OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Georges Corm

Georges Corm (àrab: جورج قرم) (Alexandria, 15 de juny de 1940 - Beirut, 14 d'agost de 2024) va ser un economista i exministre de Finances del Líban especialitzat en el Pròxim Orient i la Mediterrània.
Doctor per la Universitat de París, va ser professor en diverses universitats europees i va exercir de consultor econòmic del Banc Mundial, de la Unió Europea i de diversos organismes de les Nacions Unides. Va ser ministre de Finances del Líban entre el 1998 i el 2000. També va ser professor a les universitats libaneses de Saint Joseph i de Balamand. Alguns dels seus llibres són La fractura imaginària: esperit racional i religió a Occident i Orient (Pagès, 2003), Le Proche-Orient éclaté 1956-2003 (Gallimard, 2003), El Líbano contemporáneo (Bellaterra, 2006), Historia de Oriente Medio: de la Antigüedad a nuestros días (Península, 2009), Le nouveau gouvernement du monde: idéologies, structures, contre-pouvoirs (La Découverte, 2010) i Europa y el mito de Occidente (Península, 2010).

## Referències

* ↑ https://www.lorientlejour.com/article/1423827/lhistorien-et-ancien-ministre-georges-corm-nest-plus.html
* ↑ Arbid, Jeremy. «Interview with Georges Corm» (en anglès americà), 14-04-2017. [Consulta: 23 agost 2024].
* ↑ «Georges Corm». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].
# Ítac

Ítac (en grec antic Ἴθακος) és l'heroi grec epònim de l'illa d'Ítaca. És fill de Pterelau i d'Amfímede, i pertany a l'estirp de Posidó. Té dos germans, Nèrit (Νήριτος) i Políctor (Πολύκτωρ), que van emigrar amb ell de l'illa de Corfú i van fundar la ciutat d'Ítaca a l'illa d'aquest nom. Ell i els seus germans van instal·lar i consagrar la font de la que els habitants de l'illa treien l'aigua. Va ser rei d'Ítaca. Tots tres personatges són citats a l'Odissea.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i llatina. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 298. ISBN 9788496061972.
* ↑ Homer. Odissea, XVII, 207
# HiteJinro

HiteJinro Co., Ltd. és una empresa multinacional de begudes, cerveses i destil·lats de Corea del Sud, fundada el 1924. És el principal productor mundial de soju i representa més de la meitat de les vendes nacionals d'aquesta beguda. També fabrica d'altres begudes alcohòliques, com ara vi negre i whisky. Les destil·leries es troben a Icheon, Cheongwon i Masan, amb la planta de Masan orientada a l'exportació. A més, Jinro produeix la marca Seoksu d'aigua embotellada en una fàbrica de Cheongwon. L'any 2006, l'empresa va ser adquirida per Hite, una companyia de begudes el producte principal de la qual és la cervesa.
El soju de Jinro és conegut amb el nom de marca Chamisul (참이슬). Part de la seva estratègia de màrqueting consisteix en utilitzar paper sensible a la temperatura a l'etiqueta de l'ampolla. Una pestanya en forma de gripau asiàtic (la mascota de l'empresa) és blanca quan l'ampolla està calenta i es torna blava quan l'ampolla està freda, indicant que el soju està llest per beure. Jinro és el major fabricant de soju i representa la meitat de les begudes espirituoses venudes a Corea del Sud, i la varietat més popular de soju és Chamisul.

