OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Matilde Viver i Pasqual

Matilde Viver i Pasqual (Terrassa, 27 de juny de 1904 - 15 d'octubre de 1990) va ser una pianista i pintora catalana.

## Biografia

Filla del pintor Tomàs Viver i Aymerich i de Sara Pasqual i Carretero, nasqué a Terrassa el dia 27 de juny de 1904 en el si d'una família conreadora de l'art. El seu pare, Tomàs Viver i Aymerich, i el seu oncle, Pere Viver, havien de passar a la història com dos dels millors paisatgistes de Catalunya. Ella, tot i que de petita li agradava pintar i dibuixar, fou encaminada pels senders de la música.
Comença a estudiar solfeig a l'Escola Municipal de música de Terrassa dirigida per Joan Llongueras i Joaquim Pecanins. L'any 1925, ambdós presentaren la seva renúncia al càrrec per raons polítiques i fundaren el Conservatori de Música de Terrassa. Ella, moguda pels seus mestres, comença a col·laborar amb el centre donant-hi classes i actuant en concerts promocionals per tal de competir amb l'Escola Municipal. El dia 17 de juny de 1928 intervingué amb èxit en un concert als Amics de les Arts en el qual s'interpretaren obres de Chopin, Albéniz, Debussy i Vivaldi.
Al llarg de la dècada de 1926 i 1936, foren molts els concerts i les figuracions executades per part de Matilde, però després, a conseqüència de la guerra civil, el conservatori fou obligat a tancar i l'activitat musical a Terrassa experimentà una forta davallada.
El 1938 es casà amb Josep Maria Puiggrós i Trullàs, un industrial, i fixà la seva residència a Barcelona. És en aquell moment en què començà la seva carrera com a pintora tal com havien fet els seus familiars, però a diferència d'ells, ella s'especialitzà en el retrat, natura morta i flors. Gràcies al seu treball i facilitat aconseguí ràpidament una reputació sòlida dins del món de la pintura, aconseguint que, al cap d'un temps, pocs la recordessin per als seus èxits com a pianista.
El seu últim concert al seu municipi natal va ser el 1948 per causes benèfiques al costat de la soprano Rosa Maneus i de Rosa Puig al piano.
Morí el 15 d'octubre de 1990.

## Referències

* ↑ «esquela de Tomás Viver Aymerich». La Vanguardia, 09-01-1951, pàg. 13.
* ↑ «esquela de Sara Pascual Carretero». La Vanguardia, 06-02-1964, pàg. 27.
* ↑ «esquela de José Mª Puiggrós Trullás». La Vanguardia, 03-01-1961, pàg. 32.
* Freixas i Vivó, Josep. Musiquer Terrassenc. Novembre, 2011. Catalunya: Fundació Torre del Palau, Novembre, 2011, p. 163-164. ISBN 978-84-939105-1-8.
# Leptomyrmex

Leptomyrmex és un gènere de formigues pertanyent a la subfamília Dolichoderinae. Els nounats de l'insecte bastó Extatosoma tiaratum imiten a aquestes formigues per evitar la depredació. Algunes espècies són formigues meleres.

## Distribució i hàbitat

Les espècies de Leptomyrmex es troben a Austràlia, Nova Guinea i Nova Caledònia i algunes illes properes. Habiten en les sabanes, boscos i selves tropicals humides. La distribució ha d'haver estat molt més gran, perquè es coneixen fòssils a Amèrica Central.

## Espècies

El gènere Leptomyrmex inclou 29 espècies, una d'elles fòssil:
* Leptomyrmex aitchisoni
* Leptomyrmex burwelli
* Leptomyrmex cnemidatus
* Leptomyrmex darlingtoni
* Leptomyrmex dolichoscapus
* Leptomyrmex erythrocephalus
* Leptomyrmex flavitarsus
* Leptomyrmex fragilis
* Leptomyrmex garretti
* Leptomyrmex geniculatus
* Leptomyrmex melanoticus
* Leptomyrmex mjobergi
* Leptomyrmex niger
* Leptomyrmex nigriceps
* Leptomyrmex nigriventris
* Leptomyrmex pallens
* Leptomyrmex pilosus
* Leptomyrmex puberulus
* Leptomyrmex ramorniensis
* Leptomyrmex rothneyi
* Leptomyrmex ruficeps
* Leptomyrmex rufipes
* Leptomyrmex rufithorax
* Leptomyrmex tibialis
* Leptomyrmex unicolor
* Leptomyrmex varians
* Leptomyrmex wiburdi
* †Leptomyrmex neotropicus

