OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lo Ganyol

Lo Ganyol és una muntanya de 396 metres que es troba al municipi de Paüls, a la comarca catalana del Baix Ebre.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Moles Llargues

Les Moles Llargues és una muntanya de 276 metres que es troba al municipi de Paüls, a la comarca catalana del Baix Ebre.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cap de la Faixa Blanca

El Cap de la Faixa Blanca és una muntanya de 1.023 metres que es troba al municipi d'Alfara de Carles, a la comarca catalana del Baix Ebre.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Perepau

El Perepau és una muntanya de 450 metres del municipi de Roquetes, a la comarca catalana del Baix Ebre.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Lo Coniller

Lo Coniller és una serra situada al municipi de Benifallet a la comarca del Baix Ebre, amb una elevació màxima de 130 metres.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Paller del Bueno

El Paller del Bueno és una muntanya de 491 metres que es troba al municipi de Tivenys, a la comarca catalana del Baix Ebre.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pic de la Bandereta

El Pic de la Bandereta és una muntanya de 231 metres que es troba al municipi del Perelló, a la comarca catalana del Baix Ebre.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Pic de l'Ardit

El Pic de l'Ardit és una muntanya de 273 metres que es troba al municipi del Perelló, a la comarca catalana del Baix Ebre.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Tossalet de la Granada

El Tossalet de la Granada és una muntanya de 219 metres que es troba entre els municipis del Perelló, a la comarca del Baix Ebre i de Rasquera, a la comarca de Ribera d'Ebre.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Caelles (Pinell de Solsonès)

Caelles és una masia situada al municipi de Pinell de Solsonès, a la comarca catalana del Solsonès, que està inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Està situada a 672 m d'altitud.

## Descripció

Aquesta masia és considerada com una de les més antigues de tot el municipi de Pinell. De planta rectangular amb teulada a doble vessant i el carener paral·lel a la façana principal. Consta de planta baixa i dos pisos. A la façana principal es troba la porta d'arc de mig punt adovellat; en els pisos superiors, tres finestres per planta, totes allindades i amb l'ampit de pedra motllurat. Una de les finestres del primer pis està subdividida en quatre per una creu de pedra, a la llinda hi ha gravada una inscripció i, per sobre, hi ha una cornisa en baix relleu. A la cantonada sud-oest i amb accés des del segon pis, hi havia una torre de la qual queden molt poques restes.
* Detall d'una finestra

## Referències

* 1 2 Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* ↑ «Caelles (Pinell de Solsonès)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 «Caelles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 juliol 2015].
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya

## Enllaços externs

* Caelles, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Cal Travesset (Pinell de Solsonès)

Cal Travesset és una masia situada al municipi de Pinell de Solsonès, a la comarca catalana del Solsonès.
Està situada a 731 m d'altitud.

## Referències

* 1 2 Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* ↑ «Cal Travesset (Pinell de Solsonès)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Rossells

Rossells és una masia situada al municipi de Pinell de Solsonès, a la comarca catalana del Solsonès.
Està situada a 581 m d'altitud.

## Referències

* 1 2 Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* ↑ «Rossells». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cap de Porc

El Cap de Porc és una muntanya de 2.199metres que es troba al municipi de Queralbs, a la comarca catalana del Ripollès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Cim de Coma Morera

El Cim de Coma Morera és una muntanya de 2.208 metres que es troba en el punt de trobada dels termes comunals de Palau de Cerdanya i Vallcebollera, a la comarca de l'Alta Cerdanya, i municipal de Toses, a la del Ripollès.
Està situat a l'extrem sud-est del terme de Palau de Cerdanya, al sud-oest del de Vallcebollera i al nord del de Toses. A més, és molt a prop del terme comunal d'Oceja. És al nord-est del Coll de Sant Salvador i al sud-est del Coll de la Bassa.
El Cim de Coma Morera és un lloc de pas freqüent de les rutes excursionistes o en Bicicleta Tot Terreny d'aquest sector dels Pirineus.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ El Cim de Coma Morera en els ortofotomapes de l'IGN
* ↑ Una ruta excursionista de Wikiloc
* ↑ Una ruta en BTT d'Engarrista.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «- Oceja i - Palau de Cerdanya». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Becat, Joan; Ponsich, Pere; Gual, Raimon. «Oceja i Palau de Cerdanya». A: El Rosselló i la Fenolleda. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 14). ISBN 84-85194-59-4.
* Forcada, Ignasi; Sànchez, Josep; Soler, Lia. Del Lluçanès a la Cerdanya: Resseguint camins ramaders. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2006 (Guies del Centre Excursionista de Catalunya). ISBN 84-8415-756-3.

