OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mercat Municipal d'Amposta

El Mercat Municipal d'Amposta és un edifici d'Amposta inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

Dissenyat per l'arquitecte Francesc Ubach i Trullàs, sobre un solar on s'ubicava una fàbrica de sabó i uns sequers d'arròs. La construcció d'aquest edifici suposà el trasllat d'ubicació del mercat setmanal que tenia lloc els diumenges a la plaça de l'Església. Fou inaugurat el 2 de febrer de 1947. Els anys 1995 i el 2017 s'hi van dur a terme diverses remodelacions.

## Descripció

És un edifici civil de planta rectangular, amb una superficie de 1.550 m2, format per la gran nau del mercat i dos porxos longitudinals al llarg dels dos murs laterals, i sobre aquests es troben uns grans finestrals coberts per unes magnífics vitralls realitzats amb la tècnica de l'emplomat, obra de Bronson Shaw, amb motius paisatgístics del Delta de l'Ebre.
Ocupa tota una illa. Té uns 20 metres d'alçada (els cossos laterals són de 3,5 m i 7 m), amb teulada a dues aigües (els laterals tenen teulades inclinades esglaonades en dos nivells). En alçada es divideix en dos i tres registres: dos per als murs laterals, que tenen al primer registre els cossos longitudinals, i al segon un seguit de finestrals rectangulars. A la façana principal i la posterior hi ha una porta (la de la principal amb escala d'accés, d'arc de mig punt coronat per una cornisa volada) i dos grans finestrals al primer registre. El segon registre presenta un seguit de finestres i el tercer una mitja rosassa i el coronament dels dos vessants de la teulada fetes de línies corbes esglaonades.
Les dues entrades connecten amb la gran nau per una espècie de vestíbul amb una tribuna superior. Dins la nau hi ha sis estances rectangulars a cada mur lateral. El sostre està fet d'un entramat de bigues.

## Referències

* ↑ El Mercat Municipal Plana web municipal.
* ↑ Catàleg del Patrimoni Històric, Artístic i Arquitectònic
* 1 2 3 4 «Mercat Municipal d'Amposta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
# Erupció explosiva

Una erupció explosiva és un terme volcànic per descriure un tipus violent i explosiu d'erupció. Les erupcions d'aquesta mena es deuen a l'acumulació de gas a alta pressió. L'alta viscositat del magma d'andesita i riolita, juntament amb alguna mena de bloqueig (per exemple un banyó volcànic) del conducte de pujada de la lava al cim, al cràter del volcà, impedeix que els gasos volcànics s'alliberin a poc a poc. Mentre el magma calent s'eleva interacciona amb les aigües subterrànies i augmenta la pressió fins a assolir el punt màxim en el qual esclata violentament a través de les parets del volcà expulsant roques, cendra, gas i material piroclàstic a velocitat.
A vegades el magma de pujada conté grans quantitats de gas parcialment dissolt. Amb l'alliberament sobtat de la pressió després de l'explosió inicial, el gas se separa violentament i explosiva de la solució, llavors es produeix una explosió secundària que, sovint, és molt més violenta que la primera.

## Vegeu també

* Erupció efusiva
* Índex d'explosibilitat volcànica

## Referències

* ↑ Skinner, Brian J. Dynamic Earth: An Introduction to Physical Geology. John Wiley & Sons. Inc. Hoboken, NJ, 2004. ISBN 9780471152286.
# Promethei Rupes

Promethei Rupes és una formació geològica de tipus rupes a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -75.23 latitud N i 133.67 ° longitud E, que fa 1.379,21 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1976 i fa referència a una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Promethei Rupes". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Frigil capgrís

El frigil capgrís (Phrygilus gayi) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita camp obert, barrancs i penya-segats des dels Andes fins al nivell del mar al sud de Xile i oest i sud de l'Argentina, cap al sud fins a la Terra del Foc.

