservant diversos fragments de paraments alguns dels quals tenen una alçada d'aproximadament 2 m. A l'interior de l'estructura es pot observar estances i murs interiors tot i els nivells d'enderroc i la vegetació. Els murs són realitzats amb carreus de pedra irregular i petita. La major part de l'estructura es troba cobert per la sedimentació i la vegetació.

## Història

La primera noticia documental que es té d'aquest castell és el 1295. El Castell de Montorroell anomenat en la documentació com a "statica", "fortitudo" o "castrum" de Montorroell tenia al costat la capella de Sant Amanç de Montorroell, citada a mitjans del segle xiv. El 1297 la fortalesa de Montorroell era pròpia de Beatriu de Conanglell, mare de Pere de Conanglell, i el 1332 en tenia la propietat Galceran de Besora. Ambdós propietaris reconeixien cert vassallatge al senyor del castell de Lluçà. El 1549, Pere Onofre Sala, de Vic, es deia senyor del castell i casa de Montorroell.

## Referències

* 1 2 «Castell de Montorro». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 març 2019].
# Pedronet de Montserrat

El Pedronet de Montserrat és un pedró de Torelló (Osona) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un pedronet dedicat a la Mare de Déu de Montserrat, fet de forma cilíndrica i coronat per una coberta cònica. La capella fa un metre de diàmetre per 2.5 m d'altura, aproximadament.
El peu o pedestal del pedró és de carreus de pedra natural amb cinc graons que permeten acostar-se a la imatge. Hi figura la data: 1914.
A continuació el diàmetre del cilindre és una mica més petit i està recobert amb paredat. A la part superior i orientada a oest trobem una fornícula que acull la imatge de la Mare de Déu. Aquesta està protegida per una reixa de ferro amb decoració floral. Hi trobem la inscripció: De Montserrat estel guiau-nos cap al cel, gravada i de color vermell.
La coberta cònica té un ràfec de pedra treballada de forma ondulada. Al capdamunt té una creu grega de ferro.

## Història

El pedronet és obra de l'arquitecte Josep Pericas i Morros, fill de l'arquitecte Josep Pericas i Comella autor de la colònia tèxtil de la Coromina de Torelló. El pedronet està situat a la part de llevant de les terres de la família Pericas.
Durant molts anys la imatge es va treure en processó el dia 27 d'abril. Durant la Guerra Civil (1936-39) es va malmetre la imatge. L'aspecte actual és fruit de la restauració de 1941-42.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Pedronet de Montserrat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 març 2019].

## Enllaços externs

* Pedronet de Montserrat Arxivat 2018-09-14 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Casa Tarragó (Vinaixa)

La Casa Tarragó és un edifici amb elements gòtics i renaixentistes de Vinaixa (Garrigues) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional.

## Descripció

Forma part del conjunt del castell i recinte murallat de Vinaixa. Habitatge de planta baixa i pis fet de grans carreus de pedra ben escairada deixada a la vista a excepció de la zona superior, arrebossada. Té tres entrades d'arc de mig punt dovellat, la de majors dimensions té un escut amb dues torres a la clau. La porta central és l'entrada a l'habitatge, el de l'esquerra, per les olives i el de la dreta, pels animals. Al primer pis hi ha tres obertures, dues d'elles són balcons amb barana de ferro forjat força senzilla i la tercera és un finestral amb ampit de pedra, una columna de fust estret al centre i marc motllurat de caràcter renaixentista. Quasi tocant a la coberta hi ha alguns òculs de petites dimensions. La coberta és de teula àrab. A la zona esquerra hi ha una construcció afegida que contenia el molí d'oli, avui enrunat. La façana es diferencia de la construcció primera perquè està arrebossada imitant carreus de pedra. De la construcció original només conservem la façana, ja que l'interior ha estat molt modificat.