## Enllaços externs

* Galeria fotogràfica de Coma Morera
* Vídeo de Youtube amb el Cim de Coma Morera
# Cim d'Estremera

El Cim d'Estremera és una muntanya de 1.948 metres que es troba entre els municipis de Queralbs i de Planoles, a la comarca catalana del Ripollès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# La Rovira (Camprodon)

La Rovira és una muntanya de 1.160 metres que es troba al municipi de Camprodon, a la comarca catalana del Ripollès. Es troba a l'Est del nucli urbà, just a la sortida del poble, i en les seves vessants hi trobem les fonts de Can Moi(al Nord), Llandrius (Oest) i del Vern (Sud).

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «La Rovira (Camprodon)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Puig de la Caritat (Ogassa)

El Puig de la Caritat és una muntanya de 1.303 metres que es troba al municipi d'Ogassa, a la comarca catalana del Ripollès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Puig de la Torroella

El Puig de la Torroella és una muntanya de 1.886 metres que es troba al municipi de Vilallonga de Ter, a la comarca catalana del Ripollès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Puig de Sant Pere (Gombrèn)

El Puig de Sant Pere és una muntanya de 1.644 metres que es troba al municipi de Gombrèn, a la comarca catalana del Ripollès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Puig dels Miquelets

El Puig dels Miquelets és una muntanya de 1.630 metres que es troba entre els municipis de Molló a la comarca del Ripollès i el de Prats de Molló i la Presta a la del Vallespir.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «puig dels Miquelets | enciclopedia.cat». [Consulta: 2 novembre 2022].
* ↑ «Géoportail». [Consulta: 2 novembre 2022].
# El Plantalec

El Plantalec (també anomenat Can Plantalec) és una masia garrotxina de Sant Pere Despuig (la Vall de Bianya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Can Plantalec, juntament amb el Llac, la Bossa, la Sala i altres, formaven el veïnat de Sant Pere del Puig. És un gran casal de planta rectangular i teulat a dues aigües amb els vessants vers les façanes principals. Va ser bastida amb carreus ben tallats als cantoners i les obertures. Disposa de baixos, planta, amb accés per escala de pedra exterior, i pis superior. A la façana de ponent destaca l'estructura circular, enganxada al mur del mas, de l'antic pou. Completen el conjunt, l'era, les cabanes i les pallisses.
Hi ha tres llindes. A la de la finestra primer pis hi diu "II (creu sobre triangle) IS / RAFAEL PLANTALEK". A la de la porta principal hi ha "PERE PLANTALEK / 18 (creu inscrita en cercle) 73" i a la de la pedra cantonera: "1645".

## Història

No disposem de dades històriques que facin referència al mas Plantalec; per les dades inscrites als seus murs, deduïm que es un mas antic, remodelat el segle xvii i ampliat per Rafael Plantalech posteriorment. Pere Plantalech va finalitzar les obres, tal com consta a la llinda de la porta principal a les acaballes del segle xix.

## Referències

* ↑ El Plantalec al mapa de l'Institut Cartogràfic i Geoògic de Catalunya
* 1 2 3 4 «Can Plantalec». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 octubre 2016].
# Badola

La badola o agrella de fulla rodona (Rumex scutatus) és una planta amb flor de la família Polygonaceae.

## Descripció

Té un rizoma principal a molta profunditat i poden créixer tiges periòdicament. L'espècie creix aproximadament de 10 a 40 centímetres d'alçada. Les fulles són arrodonides i dures.
L'època de floració és de maig a agost.

## Hàbitat

La badola és una planta ruderal, típica dels camins amb deixalles.
Creix en llocs abruptes i rocosos, preferiblement als vessants assolellats. Aquesta planta és amant de les zones altes fins al nivell subalpí.