## Referències

* ↑ «Frigil capgrís». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Francesc Satorres

Francesc Satorres (Balaguer, segle XVI - Balaguer, segle xvi) va ser un escriptor i humanista català del Renaixement que fou rector de la Universitat de Perpinyà (1548). Exercí de sacerdot a Balaguer, es doctorà en dret canònic i posteriorment n'exercí de professor en l'àmbit universitari.
És l'autor de l'obra de teatre en vers Tragoedia Delphinus, tragèdia de la que es coneix una primera edició en llatí publicada a Barcelona el 1543. S'hi narra el Setge de Perpinyà (1542) que feu el delfí de França i futur rei Enric II, i que se saldà amb victòria catalana. A la lletra de l'obra teatral la nimfa Ruscino és filla de Venus i del Pirineu, i canta als pobles del Rosselló.
L'obra teatral fou estrenada a Perpinyà el 1543, probablement en una versió original en català desapareguda, en una representació amb acompanyament musical davant del victoriós exèrcit català capitanejat pel duc d'Alba. Es tracta d'una de les escasses obres de teatre humanístic que es representà fora de l'àmbit universitari.

## Obres

* Francisci Satorris sacrifici balagariensis tragoedia Delphinus. Barcinone: apud Carolum Amorosum, 1543.

## Notes

* ↑ Ruscino és un topònim devora Perpinyà. Correspon a una antiga colònia romana i s'hi han localitzat restes arqueològiques que evidencien una llarga ocupació, des de l'edat del bronze fins a l'alta edat mitjana. S'ha considerat que el topònim "Rosselló" s'hauria originat de Ruscino
* ↑ Olivier Rimbault, un investigador, el 2014 preparava una edició crítica de l'obra

## Referències

* ↑ «Francesc Satorres». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ "Llibre dels quatre claus" (Statuta et memoriale Universitatis Perpiniani). (Consulta Arxivat 2015-01-20 a Wayback Machine.) p. 146
* ↑ Pascual Barea, Joaquín, “Neo-Latin Drama in Spain, Portugal and Latin-America Arxivat 2018-10-09 a Wayback Machine.”, en Neo-Latin Drama and Theatre in Early Modern Europe. Leiden/Boston: Brill, 2013, 545-631 (pp. 568).
* ↑ «Ciutat antiga de Ruscino, al web municipal de Perpinyà» (en català i francès). Arxivat de l'original el 2015-01-20. [Consulta: 1r gener 2015].
* ↑ Vila, Pep «El teatre profà al Rosselló». Revista de Catalunya, 181, 2-2003, pàg. 25.
* ↑ «Nouveauté Littéraire : « Démons et Merveilles du Canigou » par Olivier Rimbault». Le journal catalan, 25-09-2014. Arxivat de l'original el 20 de gener 2015 [Consulta: 20 gener 2015].
* ↑ «Documents inédits sur le siège de Perpignan de 1542: (Autour de la tragédie de Franciscus Satorres, Delphinus) » par Olivier Rimbault». Editions du Joglar, 30-11-2016.
# Solans (Sant Bartomeu del Grau)

Solans és una obra de Sant Bartomeu del Grau (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de dos pisos de planta rectangular i teulada a doble vessant. Els murs són fets amb pedra i morter, però actualment es troben coberts externament per una capa de ciment, fruit d'una recent reconstrucció. La casa està construïda en diferents fases. A la primera es construeix el cos principal de l'edifici, amb els dos vessants del teulat de forma simètrica. A una segona fase de construcció es fa una ampliació a la part esquerre de la façana principal que amplia l'habitatge i fa allargar l'ala esquerra del teulat. Totes les obertures de la primera construcció conserven la llinda de pedra monolítica.

## Història

La llinda de pedra de la porta principal conserva la inscripció 1789 partida per la representació d'una creu de puntes lobulades situada sobre l'estilització d'una muntanya amb un cos al centre.

## Referències

* ↑ GEC
* 1 2 «Solans». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2018].
# Can Pareras

Can Pareras és una obra d'Alella (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici civil. Masia de tipus basilical, amb un cos central més elevat i cobert amb una teulada de dues vessants; els dos laterals tenen una sola vessant. Està formada per planta baixa, un primer pis i un segon pis que només ocupa el cos central més elevat. La portalada d'accés està formada per un arc de mig punt dovellat, i les finestres mostren les llindes, brancals i llindars de pedra tallada en forma de carreus, excepte les de l'antic graner que han estat emblanquinades com la resta de la façana.