## Referències

* ↑ «Jinro dominates Millionaires' Club list again». Alacra, 25-05-2016. [Consulta: 5 octubre 2016].
* ↑ «Jinro Soju – the world leader». The Whiskey Exchange, 20-05-2015. [Consulta: 14 desembre 2015].
* ↑ «It's official: Jinro soju is the world's best-selling liquor». Cable News Network. Turner Broadcasting System, Inc.. [Consulta: 15 desembre 2015].
* ↑ «Korean soju giant inks India bottling deal». The Times of India, 29-04-2013. ISSN: 0971-8257.
* ↑ https://www.verema.com/blog/licores-destilados/1340984-licor-mas-consumido-todo-mundo-jinro

## Vegeu també

* Economia de Corea del Sud
# Ferdinand James von Rothschild

Ferdinand James Anselm Freiherr von Rothschild (17 de desembre de 1839 – 17 de desembre de 1898) fou un col·leccionista d'art del Regne Unit i membre de la important família Rothschild de banquers. Fou un polític liberal que es va asseure a la Cambra dels Comuns des de 1885 fins a 1898.
Tot i que Ferdinand von Rothschild va néixer a París, era de Viena i formava part de la família de banquers Rothschild d'Àustria. Va ser el segon fill del baró Anselm von Rothschild (1803-1874) i Charlotte von Rothschild née Rothschild (1807-1859). Duia el títol hereditari Freiherr (baró) a la noblesa austríaca. Va esdevenir ciutadà britànic i es va mudar a Londres; al Regne Unit usava el nom de Ferdinand de Rothschild.
El 1874 va comprar unes terres prop de la vila de Waddesdon, a Buckinghamshire, i entre 1874 i 1889 va construir Waddesdon Manor, una casa de camp dissenyada per Gabriel-Hippolyte Destailleur en un estil eclèctic basat en els châteaux francesos del segle xvi. El 1883 Ferdinand esdevingué High Sheriff of Buckinghamshire i el 1885 fou elegit com a parlamentari liberal d'Aylesbury, seient que va mantenir fins a la seva mort l'any 1898.

## Referències

* 1 2 House of Commons and the Judicial Bench 1886 (anglès)
* «Ferdinand James von Rothschild». Oxford Dictionary of National Biography. [Consulta: 28 abril 2006].
* Mrs James de Rothschild - Rothschilds at Waddesdon Manor (Collins, 1979) ISBN 0-00-216671-2

## Enllaços externs

* Waddesdon Manor
# Janset Cemre Erkul

Janset Cemre Erkul (Bursa, 12 de gener de 1997) és una jugadora de voleibol turca. En la seva carrera esportiva, que inicia jugant a la infraestructura de l'Eczacıbaşı, va jugar com a voleibolista professional amb l'İlbank, el Nilüfer Belediyespor (2016-2017), el Çanakkale Belediyespor (2017-2018), el Beşiktaş (2018-2019) i el PTT des del 2019. També juga amb la selecció nacional femenina de Turquia.

## Referències

* ↑ http://www.voleybolaktuel.com/i-lig/cemre-erkul-nilufer-belediyesi'nde-h9087.html Arxivat 2019-07-22 a Wayback Machine.
* ↑ https://www.bursasporx.com/voleybol/janset-cemre-erkul-nilufer-belediyespor-da-h1626.html
* ↑ http://www.canakkalebelediyespor.com.tr/oyuncumuz-janset-cemre-erkul-milli-takim-aday-kadrosuna-cagirildi.html
* ↑ https://www.voleybolextra.com/janset-cemre-erkul-besiktas-ta/5607/
* ↑ https://www.voleybolplus.com/janset-cemre-erkul-pttde/
* ↑ https://www.voleybolx.com/ptt-janset-ile-resmi-imzayi-atti/33135/)
# Joseph-Jean Goulet

Joseph-Jean Goulet (Lieja, 22 de febrer de 1870 - Montreal, 8 de juliol de 1951) va ser un violinista, director d'orquestra i professor de música belga-canadenc.

