OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cistícola alacurta

La cistícola alacurta (Cisticola brachypterus) és una espècie d'ocell passeriforme de la família Cisticolidae pròpia de l'Àfrica austral.

## Descripció

És un ocell petit amb el plomatge de les parts superiors bru amb vetejat fosc a l'esquena i les parts inferiors més clares, la gola i el pit blanquinosos i el ventre d'un to canyella clar.
S'assembla al seu parent la cistícola de capell rogenc, però amb la cua més curta i sense la taca vermellosa del pili del capell rogenc.

## Taxonomia

Va ser descrit científicament el 1870 per l'ornitòleg anglès Sharpe, amb el nom científic de Drymoeca brachyptera. Posteriorment va ser traslladat al gènere Cisticola.
Es reconeixen nou subespècies:
* C. b. brachypterus: localitzat des del Senegal i Gàmbia fins a l'oest del Sudan, el nord de la RDC y el nord d'Angola;
* C. b. hypoxanthus: es troba al nord-est de la RDC, Sudan del Sud i el nord d'Uganda;
* C. b. zedlitzi: localitzada a Eritrea i Etiòpia;
* C. b. reichenowi: és present des del sud de Somàlia fins al nord-est de Tanzània;
* C. b. ankole: localitzada entre l'est de la RDC i el sud de Uganda i el nord-est de Tanzània;
* C. b. kericho: localitzada en el sud-oest de Kenya;
* C. b. katonae: es troba des de l'interior de Kenya fins al nord de Tanzània;
* C. b. loanda: localitzada entre el centre d'Angola al sud de la RDC i l'oest de Zàmbia;
* C. b. isabellinus: és present des de Zàmbia i el sud de Tanzània fins a Moçambic.

## Hàbitat i distribució

Es troba troba a la major part de l'Àfrica subsahariana, distribuït des de l'Àfrica occidental fins a Etiòpia i arribant fins a Moçambic pel sud. És absent a les zones més àrides d'Àfrica austral i la Banya d'Àfrica, i a les zones més denses del bosc. És abundant a les clarianes del bosc, especialment a les de miombo (Brachystegia), però també es troba en altres tipus de bosc i sabana. A més, ocupa les zones de matoll amb monticles de tèrmits, la vegetació de caceres i cunetes i els límits de les zones de cultiu.

## Comportament

S'alimenta principalment d'insectes com tèrmits, llagostes, escarabats i xinxes que busca a terra i entre les mates d'herba.
A Zimbàbue es reprodueix de novembre a març. El niu és una bola compacta d'herba i fulles amb una entrada lateral, reforçada amb teranyines. Generalment el situa a prop del terra a l'interior d'una mata d'herba o un matoll petit. Sol posar entre 2-4 ous que són incubats només per la femella durant uns 14 dies. Els pollets romanen 17 dies més al niu.

## Referències

* ↑ «Cistícola alacurta». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 02/12/2022(català)
* ↑ «Grassbirds, Donacobius, Malagasy warblers, cisticolas & allies». World Bird List Version 8.2. International Ornithologists' Union, 2017. [Consulta: 30 juny 2018].

## Enllaços externs

* Fitxa de l'espècie en "The Atlas of Southern African Birds". (anglès)
# ¿Quién manda?

¿Quién manda? és una pel·lícula de la República Dominicana del 2013 escrita per Daniel Aurelio i dirigida per Ronni Castillo. La pel·lícula va ser nominada per la República Dominicana a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa als Premis Oscar de 2013, però finalment no va ser nominada.

## Sinopsi

Alex és un individu relaxat, sofisticat i seductor a qui ni li duren gaire les relacions amoroses, que solen ser curtes i superficials perquè no vol renunciar als beneficis de la seva llibertat. Alhora, aconsella als seus amics com actuar per tal de conquistar una dona.
Però tot es trastoca quan coneix Natalie, sensual, atrevida i divertida, però amb el mateix estil de vida que ell. COm que tots dos volen tenir el control de la relació s'enfrontaran a una cruïlla de sentiments per tal de demostrar "qui és el que mana".

## Repartiment

* Frank Perozo com Alex
* Nashla Bogaert com Natalie
* Cuquín Victoria com Don Frank
* Amauris Pérez com Eduardo
* Claudette Lali com Carolina
* Akari Endo com Melissa
* Sergio Carlo

## Nominacions

Pel seu paper Nashla Bogaert fou nominada al Premi Platino a la millor interpretació femenina en la I edició dels Premis Platino.