## Història

Se sap que l'any 1474, Joan Pareras i Riera compra el terreny de l'actual edifici i l'annexiona als que ja tenia.

## Referències

* 1 2 «Can Pareras». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Ivo Babuška

Ivo Babuška (Praga, 22 de març de 1926 - Albuquerque, 12 d'abril de 2023) va ser un matemàtic txec, assentat als Estats Units.

## Vida i obra

Babuska va fer els estudis secundaris a la seva vila natal de Praga durant l'ocupació alemanya i la Segona Guerra Mundial. El 1945, acabada la guerra, va estudiar enginyeria a la Universitat Técnica de Praga, en la qual es va graduar el 1951. A continuació, va estudiar matemàtiques a l'Institut de Matemàtiques de l'Acadèmia de Ciències de Txecoslovàquia, obtenint el doctorat el 1955. Des de 1955 fins a 1968 va ser cap del departament de mètodes constructius de l'Acadèmia.
El 1968 va ser nomenat professor de la universitat Carolina de Praga, però l'abrupte final de la Primavera de Praga l'agost d'aquell any, va fer que es quedès als Estats Units on era professor visitant de la universitat de Maryland, en la qual va romandre fins a la seva retirada el 1995. Aquest mateix any va ser nomenat científic senior d'enginyeria computacional i professor de la universitat de Texas a Austin, càrrec que va mantenir fins a la seva mort el 1923.
Babuska va publicar més de 300 articles i monografies i el seu nom a quedat inseparablement lligat a l'anàlisi d'elements finits, camp en el qual va obtenir resultats amplament utilitzats en el camp de l'enginyeria.

## Referències

* ↑ Segeth, 2015, p. 470.
* ↑ Segeth, 2006, p. 90.
* 1 2 Segeth, 2015, p. 471.
* ↑ Chang, 2011, p. 488.
* 1 2 Segeth, 2006, p. 91.

## Bibliografia

* Chang, Sooyoung. Academic Genealogy of Mathematicians (en anglès). World Scientific Publishing, 2011. ISBN 978-981-4282-29-1.
* Segeth, Karel «Professor Ivo Babuška is eighty» (en anglès). Applications of Mathematics, Vol. 51, Num. 2, 2006, pàg. 89-92. DOI: 10.1007/s10492-006-0007-9. ISSN: 0862-7940.
* Segeth, Karel «Professor Ivo Babuška» (en anglès). Applications of Mathematics, Vol. 60, Num. 5, 2015, pàg. 469-472. DOI: 10.1007/s10492-015-0106-6. ISSN: 0862-7940.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Ivo Babuška» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Davis, Philip. «Interview with Professor Ivo Babuska» (en anglès). Computer History Museum, 2004. [Consulta: 1r agost 2023].
* Foote, Joanne. «Ivo Babuška, Mathematician Known for Finite Element Method Breakthroughs, Dies at 97» (en anglès). Oden Institute - University of Texas, 2023. [Consulta: 31 juliol 2023].
* «In Memoriam» (en anglès). esrd, 2023. [Consulta: 31 juliol 2023].
# Temporada 1914-1915 de l'EC Granollers

Malgrat les bones sensacions del primer any i mig, la segona temporada del Granollers Foot-ball Club quasi significà la prematura desaparició de l'entitat, arran de diferències entre els dos vessants fundadors, la dirigent i l'obrera, que provoquen tant l'abandó de la cúpula presidencial com l'allunyament de gran part de la primera fornada de jugadors. La situació d'inestabilitat perdurà fins a l'agost de 1915, quan el club resorgí amb força sota un altre nom.

## Fets destacats

1914
* 12 de juliol: es guanya el primer trofeu, un amistós contra el Grop Sport d'Hostalric.
1915
* 14 de febrer: es renova la junta directiva, que queda formada per Salvador Mas (president), Enric Garrell Alsina (secretari), Josep Martí (tresorer), i Joaquim Martí (vocal).

