OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sam Noble Oklahoma Museum of Natural History

El Museu d'Història Natural Sam Noble d'Oklahoma, Sam Noble Oklahoma Museum of Natural History, és un museu d'Història Natural situat al campus de la Universitat d'Oklahoma. Aquest museu va ser fundat el 1899 per una llei de l'Oklahoma Territorial Legislature, i va obrir les portes en l'actual localització el 1999. Aquest museu compta amb uns "7 milions d'objectes i espècimens en 12 col·leccions." Té uns 4.600 m2 d'espai d'exposició

## Idiomes dels natius americans

La fira anual d'idiomes amerindis Annual Oklahoma Native American Language Fair es fa al museu cada mes d'abril. L'any 2013, aquesta fira va tenir un rècord d'assistència amb 921 estudiants d'idiomes amerindis que representaven 46 idiomes diferents. Uns 72 idiomes es mantenen als arxius d'aquest museu.

## Espècimens notables

* L'esquelet més gran del món d'un Apatosaurus.
* El crani Cooper Skull, d'un bisó trobat el 1994, que és "l'objecte pintat més antic d'Amèrica del Nord."
* Um esquelet de Titanoceratops amb un crani de 3,1 metres, el crani més gros que es coneix d'un vertebrat terrestre.
* Artefactes de pedra de la Cultura del Mississipi.

## Galeria

* Dunkleosteus
* Titanoceratops
* Gomphotherium
* Artefacte precolombí

## Referències

* ↑ «Collections and Research Division Home». Sam Noble Museum, The University of Oklahoma. Arxivat de l'original el 2013-04-04. [Consulta: 8 abril 2013].
* ↑ «Sam Noble Oklahoma Museum of Natural History - Full Profile of the Sam Noble Oklahoma Museum of Natural History with Hours, Exhibits, Cost and More». About.com. Arxivat de l'original el 2013-04-03. [Consulta: 8 abril 2013].
* ↑ Culver, Galen «Great State: Native American Language Fair». [Oklahoma City], 04-04-2013 [Consulta: 8 abril 2013].
* ↑ Shannon, Susan. «Native American Youth Language Fair has record attendance». KGOU, Your NPR Source for Oklahoma, 05-04-2013. [Consulta: 8 abril 2013].
* ↑ «Collections Division, Native American Languages Main Page». Sam Noble Museum, The University of Oklahoma. [Consulta: 8 abril 2013].
* ↑ Carter, Brian; Bement, Leland C.. Bison hunting at Cooper site: where lightning bolts drew thundering herds. Norman: University of Oklahoma Press, 1999. ISBN 0-8061-3053-9.
* ↑ doi:10.1126/science.282.5390.871b Aquesta referència està incompleta. Cal copiar-la per completar-la.

## Enllaços externs

* «Welcome to the Sam Noble Museum of Natural History!». Arxivat de l'original el 2010-08-23. [Consulta: 1r desembre 2012].
# Sagres (cervesa)

Sagres és una marca de cervesa de Portugal, que va néixer l'any 1940, com a marca de prestigi, per representar a la Sociedade Central de Cervejas (Societat Central de cervesa) en l'Exposició del Món Portuguès, que va obrir les portes al maig de 1940.

## Història

Lidera, juntament amb la seva competidora Super Bock, el mercat de la cervesa a Portugal. Ambdues marques representen el 89,5% del mercat nacional.
Cervesa Sagres inicia les exportacions de cervesa, arribant primerament a Gibraltar, segueix a les Açores i els Territoris d'Ultramar d'Angola, Cap Verd, Guinea Bissau, Sao Tomé i Principe, Timor, Goa, Macau i Moçambic.
La cervesa Sagres és 100% natural, elaborada amb mètodes tradicionals exclusius a força d'aigua, malt, cereals no maltejats i una rigorosa selecció de llúpol. És una cervesa de cos mitjà, de caràcter sec i amargor agradable. Lleugera, de color or, té un contingut d'alcohol del 5,0%.

## Varietats

* Sagres Branca, Sagres Bohèmia *
* Sagres Preta
* Sagres Bohèmia
* Sagres Bohèmia 1935
* Sagres Bohèmia de Ouro
* Sagres Limalight
* Sagres Zero sense alcohol Blanc o Negre
* Sagres Zero Limalight.