## Referències

* ↑ «BioLib - Leptomyrmex». [Consulta: 16 octubre 2023].
# Mitjanit

La mitjanit és el moment equivalent a les dotze de la nit, just quan un dia canvia pel dia següent (en el format de rellotge més usual de dotze o vint-i-quatre hores). S'oposa al migdia.
Malgrat no ser el punt mig de la nit, ja que aquest varia segons l'època de l'any i la latitud, la mitjanit s'ha associat culturalment a la nit més profunda i les seves connotacions. Així, s'associa al moment en què regna la bruixa i altres criatures terrorífiques associades a la foscor. Per aquest motiu és també una hora límit, com s'aprecia al conte de La Ventafocs, la qual ha de tornar a casa abans de mitjanit, quan es desfarà l'encanteri que la fa semblar una princesa ricament vestida. Com a canvi de dia, té una rellevància especial el 31 de desembre, quan es produeix la celebració culminant de la nit de cap d'any.

## Referències

* ↑ Sous la cendre : figures de Cendrillon, anthologie établie et postfacée par Nicole Belmont et Élisabeth Lemirre, Paris, José Corti, « Merveilleux », 2007 (ISBN 978-2-7143-0957-0)
# Batrachemys dahli

Batrachemys dahli és una espècie de tortuga nocturna de la família Chelidae que habita els rierols, aiguamolls, pantans i llacunes de les conques dels riu Sinú i San Jorge i dels rierols que desemboquen en el golf de Morrosquillo, en els boscos secs tropicals i sabanes dels departaments colombians de Sucre i Córdoba.

## Morfologia

La seva closca és de color verd oliva, té 21,5 cm de longitud, el·líptic, més ample enrere que avanci amb la vora posterior lleument serrat. El cap és gran i àmplia amb un musell lleument projectat. El cap és gris, oliva o marró en la part superior, però sota la maixella, oïdes i als costats, és groga o crema. El clatell és gris i la gorja més clara. Les potes i la cua són grises a marrons per damunt però més clares per sota. Posseeix una glàndula mesquera en la claveguera, que produeix una olor desagradable quan és molestada.
Els mascles es distingeixen la cua més llarga i gruixuda i les femelles pel seu cap més ample i engruixada darrere dels ulls. La femella posa 1 a 6 ous el·líptics de 29 a 35 mm de llarg per 23 a 28 mm d'ample.

## Ecologia

Captura peixos, rèptils, amfibis, caragols, llimacs, crustacis i insectes aquàtics, i s'alimenta a més de carronya.
Suporta una intensa destrucció i transformació del seu hàbitat natural a causa de la urbanització i l'expansió de les hisendes. Està classificada com espècie amenaçades. Queden uns mil exemplars vius.
D'acord amb les investigacions genètiques aquesta espècie fa part del gènere Batrachemys (Stejneger, 1909), diferent de Phrynops. Per a altres expert, en canvi, aquesta espècie ha de ser deignada com Phrynops dahli.