## Vegeu també

* Llista de plantes de fulla comestible

## Referències

* Herbari Arxivat 2010-11-05 a Wayback Machine.
# Species Plantarum

Species Plantarum ("Les espècies de les plantes") és l'obra més coneguda de Carl Linnaeus. Se'n va fer la primera edició l'any 1753, en dos volums. Es tracta del punt de partida de la nomenclatura botànica tal com existeix actualment. Això significa que els primers noms a ser considerats vàlidament publicats en botànica són aquells que apareixen en aquest llibre i en Genera Plantarum ed. 5 (1753). En el llibre Linnaeus llista totes les plantes que coneixia, directament o de les lectures.
La classificació emprada en l'obra permetia una fàcil identificació de les plantes ubicant cada gènere dins una classe artificial i un ordre. Pel sistema de comptar pistils i estams, tothom, fins i tot amb poc coneixement de les plantes, podia ser capaç una llista de gèneres als quals podia pertànyer la planta.
Linnaeus donava una descripció formal en paraules de cada planta i un epítet per a ser usat amb el gènere per a tenir una referència més fàcil. Per exemple en el tomàquet (pàg. 185) posava SOLANUM caule inermi herbaceo foliis pinnatis incisis, racemis simplicibus. L'epítet era Lycopersicum.
El volum 1 de la primera edició arribava a les 560 pàgines numerades i el segon volum es completava amb un total de 1.200 pàgines. També tenia pàgines introductòries sense numerar i una addenda i les errades.
El mateix Linnaeus va publicar-ne una segona edició el 1762–1763, amb correccions i material suplementari. La tercera edició, de 1764, era bàsicament igual que la segona però amb les correccions i el material suplementari integrat en el text.
Després de la mort de Linnaeus's, Carl Ludwig Willdenow va emprendre una nova edició anomenada Editio Quarto, o "Quarta edició", publicada en sis volums, en tretze parts, de 1797 a 1830. Es va fer la sisena edició sota Heinrich Friedrich Link i Albert Dietrich en dos volums entre 1831–1833.

## Referències

* Stace, Clive A. 1991. Plant taxonomy and biosystematics. Cambridge University Press.

## Enllaços externs

* Species Plantarum A: Biodiversity Heritage Library
* Linnaei, Caroli; Salvii, Laurentii. Species plantarum :exhibentes plantas rite cognitas, ad genera relatas, cum differentiis specificis, nominibus trivialibus, synonymis selectis, locis natalibus, secundum systema sexuale digestas (html). Tomus I. Estocolm: Impensis Laurentii Salvii, 1753 [Consulta: 31 març 2009].
* Linnaei, Caroli; Salvii, Laurentii. Species plantarum :exhibentes plantas rite cognitas, ad genera relatas, cum differentiis specificis, nominibus trivialibus, synonymis selectis, locis natalibus, secundum systema sexuale digestas (html). Tomus II. Estocolm: Impensis Laurentii Salvii, 1753 [Consulta: 31 gener 2010].
* Linnaeus Link Union Catalogue
# Altobello Melone

Altobello Melone (Cremona, 1490 - abans del 3 de maig de 1543) va ser un pintor italià del Renaixement.

## Biografia

Melone és un dels màxims exponents de l'escola cremonesa renaixentista. Influït inicialment per l'estil de Boccaccio Boccaccino, tanmateix va ser decisiva la col·laboració amb el seu col·lega més veterà, Girolamo Romanino, de qui és possible fos alumne.
El 1516, Altobello va rebre l'encàrrec de continuar la sèrie de frescs que Boccaccino havia començat a la Catedral de Cremona. En aquestes obres el seu estil es troba molt proper al de Romanino, però aconsegueix donar-li una més gran brillantor de formes, conservant l'aspecte venecià de l'obra del seu mestre. Mostra una energia desbordant, que confereix al seu treball un ritme convuls que combina el talent ornamental amb una gran expressivitat. Partint de Boccaccino, va absorbir algun tipus d'influència de l'art nòrdic.
Tanmateix, en la segona fase de la decoració del Duomo de Cremona, amb el tema d'Escenes de la Vida de Crist, sembla tenir algun tipus d'involució en el seu estil, que adopta un aire més conservador. Melone torna sobre les seves passes i es refugia a l'estil marcat pels seus predecessors, prenent algunes idees de gravats de Durero. A la següent dècada, sembla que va tornar a prendre l'art més avançat en el seu moment. El seu brillant dibuix i els efectes de llum faran d'ell un apreciable artista, de gran expressivitat. En les seves últimes obres s'allunya de la influència de Romanino per caure als braços del rafaelisme emiliano.

## Referències

* ↑ Freedberg, 1993, p. 372.

## Bibliografia

* Freedberg, Sydney Joseph. Yale University Press. Pintura en Italia, 1500-1600 Volum 35 (en anglès), 1993. ISBN 9780300055870 [Consulta: 3 agost 2014].

## Enllaços externs

* Dizionario Treccani (italià)
* Altobello Melone en Artcyclopedia
# Meng Chang

    En aquest nom xinès, el cognom és Meng.
Meng Chang (919-965) va ser un emperador de l'Estat de Shu (934-965), un dels Deu Regnes, situat a la conca del Sichuan.

## Ascensió al tron

Meng Chang, a títol pòstum conegut com a Houzhu (後主), fou el fill de Meng Zhixiang, el fundador del regne de Shu posteriors. Quan el seu pare morí el 934, es nomenà a si mateix emperador del regne.