## Sociedade Central de Cervejas e Bebidas, S.A. (SCC)

La Sociedade Central de Cervejas e Bebidas, S.A. (SCC) va ser fundada l'any 1934 per quatre de les més antigues i prestigioses fàbriques de cervesa portugueses i té la marca de cervesa Sagres, nascuda en 1940, com la seva cervesa oficial. El grup SCS, que també inclou a Sociedade da Água de Lusità, S.A. (SAL), és propietat des de març del 2008 del Grup Heineken (des de 2010 a través de la seva filial Heineken Espanya) i la seva principal activitat és la producció i comercialització de malt, cervesa i refrescs, amb tres unitats industrials, la major a Vialonga, situada al nord de Lisboa, i també en Lusità i Vacariça, on es capturen les aigües minerals Lusità i Cruzeiro.
A la fàbrica de Vialonga són produïdes i embotellades les marques de cervesa Sagres i les seves variants, amb i sense alcohol, així com altres específiques per als clients i els mercats d'exportació. A Portugal, la SCC també representa a marques internacionals de cervesa, com Heineken, Budweiser, Guinness, Foster i John Smith, i la gamma de refrescs de les marques Schweppes i Joi.

## Referències

* 1 2 CERVEJA Sagres. «Sagres - Produtos» (en portuguès). [Consulta: juny 2010].
* ↑ AGÊNCIA Financeira. ««Sagres» começa 2009 a ultrapassar «Super Bock»» (en portuguès), 02-03-2009. [Consulta: juny 2010].
* ↑ «La compra de Sagres castiga el beneficio pero no las ventas de...».

## Enllaços externs

* Sagres – web oficial
* SCC – web oficial
* Heineken – web oficial
# Cine Nàpols

El Cinema Nàpols va ser una sala d'exhibició cinematogràfica ubicada al carrer Sant Antoni Maria Claret número 168 de Barcelona. Es tracta d'una sala oberta per primer cop el 1962 a la Dreta de l'Eixample, la qual a finals de 1988 es va transformar en una multisala i comptava amb dos espais de projecció.
El cine Nàpols va tancar les portes el 2014, deixant la finca lliure per -teòricament- l'apertura d'un supermercat Mercadona que havia d'ampliar-se també pel darrere i així arribar al carrer de la Indústria. Això, però, no va ser així, ja que finalment, a l'espai on es trobava el cine Nàpols es va acabar obrint el cinema Phenomena de forma definitiva. El nou cinema segueix el model del seu predecessor i es tracta d'una única sala, retornant així a la configuració dels seus inicis. Phenomena es tracta d'un projecte del cineasta Nacho Cerdà i que exhibeix pel·lícules dels anys 70, 80 i 90. Fins al 2014 no comptava amb local propi i es realitzaven cicles i sessions puntuals de forma mensual en diverses sales (principalment al també desaparegut Cinema Urgell). El 2012 el grup Balañá no va renovar contracte amb Phenomena, i això va fer que fessin projeccions a d'altres cinemes de la ciutat, fins que van trobar la seva sala pròpia a l'antic cinema Nàpols, el qual va patir una remodelació integral.
El Phenomena va obrir les portes el 19 de desembre del 2014, fent així el Nàpols casa seva. El renovat cinema té una única sala amb 415 localitats. Ha recuperat l'essència de sala de barri però amb un projector d'última generació, nous sistemes de so, així com a projectors per a cintes de 35 mm i un altre per a pel·lícules de 70 mm.