## Referències

* ↑ «Dominican film vying for Oscar: Who's The Boss?». Dominican Today.
* ↑ «Nominaciones 2014». [Consulta: 24 juliol 2016].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Clínica Oftalmològica Barraquer

La Clínica Oftalmològica Barraquer és un edifici situat a la cantonada dels carrers de Muntaner i de Laforja de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història

El 1934, l'arquitecte Joaquim Lloret i Homs hi va projectar un edifici de planta baixa, dos pisos i àtic, concebut com a clínica oftalmològica i habitatge particular del Dr. Ignasi Barraquer. Interrompudes les obres per la Guerra Civil, fou inaugurat el 1941.
Als anys 1950 es va construir una ampliació al carrer de Laforja, i el 1971, l'arquitecte Salvador Capella va dur a terme una remunta mimètica de tres plantes sobre l'edifici original.

## Descripció

Consta de planta baixa i cinc pisos, que s'organitzen al voltant de dos patis centrals que il·luminen de manera zenital les sales de reunions. Les façanes mostren un clar caràcter racionalista evidenciat per la superposició de finestres corregudes. Quan es va dur a terme l'ampliació, es va reforçar l'estructura amb uns pilars metàl·lics exteriors que introdueixen un contrapunt vertical a la façana. La cantonada es resol amb una planta corba que inicialment es completava amb un volum cilíndric tangent al pla de façana que es va perdre amb l'ampliació, el que li ha restat a la façana part del seu caràcter expressionista inicial.
La singularitat de l'obra recau sobretot en la decoració interior, en tant que el mateix doctor Barraquer hi va col·laborar, fusionant la seva fal·lera per la iconografia de l'antic Egipte amb l'art déco. L'emblema del centre és l'ull udjat, trobat en un medalló que penjava del coll del faraó Tutankamon.

## Referències

* ↑ «Centro Oftalmológico Barraquer, S.A». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Clínica Oftalmològica Barraquer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 3 4 5 Portavella i Isidoro, 2003.
* ↑ «Clínica Barraquer». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Bibliografia

* Portavella i Isidoro, Jesús. Els carrers de Barcelona: Sant Gervasi. Ajuntament de Barcelona, 2003, p. 157. ISBN 84-7609-800-6.

## Enllaços externs

* «Clínica Barraquer». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Valter Bonča

Valter Bonča (Ljubljana, 17 de març de 1968) va ser un ciclista eslovè, professional des del 1993 al 2006. També córrer sota els colors de Iugoslàvia. La seva principal victòria fou el Campionat nacional eslovè de contrarellotge del 2000. Va participar en dues edicions dels Jocs Olímpics.

## Palmarès

* 1989
** 1r a la Volta a Àustria
* 1992
** 1r a la Volta a Àustria
* 1995
** 1r a la Volta a Eslovènia
* 1998
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Eslovènia
* 2000
** Campió d'Eslovènia en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Saxònia
** Vencedor d'una etapa al Tour de Bohèmia
* 2004
** Vencedor d'una etapa a la FBD Insurance Rás

## Referències

* ↑ «Valter Bonča» (en anglès). Museo del ciclismo. [Consulta: 31 desembre 2024].
* ↑ «Valter Bonča» (en anglès). olympedia. [Consulta: 31 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Gene Samuel

Eugene "Gene" Samuel (15 d'octubre de 1960) és un ciclista de Trinitat i Tobago que s'especialitzà en les proves en pista, encara que també corria en carretera. Va participar en quatre Jocs Olímpics entre 1984 i 1996. Del seu palmarès destaca la medalla de bronze al Campionat del món de quilòmetre contrarellotge de 1991. També aconseguí nombroses medalles en Jocs Panamericans, Campionats Panamericans i Jocs Centreamericans i del Carib.

## Palmarès en pista

* 1984
** 1r als Campionats Panamericans en Quilòmetre
* 1986
** Medalla d'or als Jocs Centreamericans i del Carib en Velocitat
** Medalla d'or als Jocs Centreamericans i del Carib en Quilòmetre
* 1991
** Medalla d'or als Jocs Panamericans en Velocitat
* 1994
** 1r als Campionats Panamericans en Quilòmetre

## Referències

* ↑ «Gene Samuel» (en anglès). Museo del ciclismo. [Consulta: 31 desembre 2024].
* ↑ «Gene Samuel» (en anglès). olympedia. [Consulta: 31 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Ratpenat bru de Gaskell

El ratpenat bru de Gaskell (Hesperoptenus gaskelli) és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. És endèmica de Sulawesi (Indonèsia) i es troba en perill d'extinció per la pèrdua progressiva del seu hàbitat.