## Biografia

Goulet es va graduar al Conservatori Reial de Lieja amb primers premis en solfeig, harmonia, contrapunt, violí i música de cambra. Després va estudiar teoria musical amb Sylvain Dupuis i Théodore Radoux i violí amb Ovide Musin i Désiré Heynberg.
El 1891, per invitació d'Ernest Lavigne, va arribar al Canadà com a concertino de la Sohmer Park Orchestra. També va ser director de l'"Opéra Francais" de 1893 a 1895. El 1894 va esdevenir concertino de l'Orquestra Simfònica de Mont-real sota la direcció de Guillaume Couture, el qual va succeir el 1898. Entre 1895 i 1921 també va ser director de cor de diverses esglésies de Mont-real (St-Joseph 1895-98: St-Sacrement 1898-1913; Notre-Dame, 1914-18; St-Eusèbe-de-Verceil 1918-21).
El 1900 va fundar el "Goulet String Quartet" amb Isaac Silverstone (segon violí), Otto Zimmerman (viola) i Louis Charbonneau (violoncel). També va formar el "Haydn Trio" amb Émery Lavigne i Jean-Baptiste Dubois.
Des de 1904, Goulet va ensenyar al Mont-St-Louis College, i des de 1907 va impartir cursos de solfeig públic al "Monument national", un centre cultural de Mont-real. De 1910 a 1950 va ser director d'una banda militar (Fusiliers Mont-Royal Band) i president de la "Canadian Band Association" (CBA) el 1933-34. L'any 1937 va fundar el club d'orquestra Les Disciples de Mozart.
El 1930, Bèlgica li va atorgar el títol de Cavaller de l'Orde de Leopold II i poc després va ser nomenat oficial de l'Acadèmia pel govern francès. El 1938 va rebre una condecoració militar canadenca i, el 1951, la de l'Associació de mestres de banda canadenc.
Goulet va compondre una sèrie d'obres per a banda militar, la March Wilfrid Pelletier es va estrenar sota la seva direcció el 1935.
El seu germà Jean Goulet també era conegut com a violinista i director, i el seu nebot Charles Goulet era cantant, director de cor i empresari.

## Fons Goulet
### Història de la conservació

Un primer lot del fons es va adquirir a Philippe Thomas el 1991 i un segon a Kevin Thomas el 2006.
La col·lecció conté partitures musicals escrites per Joseph-Jean Goulet i diversos compositors, inclosa una inèdita de Calixa Lavallée; prop de 600 fotografies i negatius; correspondència especialment en relació a les seves activitats professionals; programes d'actes musicals. L'arxiu conté en particular una partitura musical de "Tantum Ergo" atribuïda a Gioacchino Rossini.

## Referències

* ↑ https://lesfusiliersmont-royal.com/musee/fr/mediatheque-item/capitaine-joseph-jean-goulet-1870-1951/
* ↑ Encyclopedia of music in Canada"/Helmut Kallmann...[et al.]. - Montreal: Fides, 1983".
* ↑ Philip Gossett, musicòleg, Departament de Música, Universitat de Chicago
# João Justino Amaral dos Santos

João Justino Amaral dos Santos (Campinas, 21 de desembre de 1954 - São Paulo, 31 de maig de 2024) va ser un futbolista brasiler. Va formar part de l'equip brasiler a la Copa del Món de 1978.

## Referències

* ↑ https://www.milenio.com/deportes/futbol/joao-amaral-santos-muere-ex-jugador-de-udeg-fallece
* ↑ João Justino Amaral dos Santos Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ João Justino Amaral dos Santos a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Amaral, Fitxa a Soccerway
* ↑ «Todos os brasileiros - 1978» (en portuguès). FolhaOnline, 09-12-2005. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Llac Khakh

El llac Khakh ((kazakh) Үлкен Қақ) és un llac que està situat al districte rural de Moskvoretskoie Districte de Timiriazev a la Província del Kazakhstan Septentrional del Kazakhstan. Es troba a 59 km al sud-oest del poble de Dmitrievka i 10 km al sud-est del poble de Moskvoretskoie. El torrent flueix cap al llac.
Segons un estudi topogràfic de la dècada de 1940, la superfície del llac és de 52,24 km². La longitud màxima del llac és de 9,3 km i l'amplada màxima és de 7,3 km. La línia de costa és de 31 km, el desenvolupament del litoral - 1,2. El llac està situat a una altitud de 163,7 m sobre el nivell del mar.