## Referències

* ↑ Medem, Federico «Contribuciones al conocimiento sobre la ecología y distribución geográfica de PHRYNOPS (BATRACHEMYS) DAHLI; PLEURODIRA, (TESTUDINATA, CHELIDAE)» (en castellà). CALDASIA, VOL. IX, 45, 28-12-1966, pàg. 467-489 [Consulta: 5 novembre 2013].
* ↑ Forero-Medina, German; Gladys Cardenas-Arevalo, and Olga V. Castano-Mora «Habitat Modeling of Dahl's Toad-headed Turtle (Mesoclemmys dahli) in Colombia» (en anglès). Herpetol. Cons. Biology, vol.7, 3, 12-2012, pàg. 313–322 [Consulta: 5 novembre 2013].
* ↑ McCord, W.P.; Joseph-Ouni, M.; Lamar, W.W. «A taxonomic reevaluation of Phrynops (Testudines: Chelidae) with the description of two new genera and a new species of Batrachemys.» (en anglès). Rev Biol Trop, 2, 49, 6-2001, pàg. 715-764.
# 226a Brigada Mixta (Exèrcit Popular de la República)

La 226a Brigada Mixta va ser una unitat de l'Exèrcit Popular de la República que va combatre en la Guerra civil espanyola.

## Historial

La brigada va començar a organitzar-se a Catalunya durant l'estiu de 1937, però no seria fins a la primavera de 1938 quan pogué incorporar-se a l'Exèrcit republicà. El 22 d'abril de 1938 va quedar adscrita a la 42a Divisió de l'Agrupació Autònoma de l'Ebre. Part de les seves forces estaven constituïdes per l'antic Batalló Bautista Garcet, que havia destacat en els combats del Front de Còrdova al començament de la contesa. La unitat va quedar sota el comandament del Major de milícies Antonio Ortiz Roldán.
Al començament de la batalla de l'Ebre, el 25 de juliol de 1938 tres batallons de la brigada van travessar el riu al nord de Faió, sent una de les primeres unitats a travessar el riu. Durant el primer dia de l'ofensiva va tenir una destacada actuació, aconseguint conquistar sense baixes l'elevació d'"Els Auts" i capturar una bateria d'artilleria al complet. No obstant això, no va poder conquistar les poblacions de Faió i Mequinensa, ni tampoc va poder continuar el seu avanç en xocar amb una reforçada resistència de les forces franquistes, pel que va quedar atrapada en la denominada "Bossa de Faió-Mequinensa". Durant els següents dies va aguantar en aquesta reduïda posició sota constants bombardejos, fins que el contraatac franquista del 6 d'agost la va obligar a retirar-se a la riba de l'Ebre, després de sofrir un elevat nombre de baixes. Després de reposar les seves forces, el 20 de setembre va tornar al front de l'Ebre en suport de la 45a Divisió Internacional, situant-se a la Serra de Cavalls. El 4 de novembre va perdre la població de Miravet i el dia 12 també va perdre Ascó, després de la qual cosa es va retirar a l'altra riba de l'Ebre.
Després de l'Ebre, el comandament de la unitat va passar al major de milícies José de la Fuente Álvarez. Amb el començament de l'ofensiva franquista de Catalunya, la brigada es va retirar cap a la frontera francesa. Va arribar a oferir resistència a Vilafranca del Penedès, però va continuar la seva retirada cap al nord. El dia 7 febrer es trobava als marges del riu Fluvià, i el 9 de febrer va travessar la frontera pel pas de Portbou.

## Comandaments
### Comandants

* major de milícies Antonio Ortiz Roldán;
* major de milícies José de la Fuente Álvarez;

### Comissaris

* José Carmona Requena, del PCE;

## Referències

* ↑ Francisco Moreno Gómez (1985); La Guerra civil en Córdoba: 1936-1939, pàg. 395
* ↑ Eduardo Yasells Ferrer (2008); Sencillamente anónimos, Mèxic, pàg. 68
* ↑ Andreu Besolí et al (2005); Ebro 1938, Inèdita Ed., pàg. 88
* ↑ Carlos Engel (1999); Azul y rojo: imágenes de la Guerra Civil Española, pàg. 223
# Dendrotriton megarhinus

Dendrotriton megarhinus és una espècie d'amfibi urodel de la família Plethodontidae. És endèmica de Mèxic.
El seu hàbitat natural són els montans humits tropicals o subtropicals.
# 22a Divisió (Exèrcit Popular de la República)

La 22a Divisió va ser una de les divisions de l'Exèrcit Popular de la República que es van organitzar durant la Guerra Civil espanyola sobre la base de les Brigades Mixtes. Va arribar a operar en els fronts d'Andalusia i Llevant.