## Història

Podria haver format part de l'abadia de Poblet, ja que tota la població pertanyia a la jurisdicció senyorial del monestir. Tanmateix la façana ostenta un escut amb dues torres que correspondria a la família Tarragó, antics propietaris de l'habitatge senyorial. De fet abans era coneguda amb el malnom de Cal Tarragó i era una de les cases de pagès més importants de la comarca. Bona part de l'interior es reformà a principis del segle xx; el menjador ostenta uns ornaments ceràmics policroms.
Entre 1912 i 1918 es reformà com a habitatge però durant la guerra civil (1936- 1939) fou comandància militar. Als anys seixanta del segle XX la família Tarragó es va vendre la casa al senyor Fèlix que li practicà diverses reformes.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Tarragó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 11 març 2019].
# Pal (la Massana)

Pal és un nucli de població del Principat d'Andorra situat a la parròquia de la Massana. L'any 2009 tenia 229 habitants.
Està situat en un contrafort de cara el migdia al costat del riu de Pal a 1.551 m altitud. L'església del poble està dedicada a Sant Climent, d'estil romànic (s. XI), amb un campanar de planta rectangular decorat amb finestres geminades. Sobre el poble, al bosc de Pal, va ser inaugurada l'any 1982 l'estació d'esquí de Pal actualment agrupada amb la d'Arinsal, i que conjuntament van formar el domini esquiable de Vallnord.

## Referències

* ↑ «Pal (Andorra)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Població per poble». Departament d'Estadística d'Andorra. Arxivat de l'original el 14 de novembre 2016. [Consulta: 30 novembre 2010].
Viccionari
# Casa Neus (Tremp)

La Casa Neus és una obra de Tremp (Pallars Jussà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'element patrimonial més destacable de la finca el constitueix l'arc rebaixat de pedra que conforma l'accés a l'era o pati descobert. Aquest element està construït amb dovelles, la majoria de pedra tosca i parcialment arrebossades. Els brancals estan fets de carreus de pedra regulars, tot i que el de la banda dreta ha estat visiblement alterat per un pilar adossat de pedra que reforça l'angle del mur perimetral de la finca.

## Referències

* ↑ «Casa Neus». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 març 2019].
# Voltes dels Turers

Les Voltes dels Turers és una obra de Banyoles (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Restes de l'edifici projectat com a quarter. La porxada que hi resta és de pedra de Banyoles i de carreus ben escudejats. L'arcada lateral és de més amplària que les que conformen la plaça, que a més són d'arrencament peraltat, dins la seva tipologia d'arc rodó.

## Història

És una de les moltes edificacions que es projectaven a fora muralles de les ciutats, a fi i efecte de poder donar hostatge a les tropes permanentment destacades en actitud de defensa. Recordem que Banyoles es convertí en plaça militar des de 1716 i per la qual cosa l'Ajuntament inicià sota la direcció de l'enginyes Pedro Martín Zermeño, primer el començament (1741) i després la continuació d'aquest edifici (1749).
Sota les voltes s'hi van establir diversos establiments a mitjans del segle XX amb decoració a la façana i el mobiliari, com la barberia i la lleteria. Avui en dia desaparegudes.

## Referències

* 1 2 3 «Voltes dels Turers». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].
# Mas Palmes

Mas Palmes és un edifici a poc més d'un km a l'oest del nucli de Camós (al Pla de l'Estany). L'edifici, protegit com a bé cultural d'interès local, té planta en forma de L, desenvolupat en planta baixa, planta pis i golfes. Les parets exteriors són de carreus irregulars. La coberta és de teula àrab. L'accés principal presenta una porta dovellada amb un escut al damunt. Hi ha una finestra cantonera amb llinda, brancals i trencaaigües de pedra. La façana lateral presenta una galeria superior amb obertures d'arc de mig punt. El sostre de la planta baixa és refet amb bigues de Portland.

## Referències

* ↑ «Masia Can Palmés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].
# Can Carreres (Serinyà)

Can Carreres és una masia de Serinyà (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici aïllat de planta rectangular estructurat en planta baixa, pis i golfes i coberta de teula àrab a dues vessants. Les parets portants són de maçoneria amb carreus a les cantonades i emmarcant les obertures. La façana principal, presenta una porta adovellada a la planta baixa i dues petites finestres d'origen medieval a les golfes. Adossat a la façana sud hi ha un cos d'un sol nivell amb una galeria coberta al pis, sostinguda per quatre columnes amb basament i capitell amb motllures. La teulada és feta amb escairats i llates i és suportada per tres jàsseres que descansen sobre quatre columnes de pedra amb basament i capitell quadrat.