## Plantilla

| Pos. | Jugador | Temporada |
| POR | Salvador Mas | 1913-1914 |
| POR | Esteve Bassas 'Blai' | 1914-1915 |
| DEF | Josep Martí Batalla 'Martí I' | 1913-1914 |
| DEF | Ramon Meri Molist | 1914-1915 |
| MIG | Jaume Serra | 1913-1914 |
| MIG | Tomàs Blanxart | 1914-1915 |
| MIG | Roma | 1914-1915 |
| MIG | Joan Gendra Sobrevia 'Gendra I' | 1914-1915 |
| MIG | Miquel Barnet Espargaró | 1914-1915 |
| DAV | Andreu Moncau Mas | 1913-1914 |
| DAV | Joaquim Mas | 1913-1914 |
| DAV | Molina | 1914-1915 |
| DAV | Joaquim Martí Batalla 'Martí II' | 1914-1915 |
| DAV | Canet | 1914-1915 |
| DAV | Anton Toledo | 1914-1915 |
| DAV | Enric Garrell Alsina | 1914-1915 |
| DAV | Pous | 1914-1915 |
| | Ramon Torruella Oriach | 1913-1914 |
Llegenda: · Capità · Juvenil · Lesionat · Altes · Passaport europeu · Extracomunitari · Extracomunitari sense restricció
* Baixes 1913-1914
* Francesc Aubanell
* Raich
* Tomàs Serra
* Francesc Pi Bagués
* Agustí Torrellas
* Josep Tió
* Sauleda
* Joan Vilardebó
* Travé
* Francesc Coma
* Enric Marcó
* Jacint Torrents
* Lluís Escarmís Pons
* Llorenç Civil
* Ferran Lligoña
* Jaume Montañà
* Marimon
* Valentí Turu Bassó
* Josep Pineda
* Jacint Jaumandreu Lloreda
* Joaquim Campillo
* Josep Comas
* Josep Parera
* Josep Algueró

## Partits

* Amistosos

## Referències

* ↑ La Gralla. Granollers, Any II n.69 Suplement (10 de setembre de 1922)
* ↑ La Comarca. Granollers, Any II n.63 p.8 (18 de juliol de 1914)
* ↑ El Vallès Nou. Granollers, Any III n.85 p.3 (19 de juliol de 1914)
* ↑ El Demòcrata. Granollers, Any II n.37 p.3 (19 de juliol de 1914)
* ↑ La Vanguardia. Barcelona, Any XXXIV n.15169 p.5 (16 de febrer de 1915)
# Vegetació potencial

Tot ecosistema vegetal presenta una dinàmica vegetal. Una dialèctica entre la degradació i la regeneració, fatalment dirigida sempre vers la consecució de la vegetació més competitiva i, per tant, més estable de totes. Una vegetació final que s'anomena vegetació potencial. Es considera la vegetació primitiva d'un indret, si el clima i el sòl no han canviat massa. La vegetació actual d'un indret humanitzat sol ser un complex mosaic entre comunitats transitòries i de restes de vegetació primitiva (fragments de comunitats climàciques i permanents), mosaic que tendeix vers una vegetació uniforme i estabilitzada final semblant a l'antiga vegetació primitiva.

## Vegeu també

* Comunitat climàcica
# Can Manyé (Alella)

Can Manyé és un edifici d'Alella (Maresme) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici civil format per una planta baixa i un pis i cobert per una teulada que en la part central té dues vessants amb el carener paral·lel a la façana i en els laterals, més baixos, només presenta un aiguavés.
En el conjunt són destacar les obertures realitzades amb pedra: les llindes, llindars i brancals de les finestres i, especialment la portalada d'arc de mig punt realitzada amb grans dovelles.
També els angles exteriors de l'edifici són realitzats amb carreus de pedra.

## Història

L'any 1673 en Pau Cabesa comprà la casa que abans era d'en Famosa. Antigament era coneguda amb el nom de Mas Grau. El 1781 era propietat de Pere Roca. Continuà amb la família Roca fins a finals del segle passat. Fa una anys la comprà l'empresa tèxtil Mañé S. A., per instal·lar-hi una de les seves fàbriques.

## Referències

* 1 2 3 4 «Can Manyé». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 4 març 2019].
# Paraisobuthus

Paraisobuthus és un gènere extingit d'escorpins del Carbonífer Superior d'Europa i Amèrica del Sud.