## Historial

La unitat va ser creada el 3 d'abril de 1937, en el si de l'Exèrcit del Sud. La 22a Divisió va néixer a partir de la militarització de l'antic sector de Granada. La unitat, composta per les brigades mixtes 51a, 78a i 93a, va quedar inicialment sota el comandament del tinent coronel Antonio Gómez de Salazar i, posteriorment, del comandant Urbano Orad de la Torre. A partir de juny la divisió va quedar integrada en el IX Cos d'Exèrcit, al front d'Andalusia.
En la primavera de 1938 la divisió va ser enviada com a reforç al front de Llevant, i quedà agregada al XXI Cos d'Exèrcit. Posteriorment la divisió va ser assignada al XXIII Cos d'Exèrcit, on va romandre fins al final de la contesa.

## Comandaments
### Comandants

* tinent coronel d'artilleria Antonio Gómez de Salazar;
* comandant d'artilleria Urbano Orad de la Torre (des d'abril de 1937);
* coronel d'enginyers Francisco Menoyo Baños (des de juny de 1937);
* major de milícies Víctor Álvarez González (des de gener de 1938);
* major de milícies Eusebio Sanz Asensio (des de novembre de 1938);

### Comissari

* José Cuadras Botines, del PCE;

### Caps d'Estat Major

* comandant d'infanteria Ángel Saavedra Gil;
* capità d'infanteria Francisco Lucio Bañuelos (des de gener de 1938);
* capità d'Infanteria José Bueno Quejo (des de febrer 1939);

## Ordre de batalla

| Data | Cos d'Exèrcit adscrit | Brigades Mixtes integrades | Front de batalla |
| Juny de 1937 | IX Cos d'Exèrcit | 51a, 78a i 93a | Andalusia |
| Abril de 1938 | XXI Cos d'Exèrcit | 79a, 211a i 220a | Llevant |
| 12 de maig de 1938 | XXI Cos d'Exèrcit | 6a, 129a i 220a | Llevant |
| Desembre de 1938 | XXIII Cos d'Exèrcit | 51a i 55a | Andalusia |

## Notes

* ↑ L'altra unitat sorgida de la militarització de l'antic Sector de Granada va ser la 21a Divisió, al comandament del comandant Martín Calvo Calvo.

## Referències

* 1 2 Martínez Bande, 1981, p. 47.
* ↑ Martínez Bande, 1981, p. 59.
* ↑ Zaragoza, 1983, p. 58.
* ↑ Álvarez Rey i Lemus López, 1998, p. 444.
* ↑ Martínez Bande, 1981, p. 168.
* ↑ Martínez Bande, 1981, p. 194.
* ↑ Alpert, 2013, p. 350.
* ↑ Álvarez, 1989, p. 180.
* 1 2 Engel, 1999, p. 209.

## Bibliografia

* Alpert, Michael. The Republican Army in the Spanish Civil War, 1936-1939. Cambridge University Press, 2013.
* Álvarez, Santiago. Los comisarios políticos en el Ejército Popular de la República. Ediciós do Castro, 1989.
* Álvarez Rey, Leandro; Lemus López, Encarnación. Historia de Andalucía Contemporánea. Universidad de Huelva, 1998.
* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. 84-922644-7-0.
* Martínez Bande, José Manuel. La batalla de Pozoblanco y el cierre de la bolsa de Mérida. Madrid: Editorial San Martín, 1981.
* Zaragoza, Cristóbal. Ejército Popular y Militares de la República, 1936-1939. Barcelona: Ed. Planeta, 1983.
# Oratori de Jesús

L'Oratori de Jesús i Maria Immaculada de França (en llatí Congregatio Oratorii Iesu et Mariae i en francès Oratoire de Jésus et Marie Immaculée) és una societat de vida apostòlica catòlica formada per sacerdots i laïcs que viuen en comunitat, sense vots religiosos.