## Referències

* Fordham et al. (2006). Hesperoptenus gaskelli. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 8 desembre 2007 (en anglès).
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Ratpenat cuallarg tacat

El ratpenat cuallarg tacat (Mops bivittatus) és una espècie de ratpenat de la família dels molòssids.

## Distribució i hàbitat

Es tracta d'una espècie africana, que es troba distribuïda pel Sudan, Etiòpia, Uganda, Kenya, Tanzània, Zàmbia, Zimbàbue i Moçambic.
Habita la sabana i les àrees rocalloses.

## Referències

* ↑ «ratpenat cuallarg tacat». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 18 desembre 2024].
* ↑ Distribució geogràfica (Chaerephon bivittata) (anglès)
Espècies vivents de molòssids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Molossoidea :
Subfamília Molossinae :
Subfamilia Tomopeatinae :
# Ratpenat de Guatemala

El ratpenat de Guatemala (Myotis cobanensis) és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. És endèmic del centre de Guatemala, on viu a altituds properes a 1.300 msnm.

## Referències

* Fordham et al. (2006). Myotis cobanensis. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 10 desembre 2007 (en anglès).
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Ratpenat de peus petits oriental

El ratpenat de peus petits oriental (Myotis leibii) és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. Viu al Canadà, els Estats Units i Mèxic.

## Referències

* Fordham et al. (2006). Myotis leibii. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 10 desembre 2007 (en anglès).
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Abd al-Qadir al-Maghribí

Abd al-Qadir al-Maghribí (àrab: عبد القادر المغربي) (Latakia, 1867 - Damasc, 7 de juny de 1956) fou un periodista sirià co-fundador de l'acadèmia àrab de Damasc. Estava influït per les idees de la tariqa salafiyya. Fou un dels precursors del renaixement cultural a Síria. Va escriure unes memòries (Al-Mudakkarat).

## Referències

* ↑ «Abd al-Qadir al-Maghribí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Carena de la Pineda

La Carena de la Pineda és una serra situada al municipi de Terrassa a la comarca del Vallès Occidental, amb una elevació màxima de 621 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Mare de Déu de la Candelera d'Olp

La Mare de Déu de la Candelera d'Olp, modernament la Purificació, és l'església parroquial del poble d'Olp, en el terme municipal de Sort, a la comarca del Pallars Sobirà.
Pertanyia a l'antic terme d'Enviny. Està situada a l'extrem sud-oriental del poble. És un edifici gran, d'època moderna, amb un estret campanar, en relació a l'amplada de la nau, a l'angle sud-oest. Aquest campanar, de planta vuitavada, té les característiques dels típics campanar pallaresos i aranesos, amb coberta piramidal de lloses de pissarra. Església parroquial, d'ella depenien les capelles de Sant Josep i de Sant Pere, la darrera actualment en ruïnes, a més de la sufragània de Sant Esteve de Castellviny.
Església de planta rectangular amb capçalera a llevant i façana a occident on s'obre la porta d'arc de mig punt format per grans dovelles de granit. A la part inferior de la façana s'obren una rosassa i, per damunt d'aquesta, una petita finestra atrompetada. Altres petites obertures estan situades als laterals de la nau. Al sud-oest s'aixeca una torre escapçada, de planta quadrada, coberta amb un petit llosat a dues aigües sobre el qual ha estat construïda una espadanya proveïda d'un únic arc. L'aparell utilitzat és la pissarra -pedra local- sense desbastar, excepte a les cantonades, on s'han emprat carreus.

## Referències

* 1 2 «Mare de Déu de la Candelera d'Olp». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].

## Bibliografia

* Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
* Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Sort - Enviny». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.