## Referències

* ↑ «L'antic cinema Nàpols reobrirà amb pel·lícules dels anys 80» (en castellà). betevé.
* ↑ Redaccio «El cinema es reinventa - MésEconomia». MésEconomia, 23-09-2016.
* ↑ Redacció «El Nàpols reobrirà amb cinema clàssic i contemporani». Comunicació21.
* ↑ «El cine ya no es lo que era» (en castellà). ELMUNDO.
* ↑ «PRIMÍCIA DE L'ARA: Phenomena obrirà el seu propi cinema a l'antic Nàpols». Ara.cat.
* ↑ SAVALLBARCELONA, CRISTINA «Barcelona, ciutat de cines tancats» (en castellà). elperiodico, 16-05-2014.
# Biblioteca diocesana de Tunis

La Biblioteca diocésaine de Tunis o Biblioteca de les ciències religioses de Tunis és una biblioteca ubicada a Tunis. Depenent de l'arxidiòcesi de Tunis i és especialitzada en la ciència de les religions, amb l'objectiu de facilitar el diàleg entre religions i cultures.

## Localització

Està ubicada al carrer Sidi Saber, al centre de la médina de Tunis, ocupant els baixos de l'antiga escola privada catòlic Sant-Joseph de les Germanes de Sant Josep de l'Aparició.

## Història

Després de la clausura de l'escola de les Germanes l'any 1999, l'arquebisbe de Tunis, Fouad Twal confia al pare Francisco Donayre de la societat dels Pares blancs el projecte d'una biblioteca de les ciències religioses que, després d'un període de restauració de la finca, va obrir les portes el gener de 2001. La seva configuració actual data de 2003.

## Fons

La biblioteca diocesana de Tunis conserva més de 50.000 volums tractant de cultura tunissina, de ciències humanes però sobretot de ciències religioses, des de l'Antiguitat als nostres dies.
El fons inicial incloïa els llibres de l'antic gran seminari de Tunis (tancat l'any 1964 i cedit a l'Estat per esdevenir l'Escola nacional d'administració) i de l'herència de la biblioteca privada d'un sacerdot que va ensenyar durant molt de temps a Tunis, l'abat Jean-Marie Guillemaud. La biblioteca continua ampliant els seus fons, especialitzant-se en ciències religioses.
El fons és multilingüe: s'hi troben llibres i documents en àrab així com en diverses llengües modernes europees on en llengües clàssiques (grec, llatí i hébreu), en relació amb principalment les grans religions monoteistes (cristianisme, islam i judaisme) però també les religions tradicionals africanes i les religions orientals. La literatura clàssica francesa hi és igualment disponible.

## Referències

* ↑ d'Afrique, Missionnaires. «Bibliothèque Diocésaine de Tunis». Arxivat de l'original el 2017-01-07. [Consulta: 21 febrer 2017].
* ↑ François Dornier, Tunis, Imprimerie Finzi, 2000, 667 p. (ISBN 330 7654 (édité erroné), p. 400-401
* ↑ «Pour le dialogue des cultures» (en anglès). [Consulta: 21 febrer 2017].
* 1 2 François Dornier, op. cit., p. 603
* ↑ d'Afrique, Missionnaires. «Nouvelles de la Bidio (Tunis)». Arxivat de l'original el 2017-01-07. [Consulta: 21 febrer 2017].
* ↑ «Consulter les annonces du JO Association<» (en francès). Arxivat de l'original el 2007-02-02. [Consulta: 21 febrer 2017].
# Pont de Bubas

El Pont de Bubas és un passatge subterrani situat a la ciutat de Puebla, en Puebla, Mèxic. Pertany a una xarxa de túnels descoberta en 2014, que presumptament té entre 350 i 500 anys d'antiguitat i data de temps de la Colònia. Va ser inaugurat al públic el 22 de desembre de 2015.

## Història

El 1692, Anastacio Luis Salcedo Coronel i Benavides, llavors alcalde de la ciutat de Puebla va fundar amb la seva esposa un hospital per a la curació de la sífilis, en aquesta època denominada com bubas o mal francès. L'hospital es va situar en l'actual estacionament del Centre Comercial Paseo de San Francisco. Per comunicar a la ciutat amb l'hospital, es va construir un pont que va ser anomenat "Puente del Hospital de las Bubas", encara que va rebre altres noms com "Puente de Carrillo" o "Puente de Captura".