## Història

Inspirat per la Congregació de l'Oratori de Sant Felip Neri que havia fundat Felip Neri a Roma, va ser fundat a París l'11 de novembre de 1611 pel cardenal Pierre de Bérulle (1575-1629). Amb la congregació, Bérulle volia crear, en un moment en què molts sacerdots no tenien vocació i només pensaven en els beneficis econòmics de la carrera eclesiàstica, "una societat de preveres, sense obligació de vots, on es tendirà a la perfecció sacerdotal amb totes les forces, per a exercir-ne totes les funcions i formar en la pietat aquells que hi aspiren".
Els oratorians de França van ser aprovats per Pau V el 1613. Durant els segles XVII i XVIII van tenir una gran expansió a França, on van dedicar-se a l'ensenyament, essent rivals, en aquest camp, dels jesuites. Suprimits per les autoritats revolucionàries en 1792, van ser restaurats en 1852 per Alphonse Gratry (1805-1872) i Pierre Pététot (1801-1888). Des de llavors es dediquen principalment a la direcció de col·legis i seminaris. El nou oratori, per a diferenciar-se de l'antic, s'anomenà Oratori de la Immaculada Concepció i en 1864, un decret papal el reconeixia definitivament amb el nom d'Oratori de Jesucrist Nostre Senyor i de Maria Inmmaculada.
Al final de 2005 tenia 55 membres (53 d'ells sacerdots) i 8 cases.
Entre els seus membres poden anomenar-se: Charles de Condren, Jacques Joseph Duguet, Nicolas Malebranche, Richard Simon, Jean-Baptiste Massillon, Joseph Fouché, Pasquier Quesnel, Alphonse Gratry i Lucien Laberthonnière.

## Notes

* ↑ Estadístiques de l'Annuario Pontificio per l'anno 2007, Città del Vaticano, 2007, p. 1510

## Enllaços externs

* Oratori de Jesús - Lloc web oficial
# Josiah Harlan

Josiah Harlan (Newlin Township, 12 de juny de 1799 - San Francisco, 1871), Príncep de Ghur, va ser un aventurer estatunidenc, conegut per haver viatjat a l'Afganistan i el Panjab amb la intenció de ser fet rei. Va ser el primer estatunidenc que va posar el peu a l'Afganistan. Una vegada allí es va involucrar en la política local i les lluites militars entre faccions, aconseguint el títol de "Príncep de Ghur" de forma perpètua per a ell i per als seus descendents com a recompensa pels seus serveis i consells militars. Es considera que la novel·la de Rudyard Kipling, L'home que volia ser rei està basada a Harlan. Scott Reiniger, protagonista de la pel·lícula de terror de 1978 El despertar dels zombis, és el tatara-tatara-tatara-nét de Harlan i, per tant, (a partir de 2004) hereu del títol de "Príncep de Ghur".

## Referències

* ↑ Harlan, Josaih. A Memoir of India and Avghanistaun (Memòries de l'Índia i l'Afganistan) Philadelphia: J. Dobson, 1842 (en anglès)
* ↑ «US movie actor is 'Afghan prince' (L'actor de cinema nord-americà és el 'príncep afganès')» (en anglès). BBC News, 26-05-2004.

## Enllaços externs

* «Cómo ganar un reino (Com guanyar un regne)» (en castellà). El País, 23-07-2013.
# Pseudoeurycea cephalica

Pseudoeurycea cephalica, coneguda com a salamandra pinta, és una espècie de salamandra de la família Plethodontidae. És endèmica de Mèxic.
El seu hàbitat natural és de boscos de coníferes tropicals i subtropicals humits de terres baixes. També se li troba a la riba dels boscos, en plantacions, jardins rurals i petits boscos dins d'àrees urbanes, entre 1,100 i 3,000 msnm. Se'ls pot trobar sota fullaraca, troncs caiguts i pedres al nivell del pis, en llocs humits i foscos.
# 26a Brigada Mixta (Exèrcit Popular de la República)

La 26a Brigada Mixta va ser una unitat de l'Exèrcit Popular de la República creada durant la Guerra Civil Espanyola.