## Referències

* ↑ http://tm.sko.gov.kz/sites/tm.sko.gov.kz/uploads/photos/o_rajone/karta_raiona.jpg
* 1 2 Llacs del nord, oest i est del Kazakhstan: (referència) / P. P. Filonets, T. R. Omarov; GUGMS sota el Consell de Ministres de la URSS, KazNIGMI, SG de l'Acadèmia de Ciències de l'RSS del Kazakhstan. - Leningrad: Gidrometeoizdat, 1974. - pàg. 26.
* ↑ Llacs del nord, oest i est del Kazakhstan: (referència) / P. P. Filonets, T. R. Omarov; GUGMS sota el Consell de Ministres de la URSS, KazNIGMI, SG de l'Acadèmia de Ciències de l'RSS del Kazakhstan. - Leningrad: Gidrometeoizdat, 1974. - pàg. 27.
# Línia Castelldefels-Cornellà-Barcelona

Mapa línia Castelldefels-Cornellà-Barcelona :
Línia Castelldefels-Cornellà-Barcelona és un projecte ferroviari per a la construcció d'una línia de ferrocarril per a trens de rodalia entre Barcelona i Castelldefels passant per Cornellà de Llobregat.
Inicialment el projecte era un perllongament del servei R3 de Rodalies de Catalunya, des de l'estació de l'Hospitalet de Llobregat fins a Cornellà per la línia de Vilafranca. De Cornellà a Castelldefels es construiria una línia soterrada fins a enllaçar amb la línia de Vilanova a Castelldefels. En el marc del Pla de Rodalies Barcelona 2009-2015. Posteriorment el ministre Blanco va anunciar fer arribar aquesta línia fins a l'avinguda Diagonal de Barcelona a l'alçada de la Zona Universitària.

## Referències

* ↑ «Fomento presenta el estudio de la nueva línea Castelldefells-Cornellà-Barcelona» (en castellà). Ministeri de Foment, 14-09-2010.
* ↑ «Foment vol fer arribar el servei de rodalies a Esplugues de Llobregat». La Malla, 15-09-2010.
* ↑ «La línia Castelldefels-Cornellà arribarà a la Diagonal pel tercer túnel de rodalies». avui.elpunt.cat. L'Avui, 28-11-2009. [Consulta: 31 març 2010].
* ↑ https://www.amb.cat/es/web/territori/infraestructures-metropolitanes/projectes-infraestructures/detall/-/infraestructura/linea-r9-castelldefels---cornella---zona-universitaria/324322/11656
Línies de ferrocarril a Catalunya :
1.668 mm :
1.435 mm :
Ample estret :
Altres :
Vegeu Història del ferrocarril a Catalunya i Xarxa ferroviària de Catalunya :
# María Laffitte

María Laffitte y Pérez del Pulgar, Comtessa de Campo Alange (Sevilla, 15 d'agost de 1902 - Madrid, 9 de juliol de 1986), va ser una aristòcrata, escriptora, assagista i crítica d'art espanyola, defensora dels drets de les dones i fundadora del Seminari d'Estudis Sociològics de la Dona.

## Obra: Llibres publicats
### Crítica d'art

* 1944 María Blanchard: Madrid, Hauser y Menet.
* 1953 De Altamira a Hollywood, metamorfosis del arte: Madrid, Revista de Occidente.
* 1958 La poética ingenuidad de Pepi Sánchez: Madrid, Ateneo de Madrid.
* 1967 Aquella y esta Sevilla (conferencia)

### Assaig

* 1948 La secreta guerra de los sexos: Madrid, Revista de Occidente.
* 1961 La mujer como mito y como ser humano: Madrid, Taurus.
* 1964 La mujer en España. Cien años de su historia: Madrid, Aguilar.
* 1968 Los Derechos Humanos. Madrid : Ciencia Nueva, [1968 5ª Edición]. Libro escrito junto con José Luis López Aranguren, Ramón Tamamesy Faustino Cordón.
* 1969 En Torno a Teilhard [Texto Impreso] / Presentación, Condesa De Campo Alange. Ponentes, P. Dubarle [y Otros]. Grupo Español De Trabajo Teilhard De Chardin. Madrid : Taurus, 1969.
* 1977 Memorias de la condesa de Espoz y Mina (prologuista). Madrid: Tebas.
* 1986 La mujer española: de la tradición a la modernidad (1960-1980) (prologuista). Madrid: Tecnos.