## Govern i caiguda

Meng va governar hàbilment durant tres dècades. El Shu tardà es convertí en un dels centres per a les arts i la literatura. Una antologia de la poesia lírica coneguda com l'Antologia d'Enmig les Flors va ser compilada el 940.
Una nova força va sorgir al nord l'any 960 quan la dinastia Song va substituir la dinastia Zhou posteriors, l'última de les Cinc Dinasties. Song Taizu escometé la seua missió reunificant el regne. Song del Nord va envair el regne i quan el general Wang Quanbin va arribar a Chengdu en 965, Meng Chang es va rendir davant seu, acabant amb Shu posteriors. en el camí cap a la reunificació de la majoria de la Xina.

## Referències

* ↑ Xiong, 2009, p. 287.
* ↑ Zizhi Tongjian vol. 4

## Bibliografia

* Xiong, Victor Cunrui. Historical Dictionary of Medieval China (en anglès). Rowman & Littlefield, 2009. ISBN 9780810860537.
* Mote, F.W.. Imperial China (900-1800). Harvard University Press, 1999, p. 11, 15, 21. ISBN 0-674-01212-7.
# Dasht-e-Lut

Dasht-e Lut, o Dasht-i-Lut, és un gran desert de sal al sud-est de l'Iran, inscrit a la llista de llocs Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO el 17 de juliol de 2016.
És una de les conques de drenatge de l'altiplà de l'Iran, fa 480 km de llarg i 320 km d'ample. i es considera el lloc més càlid i sec del món. La zona que cobreix uns 480 km² s'anomena Gandom Beriyan (el blat torrat). Hi ha lava volcànica negra a la superfície, aquesta lava té l'efecte d'absorbir l'excessiva insolació i això provoca una diferència de temperatura amb les zones elevades del voltant i produeix vent en forma canalitzat. No sembla haver vida a aquesta regió.
Dasht-e Lut té una superfície de 51.800 km². L'altra gran conca de l'Iran és el desert de Dasht-e Kavir. L'estació plujosa és la primavera i hi flueix aigua de les muntanyese Hazaran, però l'aigua s'asseca de seguida.
L'est de Dasht-e Lut és un altiplà baix cobert de sal. En contrast, el centre ha estat esculpit pel vent per 150 km. El sud-est és una vasta plana sorrenca del tipus saharià amb dunes de les més altes del món (300 m) i ergs.

## Clima

Els anys 2004 i 2005 aquesta zona va tenir les temperatures més altes del món amb 70 °C(registrades per satèl·lit). Aquesta temperatura registrada no és la de l'aire sinó de la mateixa superfície del sòl que acostuma a ser més alta. Els estius les temperatures mínimes poden estar per sobre dels 40 °C i de dia les màximes per sobre de 50 °C

## Referències

* ↑ «Lut Desert». UNESCO. [Consulta: 21 juny 2017].
* 1 2 editors, Richard L. Scheffel, Susan J. Wernert; writers, Oliver E. Allen ... et al.. Natural Wonders of the World. The Reader's Digest Association, Inc., 1980, p. 117. ISBN 978-0-89577-087-5.
* 1 2 http://www.csmonitor.com/2006/1102/p16s01-sten.html
* 1 2 http://www.universetoday.com/guide-to-space/earth/temperature-of-earth/
* 1 2 http://www.redorbit.com/images/images-of-the-day/img/13205/hottest_spot_on_earth/index.html Arxivat 2008-12-01 a Wayback Machine.
* ↑ Wright, John W. (ed.). The New York Times Almanac. 2007. New York, New York: Penguin Books, 2006, p. 456. ISBN 978-0-14-303820-7.
* ↑ http://earthobservatory.nasa.gov/IOTD/view.php?id=7149
* ↑ http://www.weather.ir/english/ Arxivat 2004-12-13 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.climatetemp.info/iran/
* ↑ http://www.presstv.ir/Detail.aspx?id=58252&sectionid=351020108 Arxivat 2012-09-28 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* NASA image and info Arxivat 2006-10-01 a Wayback Machine.
* NASA survey on temperatures around the globe Arxivat 2007-08-02 a Wayback Machine.
# Kubadabad