## Historial

La unitat es va organitzar a la fi de 1936 en la Serra de Somosierra a partir de diversos batallons de voluntaris que es trobaven presents en la zona des de finals de juliol, després de la batalla de Guadarrama. El capità d'infanteria Gabriel Bueno Orgaz es va fer càrrec del comandament de la brigada. La 26a BM va quedar adscrita a la 1a Divisió del I Cos d'Exèrcit, quedant a càrrec de la defensa del sector de Somosierra i amb el seu lloc de comandament a Loyozuela.
Posteriorment el comandament de la brigada va passar al capità d'enginyers Carlos Fabra Marín, que el va retenir durant la resta de la contesa. La 26a BM no va intervenir en cap operació militar destacada, limitant-se a labors de fortificació i petites escaramusses. Durant el cop de Casado, al març de 1939, Fabra va ser destituït i el seu lloc es va nomenar al major de milícies Julián Fernández Ávila.

## Referències

* 1 2 Carlos Engel Masoliver (1999). Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República, Almena, pàg. 40
# Liniment

El liniment és una forma farmacèutica líquida per a l'aplicació tòpica a la pell. Aquest tipus de preparació posseeixen una viscositat similar a les locions però és molt menys viscosa que una pomada o una crema. A diferència d'una loció, un liniment s'aplica sempre amb fricció i, per tant, l'absorció cutània es dona fent fregues.
Liniments solen ser venuts per alleujar el dolor, les inflamacions i la rigidesa muscular o en processos artrítics. Aquests liniments normalment tenen una base generalment oliosa o semioliosa i es formulen a partir d'un alcohol, acetona, o semblant, perquè així ràpidament s'evapora el dissolventi en queden els compostos aromàtics, com ara el salicilat de metil, la resina de benjuí o la capsaïcina. Els liniments de la conca mediterrània solen portar essències d'espígol, de romaní o de farigola.
Actualment es considera un medicament que només és emprat en medicina casolana i en la pràctica d'alguns esports de contacte, per alleugerir, momentàniament, contusions i esquinços musculars. En canvi, en medicina tradicional xinesa compta amb una àmplia varietat de liniments diferents i amb aplicacions que van des d'anestèsics fins altres que s'utilitzen en dolors musculars i contusions.

## Vegeu també

* Gaultheria procumbens
* Salicilat de metil
# Supercúmul de Laniakea

El Supercúmul de Laniakea (del hawaià lani, paradís, i akea espaiós) és el supercúmul de galàxies on està ubicada la Via Làctia, el nostre Sistema Solar i, per tant, la Terra. El supercúmul va ser descrit per primera vegada per astrònoms de la Universitat de Hawaii a Manoa en un article publicat a la revista Nature el setembre de 2014. Laniakea conté 100.000 galàxies i 10.000.000.000.000.000 estrelles i la seva mida aproximada és de 160 Mpc. En aquest estudi, l'equip de R. Brent Tully ha fet servir un nou mètode per obtenir un mapa que representa la distribució de la matèria i han pogut identificar per primer cop aquest supercúmul.
És una regió que agrupa quatre grans supercúmuls de galàxies relativament pròxims entre si:
* Supercúmul de la Verge: El Grup Local i la pròpia galàxia de la Via Làctia que forma part d'aquest.
* Supercúmul Hidra-Centaure, que distingeix entre: El Gran Atractor (lloc proper a la constel·lació d'Escaire que és el centre gravitacional de sistema) i La Gran Muralla de la Màquina Pneumàtica o cúmul d'Hidra.
* Supercúmul de Centaure.
* Supercúmul meridional que inclou el cúmul del Forn, el cúmul de l'Orada i el cúmul d'Eridà.
Igual que altres regions similars formades per agregats de diversos supercúmuls, ni és compacta gravitacionalment ni està perfectament definida, és probable que la matèria fosca la faça evolucionar cap a una disgregació i fractura de les parts que la componen.
Després, el supercúmul de Laniakea se situa directament a l'univers