### Narrativa

* 1959 La flecha y la esponja: Madrid, Arión.

### Biografia i autobiografia

* 1956 Mi niñez y su mundo: Madrid, Revista de Occidente. 2ª edición: Madrid, Castalia, 1990.
* 1973 Concepción Arenal (1820-1893). Estudio biográfico documental: Madrid, Revista de Occidente.
* 1983 Mi atardecer entre dos mundos. Recuerdos y cavilaciones: Barcelona, Planeta.

### Obres en col·laboració

* 1967 Habla la mujer. Un sondeo entre la juventud actual. Madrid: Cuadernos para el Diálogo.
* 1970 Mujer y aceleración histórica. Madrid: Cuadernos para el Diálogo.
* 1977 Diagnosis sobre el amor y el sexo. Barcelona: Plaza y Janés.

## Referències

* ↑ María Laffitte. Una biografía intelectual. Editorial Universidad de Sevilla., 2015.
* ↑ Nielfa Cristóbal, Gloria. «María de los Reyes Laffitte y Pérez del Pulgar». Real Academia de la Historia. [Consulta: 16 gener 2021].
* ↑ Alcalá García, Ma Inmaculada. La voz oculta de María Campo Alange. La escritora en la espera (tesi) (en castellà). Jaume I. Facultat de Ciències Humanes i Socials.
* ↑ http://www.ateneodemadrid.com/biblioteca_digital/folletos/CACo-032.pdf
# Can Ros de Terradelles

Can Ros de Terradelles és una obra gòtica de Vilademuls (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edificació situada al costat de l'església, de planta rectangula amb cossos afegits per la part posterior, de la qual destaca una galeria amb arcs de rajol de mig punt i pilastres. S'estructura en crugies paral·leles, perpendiculars a la façana principal. Els sostres de la planta baixa són amb voltes de rajola. De la façana principal destaquen la porta dovellada i una finestra amb llinda que simula un arc conopial de reminiscències gòtiques en el primer pis.

## Història

És una de les edificacions més notables del nucli, encara que es troba deteriorada.

## Referències

* 1 2 «Can Ros de Terradelles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Ramon Faura i Coll

Ramon Faura i Coll és un músic, escriptor, doctor arquitecte i professor català.

## Trajectòria

Com a músic, ha format part de diversos grups com Los Interrogantes (1986-1991), The Blue Tibidabo Hill Company (1991-1993), Azucarillo Kings (1996-2001) i Le Petit Ramon, des de 2002, amb el qual va publicar sis discos.
És professor d'Arquitectura i disseny a l'ELISAVA, professor d'Història de l'art i l'arquitectura a l'Escola d'Arquitectura Superior de la Universitat Rovira i Virgili, professor del Màster d'Història de l'Escola d'Arquitectura Superior de Barcelona de la Universitat Politècnica de Catalunya i professor de Projectes d'interiorisme a l'escola d'art EDRA de Rubí. Ha publicat textos a Quaderns d'Arquitectura i Urbanisme, Nativa, Mondosonoro, Lateral i el 2009 va traduir al castellà el llibre Vivir en lo oblicuo de Claude Parent per a l'editorial Gustavo Gili.

## Obra publicada

* 2009: Vivir en lo oblicuo (trad) editorial Gustavo Gili
* 2011: Lluís XIV vestit de rei: l'escapçament del cos místic. Publicaciones URV. ISBN 978-84-8424-166-9.
* 2014: La máquina Versalles (Torcuato Di Tella)
* 2015: Desplazamiento y ruina (ETSAM)
* 2016: Cultura en tensión: seis propuestas para reapropiarnos de la cultura. Raig Verd. ISBN 978-84-16689-00-2.