## Referències

* ↑ «Scorpion classification». Walter Reed Biosystematics Unit Smithsonian Institution. Arxivat de l'original el 2010-04-25. [Consulta: 8 abril 2010].
* ↑ W. David Sissum. «Systematics, Biogeography, and Paleontology». A: Gary A. Polis. The Biology of Scorpions. Stanford University Press, 1990, p. 31–160. ISBN 9780804712491.
# Gordii Dorsum

Gordii Dorsum és una formació geològica de tipus dorsum a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 7.63 ° latitud N i 217.82 ° longitud E, que fa 481.56 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1976 i fa referència a una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Gordii Dorsum". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Antoniadi, E.M.. Librairie Scientifique, Hermann et Cie.. Map of albedo features of Mars, (plates 2-5), in La Planéte Mars, 1930.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Comandància Lelang

Comandància Lelang :
| Xinès tradicional: | Xinès tradicional: | 樂浪郡 |
| Xinès simplificat: | Xinès simplificat: | 乐浪郡 |
| Mandarí |
| Mandarí | Pinyin: | Lèlàng Jùn |
Lelang va ser una de les comandàncies xineses que fou establerta després de la caiguda del Gojoseon en el 108 aC fins que Goguryeo la va conquerir en el 313 aC. Hi ha una controvèrsia sobre la seva localització que encara no s'ha resolt.

## Història

En el 108 aC l'Emperador Wu de la Dinastia Han va conquerir l'àrea sota el control del Rei Ugeo, el net del Rei Wiman. L'Emperador va establir Lelang, Lintun, Xuantu i Zhenfan, conegudes com les Quatre Comandàncies de Han a la península de Liaodong o el nord-oest de la península coreana. El Llibre de Han registra que Lelang pertanyia a Youzhou, situada al nord-oest de Gojoseon i consistia en 25 prefectures, 62,812 llars, i una població de 406.748 persones. La seva capital era localitzada a Nakrang-guyok, P'yŏngyang. (Rakrang 樂浪/락랑 és un districte en el P'yŏngyang central d'avui en dia)

## Vegeu també

* Comandància Daifang
* Història de Corea

## Referències

* ↑ 前漢書卷二十八地理志第八 "樂浪郡，武帝元封三年開。莽曰樂鮮。屬幽州。戶六萬二千八百一十二，口四十萬六千七百四十八。有雲鄣。縣二十五：朝鮮，讑邯，浿水，水西至增地入海。" Wikisource: el Llibre de Han, volum 28-2
* ↑ ROBERT WILLOUGHBY. BRADT TRAVEL GUIDE NORTH KOREA, THE. Bradt Travel Guides, 2008, p. 7. ISBN 1841622192 [Consulta: 9 gener 2011].
# Sant Josep (Riga)

L'Església de Sant Josep (en letó: Svētā Jāzepa Romas katoļu baznīca) és una església catòlica romana a la ciutat de Riga, capital de Letònia, està situada al carrer Embute, 12/14.

## Referències

* ↑ Banga, Vita; Levina, Marina. Rīgas dievnami: Arhitektūra un māksla. Riga's Churches: Architecture and Art (en letó). Riga: Zinātne, Apgads Mantojums, 2007. ISBN 978-9984-823-00-3.
# Pou de gel (Calders)

El Pou de gel és un pou de gel de Calders (Moianès) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una cavitat de secció circular, part excavada i part aprofitant les irregularitats del terreny. Té uns 20 metres de profunditat, i uns 7 metres de diàmetre. A peu pla es troben les dues úniques obertures de la poua, obertures rectangulars, fetes en pedra picada, adovellades. No és visible cap desaigua. Coberta de volta. L'amplada de la paret té poc més d'un metre. El seu material constructiu és carreus de pedra ben escairada.

## Història

A una de les obertures, gravat a la pedra, hi ha la següent inscripció:"Dia 26 de 1723", data en què es deuria acabar la construcció de la poua i deuria començar a fer el seu servei.
La seva situació és molt encertada, ja que és un indret molt obac, en el que sols hi arriba a tocar el sol algun dia al mig del 'estiu.
Es feia servir de magatzem de gel, i es distribuïa, quan era necessari, pels indrets del voltant.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Pou de gel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 març 2019].
# Iamuna Dorsa

Iamuna Dorsa és una formació geològica de tipus dorsum a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a 21.28 ° latitud N i 309.71 ° longitud E, que fa 38.18 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1988 i fa referència a una característica d'albedo, Iamunae Sinus.