## Referències

* ↑ Earth's new address: 'Solar System, Milky Way, Laniakea' / Nature
* ↑ «The Laniakea supercluster of galaxies» (en anglès). [Consulta: 10 novembre 2018].
# Gymnopis syntrema

Gymnopis syntrema és una espècie d'amfibis gimnofions de la família Caeciliidae. Habita a Belize, Guatemala i possiblement Hondures. Els seus hàbitats naturals inclouen boscos secs tropicals o subtropicals, montans secs, plantacions, jardins rurals i zones prèviament boscoses ara molt degradades. Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.
# Otar Kakabadze

Otar Kakabadze (georgià: ოთარ კაკაბაძე; nascut el 27 de juny de 1995 a Tbilisi, Geòrgia) és un futbolista georgià que juga com a lateral dret.
Ha jugat als clubs FC Dinamo Tbilisi, Nàstic, Esbjerg fB i FC Luzern.

## Internacional

Va jugar a les seleccions sub-17, sub-19 i sub-21 georgianes, És internacional amb la selecció absoluta de Geòrgia des de l'octubre de 2015, quan va debutar contra Gibraltar.
| Selecció | Any | Partits | Gols |
| Georgia | 2015 | 3 | 0 |
| Georgia | 2016 | 4 | 0 |
| Georgia | 2017 | 8 | 0 |
| Georgia | 2018 | 8 | 0 |
| Georgia | 2019 | 10 | 0 |
| Georgia | 2020 | 5 | 0 |
| Georgia | 2021 | 9 | 0 |
| Georgia | 2022 | 6 | 0 |
| Georgia | 2023 | 5 | 0 |
| Georgia | 2024 | 9 | 0 |
| Total | Total | 67 | 0 |
Actualitzat a 10 de setembre de 2024

## Palmarès
#### Dinamo Tbilisi

* 2 Lliga de Geòrgia: 2013–14 i 2015–16
* 3 Copa de Geòrgia: 2013–14, 2014-15 i 2015–16
* 2 Supercopa de Geòrgia: 2014 i 2015

#### Individual

Ordre d'Honor de Geòrgia: 2024

## Referències

* ↑ «Dinamo Tbilisi vs Shukura». Soccerway.com.
* ↑ «Kakabadze, nueva incorporación grana» (en castellà). Gimnàstic Tarragona, 07-07-2016. Arxivat de l'original el 15 de juliol 2018. [Consulta: 7 juliol 2016].
* ↑ lejer georgisk landsholdsspiller Arxivat 2020-05-26 a Wayback Machine.‚ efb.dk, 4 gener 2017
* ↑ «Kakabadze marxa al FC Luzern». Gimnàstic Tarragona, 30-08-2018. Arxivat de l'original el 30 d'agost 2018.
* ↑ «Georgia put four past Gibraltar». UEFA.com, 08-10-2015. [Consulta: 7 juliol 2016].
* ↑ https://president.ge/index.php?m=209&news_id=2229&lng=geo

## Enllaços externs

* Otar Kakabadze, Fitxa a Soccerway
* Otar Kakabadze a Facebook
# Rectoria de l'església de Sant Joan

La Rectoria de l'església de Sant Joan és una casa de Valls (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Adosada a l'església de Sant Joan Baptista, trobem aquest edifici entre mitgeres que, en planta, projecta un rectangle amb un costat que dona a la plaça dels Escolans. Aquesta façana no té cap intern canci, la façana principal, que té dues plantes, amb carreus de pedra malgrat que en un tant per cent molt elevat està molt arrebossada i, sens dubte, és la part més interessant del conjunt.
Als baixos, hi ha porta d'accés, d'un sol full, que té dos petits quadrants als vèrtexs superiors. A la dreta, hi ha una finestra bastant gran i una altra petita per sota, tot just del forjat.
Coincidint amb els eixos de les obertures ja descrites del primer pis hi ha tres finestres iguals.
La cornisa remata la façana.

## Referències

* 1 2 3 4 «Rectoria de l'església de Sant Joan». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 novembre 2017].