## Referències

* ↑ «Amb tu puc compartir una idea, però un sentiment...». TV3, 26-11-2016. [Consulta: 29 març 2020].
* ↑ «Ramon Faura». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
* ↑ «Cultura en tensión: críticas a la cultura neoliberal y propuestas para una cultura transformadora», 14-06-2016. [Consulta: 29 març 2020].
# Pinsà mec

El pinsà mec (Fringilla montifringilla) o pinsà mè com és conegut a les Balears, és un ocell menut passeriforme. La seva àrea de distribució abasta els boscos del nord d'Europa i d'Àsia. És un ocell migrador, hiverna al sud d'Europa, el nord d'Àfrica, nord del Pakistan, nord de l'Índia, Xina i Japó. Durant la migració passa per Alaska i arriba a l'oest dels Estats Units. Els boscos oberts de coníferes o faigs són favorables perquè criï. Fa el niu en arbres coberts amb molsa o líquens, pon de 4 a 9 ous. S'alimenta de llavors, però els pollets els alimenten d'insectes.

## Altres noms

Pinsà boig, boig, pinsà de muntanya, pinsà gavatx.

## Enllaços externs

* Stamps Belgium, China, Taiwan
* Brambling videos on the Internet Bird Collection

## rEFERÈNCIES

* ↑ «Pinsà mec (Fringilla montifringilla)». SIOC. [Consulta: 11 setembre 2021].
* ↑ All the birds of the world. Barcelona: Lynx, 2020, p. 756. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ https://publicacions.iec.cat/repository/pdf/00000301/00000094.pdf
# Revelation Records

Revelation Records és un segell discogràfic independent enfocat principalment a la música hardcore punk. És mundialment conegut per la seva participació en l'evolució del hardcore amb sonoritats més metàl·liques cap al post-hardcore, amb la publicació de treballs de grups com Warzone, Sick of It All, Gorilla Biscuits, No For An Answer, Youth of Today, Bold, Judge, Shelter, Quicksand i Chain of Strength.
A Revelation Records se li atribueix, juntament amb els grups que va editar durant la segona meitat del 1980, el mèrit d'haver aplanat el terreny per al naixement del so youth crew, així com haver potenciat el New York hardcore, el qual va superar el buit dels grups pioners de gairebé una dècada abans, contribuint a mantenir l'estil a principis dels anys 1990. Alguns dels discos més venuts del segell foren Start Today de Gorilla Biscuits, No Spiritual Surrender d'Inside Out, i la compilació In-Flight Program.

## Història

Revelation Records tenia al principi la seu a New Haven i actualment és a Huntington Beach. Va ser fundat el 1987 per Jordan Cooper, juntament amb Ray Cappo de Youth of Today, amb l'única intenció de produir l'EP Lower East Side Crew de Warzone. Això no obstant, el mateix any van publicar dos treballs més i la quarta edició de Can't Close My Eyes de Youth of Today, el qual havia estat publicat primer per Positive Force Records. El tres primers anys el segell publicà 23 treballs i imprimí aproximadament 50.000 discos. Des de llavors ha continuat produint una mitjana de 7-8 àlbums a l'any.
Cappo va deixar Revelation Records l'any 1988 per a centra-se amb el seu grup Shelter, així com per a començar la seva carrera com a actor a Broadway. Fundà també el seu propi segell Equal Vision Records (que després vendria al seu amic i pipa de Youth of Today, Steve Reddy), encara que els seus discos continuarien publicant-se a Revelation Records, i també a Supersoul Records.
El segell edità nombrosos discos de hardcore i metalcore durant la dècada de 1990 i els primers 2000, amb treballs notables de Damnation A.D., Will Haven, Shai Hulud, Curl Up and Die i Himsa. Amb tot, a mitjans de 2000 Revelation Records, s'havia quedat, aparentment, pel camí, amb poques edicions entre 2004 i 2006. Tanmateix, la discogràfica retornà a l'activitat anterior com a segell de hardcore de la vella escola amb la publicació de noves bandes com Down to Nothing, Shook Ones i Sinking Ships.