## Referències

* ↑ "Iamuna Dorsa". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Blunck, Jürgen. Exposition Press. Mars and its Satellites, A Detailed Commentary on the Nomenclature. 2$^a$, 1982.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.
# Vitali Siomin

Vitali Nikolàievitx Siomin (Вита́лий Никола́евич Сёмин 1927 - 1978) fou un prosista rus del segle xx. D'estil neorealista.
El 1965 publicà l'obra Semero v odmon dome (Novy Mir) en la qual feia una descripció de la vida de la classe treballadora que causà un gran enrenou.

## Referències

* ↑ Robert Auty; D. Obolensky. An Introduction to Russian Language and Literature. CUP Archive, 31 agost 1981, p. 227–. ISBN 9780521280396 [Consulta: 30 desembre 2010].
# Església de Crist (Riga)

L'Església de Bolderāja (en letó: Kristus Evaņģēliski luteriskā baznīca) és una església luterana a la ciutat de Riga, capital de Letònia, està situada al carrer Mēness, 1. És una església parroquial de l'Església Evangèlica Luterana de Letònia

## Referències

* ↑ Banga, Vita; Levina, Marina. Rīgas dievnami: Arhitektūra un māksla. Riga's Churches: Architecture and Art (en letó). Riga: Zinātne, Apgads Mantojums, 2007. ISBN 978-9984-823-00-3.
# Cal Teuler (Moià)

Cal Teuler és un edifici de Moià (Moianès) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici situat a la Plaça del Carreró. Es tracta d'una construcció de doble vessant, amb el carener paral·lel a la façana. El parament és constituït per pedres irregulars combinades amb morter i els carreus més treballats en les obertures. Destaca la inscripció de la dovella clau del portal d'accés on s'ubica l'any i un nom: "MIQUEL TARTERA, L'AY 1701". Cal destacar també, les llindes de fusta dels dos portals laterals, com un element més característic de l'arquitectura barroca.

## Referències

* ↑ «Cal Teuler». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 6 març 2019].
# Surimono

Els surimono (摺物) són les xilografies japoneses del període Edo que s'encarregaven amb caràcter privat per a ocasions especials, com ara el Cap d'Any. Surimono literalment vol dir 'cosa impresa'.

## Ús

En la majoria de casos, els surimono, els encarregaven les societats de poesia per a il·lustrar el poema guanyador d'un concurs de poesia amb el mestre de la societat com a jutge. Normalment, aquests gravats eren de format petit, i el tallat en relleu dels caràcters kanji requeria una gran dosi d'habilitat tècnica. Els actors kabuki també encarregaven gravats surimono per commemorar moments importants de les seves carreres, com ara canvis de nom i debuts en escena dels seus fills.

## Vegeu també

* Ukiyo-e
* Xilografia

## Referències

* ↑ «surimono». Japanese Architecture and Art Net Users System. [Consulta: 30 desembre 2009].

## Bibliografia

* Hockley, Allen. Public Spectacles, Personal Pleasures: four centuries of Japanese prints from a Cincinnati collection. Cincinnati: Cincinnati Art Museum, 2006. ISBN 0-931537-29-0.

## Enllaços externs

* Surimono Arxivat 2009-01-26 a Wayback Machine. al lloc web de la Universitat de Califòrnia al Museu d'Art de Santa Bàrbara.
# Pasithea Dorsum

Pasithea Dorsum és una formació geològica de tipus dorsum a la superfície de Mart, localitzada amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -54.25 ° latitud N i 321.81 ° longitud E, que fa 282.2 km de diàmetre. El nom va ser aprovat per la UAI l'any 1991 i fa referència a una característica d'albedo.

## Referències

* ↑ "Pasithea Dorsum". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Hamlyn Publishing Group Ltd. Larousse Encyclopedia of Mythology, traduït per Aldington, R. i Ames, D., 1976.

## Enllaços externs

* «Localitzador d'estructures astrogeològiques». Google Mars.