## Història

La masia es troba al nucli urbà. Hi va néixer en Joan Carreres que figura en el primer lloc en el document de Privilegi Militar concedit als prohoms que van anar a Hostalric per impedir el pas de les tropes de la Generalitat quan Juana Henríquez i l'Infant Ferran estaven assetjats a Girona, segons consta en un document del 1601. Una altra inscripció, que es troba a la porta d'accés a la galeria "1732 Narcís Carreras me fecit", faria referència a una posterior reforma i ampliació del casal.

## Referències

* 1 2 «Can Carreres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].
# El Pou (Serinyà)

el Pou és una masia a poc menys de mig km al NW del nucli de Serinyà (al Pla de l'Estany). Probablement l'origen del mas es remunta a l'edat mitjana, i hauria estat vinculat a un pou de glaç de grans dimensions que es troba molt a prop de la masia. L'edifici, en la seva actual fesomia, hauria estat conformat al segle xvii, i hauria pertangut a la família Illa, segons diu la inscripció de la façana "Mateu Illa me fecit 1685".
Masia dues plantes i una pallissa de dos pisos annexada a l'est. Consta d'una coberta a dues aigües. A la façana principal, orientada a sud, cal remarcar una balconada de llinda amb una inscripció i també la porta amb llinda i la data 1685 gravada. A la façana nord destaquen tres finestres arrenglerades de llinda, amb ampit motllurat, de carreus de pedra calcària. A l'interior de la planta baixa es conserva l'escala original de graons de pedra i també les restes d'un forn. En la banda nord-est es conserven un conjunt d'espitlleres de tir orientades cap a l'antic camí que anava a Besalú.

## Referències

* 1 2 3 «Masia del Pou». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].
# Baixos Ca l'Antic

Els Baixos Ca l'Antic és una obra de Ripoll protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Conjunt format per cinc arcades, amb arc de mig punt rebaixat. Si bé només es veuen quatre arcades, el conjunt el formaven cinc obertures; s'intueix la presència d'una cinquena obertura que està tapada. Una arcada ha estat reconvertida en finestra. Els brancals i els baixos, entre obertura i obertura, són de carreus de pedra. Els arcs estan arrebossats.

## Referències

* ↑ «Baixos Ca l'Antic». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
# Cal Comorera

Cal Comorera és una edifici del poble de Palouet, al municipi de Massoteres (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de pedra de tres plantes. A la planta baixa, hi ha gran entrada amb arc adovellat de mig punt, amb porta de fusta de doble batent, i una tarja amb vidriera a sobre. A la dreta de l'entrada, hi ha una finestra emmarcada en carreus de pedra i amb ampit. A l'esquerra de la porta, hi ha dues finestres iguals a l'anterior. Al pis següent, hi ha un gran balcó de forja. Hi ha tres sortides al balcó, totes elles estan emmarcades amb carreus. A la golfa, a la part dreta, hi ha dues petites finestres quadrangulars amb reixa de forja, a l'esquerra de la façana, hi ha una rectangular, de dimensions més grans.
A l'interior de planta baixa, hi ha unes arcades ogivals i d'arcs rebaixats.
Hi ha diverses dates inscrites a la façana, la més antiga data de 1601. Actualment s'està restaurant.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Comorera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 març 2019].
# Portal de la Manresana

El Portal de la Manresana és una obra gòtica del nucli de la Manresana, al municipi de Sant Ramon (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antic portal que tancava el nucli formant un clos emmurallat, situat al carrer que baixa del castell i que comunica amb l'actual plaça de l'església.
Està format per un arc de mig punt de grans dimensions, realitzat amb carreus regulars de mitjanes dimensions, el qual es pot situar entre els segles xiv i xv, per sobre del qual posteriorment s'hi van edificar diferents habitatges realitzats amb paredat, i que conserva altres elements defensius com és el cas d'un contrafort. Passada l'arcada trobem una premsa de vi de grans dimensions realitzada amb fusta, datada l'any 1862 mitjançant una inscripció a la peça superior, que per les seves característiques es pot deduir que era d'ús comunitari.

## Referències

* 1 2 «Portal de la Manresana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 març 2019].