## Referències

* 1 2 «Revelation Records. La llama sigue ardiendo | STAFMAGAZINE» (en anglès britànic). [Consulta: 20 juny 2024].
* ↑ https://www.brooklynvegan.com/revelation-records-throwing-fest-with-youth-of-today-gorilla-biscuits-judge-burn-more/
* 1 2 «I really don». [Consulta: 20 juny 2024].
* ↑ «Down to Nothing to record 'Life on the James'» (en anglès). Punknews.org, 25-10-2012. [Consulta: 20 juny 2024].
# Riyadh Air

Riyadh Air (àrab: طيران الرياض, Ṭīrān ar-Riyāḍ) és una companyia aèria de segona bandera de l'Aràbia Saudita, amb seu a Riad. El centre principal de la companyia aèria estarà a l'aeroport internacional Rei Khalid de Riad, i operarà vols regulars nacionals i internacionals a més de 100 destinacions diferents a l'Orient Mitjà i sis continents. La flota estarà formada per avions Boeing 787.
L'aerolínia té previst operar els seus primers vols comercials el 2025. Té cooperacions amb els membres de SkyTeam Delta Air Lines, China Eastern Airlines i Saudia, i els membres de Star Alliance Turkish Airlines, Singapore Airlines, Air China i Egyptair, respectivament.
Segons l'Agència de Premsa Saudita (SPA), Riyadh Air serà propietat del Fons d'Inversió Pública (PIF) del país, amb Yasir Al-Rumayyan, el governador del PIF, com a president. Tony Douglas va ser-ne nomenat director general. Anteriorment, va exercir com a conseller delegat de la companyia aèria dels Emirats Àrabs Units Etihad Airways des de gener de 2018 fins a octubre de 2022. Es preveu que Riyadh Air afegeixi 20.000 milions de dòlars al creixement del PIB no petrolier i creï més de 200.000 llocs de treball directes i indirectes.

## Referències

* ↑ Bhoyrul, Anil. «Exclusive: Saudi Arabia to launch new airline 'RIA' with $30bn war chest to rival Emirates». Arabian Business, 01-09-2022. Arxivat de l'original el 20 gener 2024.
* ↑ «HRH Crown Prince Announces "Riyadh Air"». Saudi Press Agency, 12-03-2023. Arxivat de l'original el 22 febrer 2024.
* ↑ Schlappig, Ben. «Startup Riyadh Air Orders Up To 72 Boeing 787s». One Mile at a Time, 14-03-2023. Arxivat de l'original el 5 gener 2024.
* ↑ https://www.argaam.com/en/article/articledetail/id/1712436
* ↑ «Delta, Riyadh Air sign strategic agreement to expand connectivity and premium travel options across North America, the Kingdom of Saudi Arabia and beyond». Delta News Hub. Delta Air Lines. [Consulta: 9 juliol 2024].
* ↑ «Riyadh Air and China Eastern Airlines Sign MoU at IATA AGM in Dubai, Fostering Mutually Beneficial Connectivity and Digital Innovation». www.riyadhair.com. [Consulta: 10 juliol 2024].
* ↑ «Saudia and Riyadh Air sign a Strategic Cooperation MoU as part of an expansive agreement signifying collaborative strength in the Saudi Arabian Aviation Ecosystem». www.riyadhair.com. [Consulta: 10 juliol 2024].
* ↑ «x.com». X (formerly Twitter). [Consulta: 5 juny 2024].
* ↑ «Riyadh Air and Egyptair in deal to bolster connectivity» (en anglès britànic). Egypt Air Show 2024. [Consulta: 15 juny 2024].
* ↑ «Saudi Crown Prince announces new national airline». Khaleej Times, 12-03-2023. Arxivat de l'original el 27 gener 2024. [Consulta: 12 març 2023].