### Troballa

Durant les obres de construcció d'un pas deprimit, el govern local va trobar indicis d'una xarxa de túnels sota la ciutat. Aquest sistema subterrani havia estat considerat com una llegenda urbana, fins que es van localitzar els passatges, amb una possible antiguitat que oscil·la entre els 300 i els 500 anys.
Es calcula que el sistema de túnels té una extensió de 10 quilòmetres. Es van trobar entrades a la xarxa a la zona dels Forts de Loreto i Guadalupe, així com altres punts del Centre Històric de Puebla. S'estima que els túnels van ser utilitzats com a "carreteres ocultes" per als membres de la classe alta de la societat colonial.
El cost de rehabilitació del pont va ser de 5 milions 872 mil pesos mexicans. Va obrir les portes al públic el 22 de desembre de 2015. Va rebre més de mil visitants en la seva inauguració.

## Referències

* 1 2 «Mil personas visitaron Puente de Bubas en inauguración». Oro Noticias, 22-12-2015 [Consulta: 17 juliol 2016]. Arxivat 2016-08-22 a Wayback Machine.
* 1 2 Méndez, Patricia «Con entrada gratuita ya se puede visitar el Puente de Bubas». E-Consulta, 22-12-2015 [Consulta: 17 juliol 2016].
* ↑ Secretaría de Turismo del Estado de Puebla. «Puente de Bubas». [Consulta: 17 juliol 2016].
* 1 2 Rodríguez Bocardo, Carolyne «Secretos de Puebla del olvido... al atractivo». Diálogos MX, 30-03-2016 [Consulta: 17 juliol 2016]. Arxivat 2016-08-19 a Wayback Machine.
* 1 2 Ávila, Edgar «Descubren túneles secretos en Puebla». El Universal, 02-09-2015 [Consulta: 17 juliol 2016].
# Museu Egipci de Melilla

El Museu Egipci de Melilla és un museu d'art egipci de la ciutat espanyola de Melilla. És un dels dos únics museus d'art egipci d'Espanya, juntament amb el de Barcelona. Va obrir les portes en 2021, compta amb tres plantes dedicades a l'exposició.

## Vegeu també

* Museu de Melilla
* Museu Històric Militar de Melilla

## Referències

* ↑ «La intrahistoria del Museo Egipcio de Melilla» (en castellà). El Faro de Melilla, 02-11-2022. [Consulta: 12 gener 2024].
* ↑ «Las maravillas de Tell el-Amarna se exponen en el Museo Egipcio de Melilla» (en castellà). El Faro de Melilla, 12-08-2023. [Consulta: 12 gener 2024].
# Teatro Dal Verme

El Teatro Dal Verme és un teatre de Milà, Itàlia, localitzat a la Via San Giovanni sul Muro, en el lloc de l'anterior teatre privat el Politeama Ciniselli. Va ser dissenyat per Giuseppe Pestagalli gràcies a una comissió de comte Francesco Dal Verme, i va ser utilitzat principalment com a teatre d'òpera durant els segles XIX i començaments del XX. Avui, el teatre ja no s'utilitza per a l'òpera, sinó com a sala de concerts, teatre i dansa, així com exposicions i conferències.
L'original teatre de 3000 seients, coronat per una gran cúpula, va ser construït amb la tradicional forma de ferradura, amb dos pisos de llotges i una gran galeria (loggione) que contenia un miler de seients.
El teatre obre les portes el 14 de setembre de 1872 amb una producció de Les Huguenots de Meyerbeer i aviat es va establir com un dels teatres d'òpera més importants d'Itàlia. Durant els seus anys daurats, el teatre va veure les estrenes mundials d'obres com Le Villi, de Puccini (31 de maig de 1884), Pagliacci (21 de maig de 1892), I Medici (9 de novembre de 1893) de Leoncavallo, i Signa de Cowen (12 de novembre de 1893). També es va presentar l'estrena italiana de Die lustige Witwe, de Lehár (27 d'abril de 1907).
Al voltant de la dècada de 1930 el teatre estava sent principalment usat com a cinema. Després va ser severament danyat a causa del bombardeig aliat durant la Segona Guerra Mundial, després de la qual, la seva magnífica cúpula, que havia sobreviscut al bombardeig, va ser despullada de totes les seves parts metàl·liques per l'exèrcit d'ocupació alemany. Va ser parcialment reconstruït el 1946, i, per un període en la dècada del '50, va ser usat per a musicals. Després va ser reduït a un espai de conferències polítiques.
El 1991, es considera un pla de reforma de l'interior del teatre; projecte finalment completat el 1998. Ara consta d'un gran auditori, la Sala Gran, amb 1.420 seients; una sala més petita anomenada Sala Piccola amb 200 seients; i un espai per a conferències i exhibicions, la Sala Terrazzo.
Des de setembre del 2001 està administrada per la Fondazione I Pomeriggi Musicali, l'orquestra de la qual resideix en el teatre.