Kubadabad fou la residència del sultà seljúcida Ala al-Din Kaykubad I (1219-1237) a la riba occidental del llac Beyşehir, i prop de Beyşehir, a uns 100 km al sud-est de Konya. Les ruïnes foren identificades el 1949 per M. Zeki Oral i excavades el 1965-1966 per l'arqueòloga alemanya Katharina Otto-Dorn i l'arqueòlog turc Mehmet Önder i més recentment per un equip de la universitat d'Ankara dirigit per Rüçhan Arık.
S'hauria fundat el 1227, sent escollit per ser un lloc molt pintoresc i es va formar una vila i un palau sota direcció de l'arquitecte Sad al-Din Köpek. A les seves ruïnes s'identifiquen 15 edificis (amb dos palaus) i un possible terreny per animals. La construcció devia durar alguns anys doncs una inscripció en una mesquita esmenta l'any 1236 com el de la inauguració pel governador local Badr al-Din Sutash. El sultà Giyath al-Din Kaykhusraw II (1237-1246) també hi va residir almenys un temps i després Izz al-Din Kaykaus II en el seu segon regnat (1257-1261), però després de l'ocupació d'Anatòlia pels mongols el 1243 la seva importància va minvar.

## Enllaços externs

* Prof. Rüçhan Arık. Kubad Abad ISBN 975-458-265-3 (en turc). İstanbul, 2000.
* Katharine Branning. «Fact sheet: Seljuk ceramics». www.turkishhan.org. i «Fact sheet: Seljuk glass».
* Meliha Yılmaz. «A Correction For A Dragon Figured Tile In Kubadabad Palace». Universitat Gazi, 2001. Arxivat de l'Full text: original el 2004-09-03.
# Jardí vora el mar

Jardí vora el mar és una novel·la de l'escriptora catalana Mercè Rodoreda publicada el 1967, sis anys després d'haver-ne iniciat la redacció a Ginebra, el setembre del 1959, i acabada en la mateixa ciutat el desembre de 1966.

## Anàlisi de l'obra

A Jardí vora el mar, Mercè Rodoreda empra un mode narratiu que difereix dels relats precedents: a diferència de La plaça del Diamant o El carrer de les Camèlies, aquesta novel·la és protagonitzada per un personatge masculí (un jardiner, d'inconeguda identificació) el qual, a la manera d'un testimoni, relata els esdeveniments relatius a l'entorn de la casa on treballa. En certa forma, aquesta característica confereix al text una qualitat a destacar: la treballada confluència dels problemes diferents basant-se en l'exposició d'un subjecte aliè a aquests. Això no obstant, la inconfusible veu narrativa de Rodoreda esdevé irrefutable també en aquesta novel·la. Al llarg de l'obra són constants les al·lusions al món de la botànica, donada la vasta coneixença que l'escriptora en posseeix. De fet, la mateixa Rodoreda explicità aquest tret de la novel·la, tot apuntant:
| « | Vinculada a les flors, sense flors durant anys, vaig sentir la necessitat de parlar de flors i que el meu protagonista fos un jardiner. "Un jardiner és una persona diferent de les altres i això ens ve de tractar amb les flors". | » |
| — Mercè Rodoreda, Pròleg per a Mirall trencat |||
Certament, Jardí vora el mar implica una inflexió positiva en la carrera de l'escriptora; la seva confecció la impulsà a retornar al món de la literatura, després d'uns anys en què la novel·lista no havia compost cap relat extens. Això no obstant, la publicació d'aquesta obra fou precedida per dues novel·les cabdals (ambdues iniciades amb posterioritat a aquesta): La plaça del Diamant (1962, considerada com un punt culminant de la seva obra novel·lística) i El carrer de les Camèlies (1966). Així ho aclaria la mateixa Rodoreda, tot confessant:
| « | Jardí vora el mar, la darrera publicada de les meves novel·les, cronològicament la primera que vaig escriure després del gran marasme, per a mi és important perquè obre el camí a les altres. Desig de superació, plaer d'escriure, deixar-me creure que encara en sabia una mica, que podia anar més lluny, que els meus anhels d'adolescent no havien mort. | » |
| — Mercè Rodoreda, Pròleg per a Mirall trencat |||
Jardí vora el mar és un relat en què abunda la simbologia (tret bastant comú en les obres de Rodoreda), narrat amb etèria subtilitat.

## Referències

* 1 2 Rodoreda, Mercè (juliol 2008), pàg.14

## Bibliografia

* Rodoreda, Mercè. Jardí vora el mar. Club Editor Jove, 2007. ISBN 9788473291224.
# Elephas planifrons

Elephas planifrons és una espècie d'elefant prehistòric que visqué durant el Pliocè i el Plistocè. Se n'han trobat restes fòssils a Àfrica i Àsia. Es creu que és l'avantpassat directe de l'elefant asiàtic (E. maximus).

## Referències

* ↑ Prothero, D. R. i Schoch, R. M. Horns, tusks, and flippers: the evolution of hoofed mammals (en anglès). The Johns Hopkins University Press, 2002, p. 170. ISBN 9780801871351.