## Enllaços externs

* La Mare de Déu de la Candelera d'Olp en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Portal de Barcelona (Cardona)

El Portal de Barcelona o Portal de Nostra Senyora de la Pietat és un dels portals d'accés que hi havia a la muralla que envoltava la vila de Cardona.
Dels quatre construïts (Portal de Graells o Portal de Santa Maria, Portal de Barcelona, Portal de Sant Miquel o Portal de Capdevila i Portal de Fluges o Portal d'en Fortesa o de Sant Roc) el Portal de Graells és l'únic portal d'accés a Cardona que encara resta dempeus. Alhora també existien quatre portals de menors dimensions (portalets o portelles) per permetre la comunicació amb indrets propers de la vila. Aquests portals menors foren el Portal de Fontcalda, el Portalet de la Pomalla, el Portalet del Vall i el Portalet de la Fira.

## Història

El vescomte de Cardona Ramon Folc VI va començar una àmplia reforma a les muralles del castell i de la vila, construint-se cap a la segona meitat del segle xiv i concloent-se de forma definitiva l'any 1420. Un cop closa la vila els accessos es feien a través de quatre portals majors situats segons els punts cardinals.
Situat al sud, donava entrada als camins rals que arribaven des de Manresa, Vic i Barcelona. També va rebre els noms de Portal de la Coromina i Portal de Sant Antoni degut a la seva proximitat amb el nucli proper de La Coromina i a l'advocació venerada a la capella d'aquest lloc.
La primera referència escrita que tenim d'aquesta portalada és del 1377 quan el mercader Pere d'Aguilar ordenava un llegat de 25 lliures de cera, en el seu testament, per la imatge de la Mare de Déu de la Pietat que era venerada a la façana de la primera casa, entrant a mà esquerra del portal de Barcelona.
El portal de Barcelona comptava a la seva esquerra amb una torre lateral de planta quadrangular que flanquejava la portalada. La torre i el portal eren fets amb carreus regulars i units amb morter de calç.
El Portal de Barcelona va ser enderrocat l'any 1929, arran de les obres d'eixamplament del carrer del Príncep i l'obertura del vial de circumval·lació de la vila.

## Referències

* ↑ «Portal de turisme de la gencat».
* 1 2 3 4 5 6 Galera, Andreu. Cardona Medieval. Itinerari per la vila i la seva història. Ajuntament de Cardona.
* ↑ Gisbert Traveria, Meritxell. «La cartografia municipal de Cardona entre 1852 i 1905» (pdf). http://revistes.iec.cat,+01-06-2014.+DOI: 10.2436/20.3002.01.55. [Consulta: 5 març 2020].
# Edificis de La Caixa (l'Hospitalet de Llobregat)

Els edificis de La Caixa són un monument protegit com a bé cultural d'interès local a l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès).

## Descripció

És un edifici de gran llargària situat davant de l'Ajuntament. Està format per planta baixa i quatre pisos excepte un cos que sobresurt de la línia de façana, situat a l'extrem dret, que té un pis més. Les obertures, gairebé totes rectangulars, segueixen un ritme regular marcant l'horitzontalitat de l'edifici. A la planta baixa hi ha una porta hi ha finestra d'arc de mig punt, mentre que la resta són allindanades; en aquest nivell el mur està arrebossat i imita carreus. En la primera i segona planta les obertures donen pas a balcons i estan separades per unes pilastres dòriques, que ocupen els dos pisos, i aguanten una cornisa. En el tercer i quart pis les finestres són més petites i, coronant l'edifici, hi ha una cornisa amb un fort ràfec i el mur de tancament del terrat.
En el cos dret les pilastres són més grans, arriben fins al tercer pis i són corínties. Aquestes aguanten un entaulament i en el fris hi ha la inscripció "Caja de Pensiones para la Vejez y de Ahorros". En el centre hi ha un relleu escultòric dedicat a la família. En el cinquè pis les finestres són d'arc de mig punt i per sobre hi ha la cornisa i el mur de tancament del terrat.

## Història

Quan l'any 1936 es van enderrocar les "deu cases noves" i l'església renaixentista, l'espai que ocupa ara la plaça de l'Ajuntament va quedar buit. Acabada la guerra s'encomanà a l'arquitecte municipal, Manuel Puig Janer, que iniciés la construcció de l'actual església parroquial i també, possiblement al mateix temps, la de l'edifici de "La Caixa", ja que es van acabar alhora. Com el nom indica, l'edifici va ser promocionat per l'antiga "Caja de Pensiones para la Vejez y el Ahorro". La coincidència temporal i d'autor fa que la plaça tingui una homogeneïtat d'estil i materials.