## Enllaços externs

* Lloc web Oficial del Teatre Dal Verme
# Fluoresceïna

La fluoresceïna és una molècula orgànica fluorescent (fluoròfor) utilitzada habitualment en microscòpia, en un tipus de làser de colorant com a medi actiu i en serologia i medicina forense per detectar taques de sang. La fluoresceïna té un màxim d'aborció de llum a la longitud d'ona de 490 nm i un màxim d'emissió a 514 nm (en aigua).
La seva sal sòdica s'anomena uranina; és un sòlid cristal·lí, groc, soluble en alcohol i aigua. És emprada per a tenyir de groc la llana i la seda.

## Referències

* ↑ «Fluoresceïna». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* «Fluoresceïna». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Sant Pau de Terrassola

Sant Pau de Terrassola és una església romànica de Lladurs (Solsonès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Restes d'una antiga església romànica situada en un entorn boscós al Pla dels Roures del nucli de Terrassola al municipi de Lladurs. L'església és de planta rectangular amb coberta a dues aigües que està en part ensorrada. Al frontis destaca elevant-se del conjunt la torre del campanar de planta quadrada amb teulada de pavelló, al pis superior de la qual s'obren a cada costat una obertura d'arc de mig punt adovellat. El parament és de carreus disposats en filades i presenta restes d'arrebossat. Un dels murs està reforçat amb una sèrie de contraforts. L'interior en estat d'abandonament i ruïnes té una volta apuntada i presenta restes de l'emblanquinat pintat imitant el sòcol i carreus.

## Història

Datada possiblement als segles x i xi amb diverses reformes posteriors. A partir de l'any 1151 diversos documents indiquen que l'església pertanyia a Santa Maria de Solsona. A inicis del segle XX el conjunt parroquial resta aïllat pel despoblament de les cases veïnals i el 1909 s'uneix a la parròquia de Timoneda. Es van fer un seguit de reformes a l'església allargant la planta, substituint l'absis romànic per l'actual, elevant la nau i reforçant el tram del mur romànic amb contraforts. Després de la guerra civil espanyola 1936-1939 les dues campanes que hi restaven van ser traslladades al campanar de Solsona.

## Referències

* 1 2 «Sant Pau de Terrassola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 agost 2021].
# Axius Valles

Axius Valles és una formació geològica de tipus vallis a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -51.03 ° latitud N i 74.77 ° longitud E, que fa 435.95 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1979 i fa referència a una característica d'albedo que pren el nom del riu Vardar de Macedònia del Nord i Grècia.

## Referències

* ↑ "Axius Valles". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Thomson, J. Oliver. J. M. Dent and Sons Ltd.. Everymans Classical Atlas, 1963.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Capella pedró de l'Ermita de la Pietat

La Capella pedró de l'Ermita de la Pietat és una obra d'Ulldecona (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Petita capella que anuncia el camí que enllaça l'Ermita de la Pietat amb la carretera comarcal d'Ulldecona-Tortosa (a uns 4 quilòmetres d'Ulldecona). Al costat d'aquesta hi ha les restes d'una antiga creu. És una edificació de planta quadrada amb murs de maçoneria emblanquinada excepte a les cantonades i part de la façana de carreus de pedra. L'única obertura és la porta, situada a un nivell superior al del terra i a la que s'accedeix mitjançant tres esgraons; la pedra de la llinda està treballada imitant un arc de mig punt rebaixat i té una inscripció que diu:"LA HIZO JOSEPH CASTELLON AÑO 1799". Sobre la porta, en el Capcir, hi ha un petit òcul rodó. La teulada a dues vessants és de teules àrabs. L'interior està cobert per volta de canó i, sobre un altar modern, hi ha una pietat sota una mena de baldaquí de fusta.

## Referències

* ↑ «Capella pedró de l'Ermita de la Pietat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 juny 2020].
# Santa Maria d'Algerri

Santa Maria d'Algerri és una església barroca d'Algerri (Noguera) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'església parroquial de la purificació de la Mare de Déu està ubicada al bell mig del nucli antic d'Algerri, al costat de l'ajuntament de la vila. Es tracta d'un edifici aïllat de tres naus, orientada parcialment nord-sud.
La façana principal mostra nombrosos elements barrocs. Una petita escalinata dona pas a la portalada de tipus retaule, de mig punt flanquejada per columnes als costats, sobre un alt basament i coronades amb capitells corintis. Damunt de les columnes hi ha un entaulament i sobre d'ell una estructura a manera de baldaquí, conformada per dues columnes (d'estructura similar a les de la portada) més petites, que aixopluga la imatge de la Verge. A costat i costat de la portalada es troben sengles parelles de pilastres planes adossades que recorren tot el mur, des del terra fins a la cornisa, rematades amb ornaments foliacis a mode de capitell. La façana és coronada per una cornisa motllurada i un pany de mur de línies ondulants més alt en el sector central, on inclou un ull o petit rosetó que dona llum al cor. Per acabar remata la façana un campanar robust de torre de tres cossos de planta octogonal, el darrer cos és d'una mida més petita.
L'estructura de l'església és dividida en una nau central i dues de laterals, amb volta apuntada o d'aresta sostinguda per pilars amb columnes adossades que suporten una teulada a doble vessant coberta per teula àrab. Les naus laterals disposen de sis capelles comunicades entre elles per arcs de mig punt i el creuer és coronat per una cúpula. L'altar major és barroc i als laterals es conserven pintures.
L'aparell general del temple és molt regular i homogeni. Es tracta de carreus de pedra calcària ben escairats i polits, de mida mitjana i gran en alguns punts.
L'església d'Algerri, tot i el seu origen romànic, és un edifici gòtic modificat i ampliat al segle xviii. Del resultat d'aquesta important reforma ens trobem davant d'un conjunt que ha de ser considerat barroc en línies generals. A l'església fou trobada una necròpoli romana, destruïda, que devia correspondre a les vil·les romanes localitzades al nord i sud del nucli. La data de construcció de l'església és del segle xviii, tot i que posteriorment s'hi van fer diverses reformes. La reforma més recent és la realitzada l'any 1955.

## Història

L'antiga església de Santa Maria va pertànyer jurisdiccionalment, almenys des del segle xii, a l'abadia de Sant Pere d'Àger. La seva pertinença a l'esmentada canònica és ratificada per les dues butlles de confirmació de béns que el papa Alexandre III atorgà a favor de Sant Pere d'Àger els anys 1162 i 1179. D'altra banda, el capellà de l'església "Dalgerre" és citat l'any 1280 en la relació de parròquies que van contribuir al pagament de la dècima recaptada a la diòcesi d'Urgell. La seva dependència respecte de l'abadia d'Àger perdurarà fins al segle xix.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Santa Maria d'Algerri». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 juny 2020].
# Santa Perpètua de Vilanova de l'Aguda

Santa Perpètua de Vilanova de l'Aguda és una ermita de Vilanova de l'Aguda (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'ermita de Santa Perpètua té la planta de forma rectangular. És d'una nau, amb la teulada a doble vessant, de teula. El mur és fet de carreus de pedra. La porta d'accés és d'arc rebaixat, amb un òcul circular al capdamunt. A la part alta hi ha una senzilla espadanya amb una petita campana.

## Història

Aquesta ermita fou construïda l'any 1781 sota la protecció de Santa Perpètua, amb l'ajuda de tots els veïns del poble de Vilanova de l'Aguda. A l'interior de l'ermita hi havia una imatge de Santa Perpètua, que actualment es guarda en una casa del poble fins al dia de la Santa que es portada en processó a l'ermita.

## Referències

* 1 2 «Santa Perpètua de Vilanova de l'Aguda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 3 juny 2020].