## Referències

* «Edificis de La Caixa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 abril 2012].
# Carrer de París (l'Hospitalet de Llobregat)

El carrer de París és un carrer del barri de Collblanc de la ciutat de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès). Les cases en l'inici del carrer, als números 1 i 3-5, són edificis del 1924-1925 protegits com a béns culturals d'interès local.
L'habitatge al número 1 és un edifici d'habitatges de planta baixa i tres pisos. La façana del carrer París és de composició vertical, amb dos línies verticals de balcons a l'extrem dret i el relleu a l'extrem esquerre. La façana que dona al carrer Rafael Campalans és de composició horitzontal amb balcons seguits, els de la primera planta són d'obra i els de la resta de pisos tenen baranes de ferro. Destaquen els esgrafiats de la cantonada. La part baixa de la façana ha estat molt modificada. Es va afegir un pis a l'immoble.
L'habitatge als números 3-5 és un edifici de planta baixa i tres pisos amb façana emmarcada per unes pilastres d'ordre gegant i estriades que abracen des de la primera planta a la cornisa. La cornisa està treballada amb un acabament d'aspecte clàssic modernista. Els balcons són continus amb barana de forja diferents a cada pis. L'estucat de la façana imita línies de carreus.

## Referències

* ↑ «Habitatge al carrer París, 1». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 abril 2012].
* ↑ «Habitatge al carrer París, 3-5». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 abril 2012].

## Enllaços externs

* Carrer de París, al plànol de l'Ajuntament
# Santa Maria de Fenals d'Aro

Santa Maria de Fenals d'Aro és una església barroca del nucli de Fenals, en el municipi de Castell d'Aro, Platja d'Aro i s'Agaró (Baix Empordà). S'anomena també com Santa Maria de Fenals de Baix per contraposició a la vella església romànica de Santa Maria de Fenals d'Amunt. Està protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici senzill, d'una sola nau amb absis semicircular i capelles laterals. Les voltes són d'arestes. El frontis mostra una porta d'arc rebaixat, sense decoració, on hi ha la data del 1774 i un anagrama de la Mare de Déu. Més amunt hi ha una fornícula buida i una rosassa. El campanar, situat a la banda nord, és de base quadrangular, i restà inacabat.
El parament és de pedra irregular, llevant de l'emmarcament de les obertures i els cantonades de l'edifici, que presenten carreus ben tallats.

## Història

L'església nova de Santa Maria va ser bastida durant el segle xviii (1764-1774), en substitució de l'antiga parroquial de Santa Maria. La morfologia accidentada del terreny on es trobava l'església vella va motivar a partir del segle xvi una expansió del poblament cap a Fenals d'Aro, proper al litoral i millor comunicat, cosa que va fer imprescindible la construcció d'un nou temple. Sembla que des de finals del segle xvi ja existia una l'església precedent de l'actual.

## Referències

* «Santa Maria de Fenals». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 abril 2012].
# Carrer de la Vila (Vilaverd)

El carrer de la Vila de Vilaverd (Conca de Barberà) és el carrer que envolta el nucli històric de la vila. Diversos edificis d'aquest carrer, dels segles XVI-XVIII, estan protegits com a béns culturals d'interès local.

## Cal Reganyós

Està situat al número 14. La construcció, dels segles XVI o XVII, presenta una façana en la que s'observen diverses modificacions. Sobre la porta dovellada es poden veure les restes d'una antiga finestra de factura gòtica, més gran que l'actual, amb dos escuts il·legibles en la part superior. Tot l'edifici està construït amb pedra de diferent mida i procedència, moltes d'elles sembla material aprofitat d'antigues construccions.

## Cal Pomacià

Està situat al número 9. Aquesta construcció s'aixeca sobre un basament realitzat amb pedres d'important mida, probablement aprofitades d'un altre edifici. L'estructura de la façana és un clar exemple de construcció de caràcter medieval, amb cap finestra a la planta baixa i amb contraforts per a recolzar l'impacte de les plantes superiors. La planta d'habitació presenta també poques i petites obertures i el darrer pis es desenvolupa com a assecador en forma de galeria oberta.

## Molí del Janoi o de Baix

Està situat al número 53. És un magatzem de planta baixa amb dues portalades amb carreus de pedra i llindes de fusta. Es construí el 1679 i es feu de pedra del castell de Vilaverd.

## Referències

* ↑ «Carrer de la Vila, 14». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 maig 2012].
* ↑ «Casa a la plaça de la Vila, 9». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 maig 2012].
* ↑ «Molí del Janoi». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 maig 2012].