OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Regnes sahelians

Els regnes sahelians foren un conjunt de regnes i imperis que van aparèixer a la zona del Sahel a l'edat mitjana. Alguns d'ells es perllongaren fins a l'arribada dels colonitzadors europeus. Es caracteritzaven per aglutinar una sèrie de ciutats sota el mateix poder aristocràtic, basat en la riquesa acumulada pel comerç amb els països del sud d'Àfrica i de vegades amb incursions a l'Àsia o les zones de la Mediterrània. El comerç s'organitzava en caravanes de camells i cavalls. Les ciutats i parades de les rutes gaudien de la protecció dels exèrcits imperials i de gran autonomia política i econòmica.
Els regnes sahelians més rellevants són:
* Imperi bamana
* Sultanat de Bornu
* Regne de Ghana
* Estats hausses
* Jolof
* Imperi de Kanem
* Imperi de Mali
* Regnes mossi
* Sultanat d'Ouadai
* Imperi Songhai

## Mapes

* Estats africans entre el 500 aC i el 1500 aC
* Les principals rutes de comerç d'esclaus a l'Àfrica durant l'edat mitjana.
* Rutes comercials del Desert del Sahara occidental c. 1000 – 1500. Els camps d'or s'indiquen amb un ombrejat marró clar.
* L'Imperi de Ghana en la seva màxima extensió c. 1050
* Els estats successors a l'Imperi de Ghana c. 1200
* Influència de l'Imperi Kanem c. 1200
* Extensió de l'Imperi de Mali c. 1350
* Extensió aproximada de l'Imperi de Mali, al costat de l'Imperi Songhai, c. 1350
* Estats constituents de l'Imperi Wolof.
* Estats constituents de l'Imperi Wolof c. 1400
* Carte des peuplades du Sénégal de l'abbé Boilat (1853): un mapa ètnic del Senegal a l'època del colonialisme francès. Els estats precolonials de Baol, Sine i Saloum estan distribuïts al llarg de la costa sud-oest, amb les zones interiors marcades "Peuple Sérère".
* L'Imperi Songhai c. 1500
* El territori de l'Imperi Bornu el 1500
* L'Imperi de Mali, l'Imperi Songhai i els estats circumdants, c. 1530
* Mapa del Pashalik de Tombuctú (a ratlles grogues) com a part de la dinastia Saadi del Marroc (contornat negre) dins de l'Imperi Songhai (contorn vermell), c. 1591
* L'Imperi de Mali i els estats circumdants, c. 1625
* Senegambia c. 1707 Waalo marcat com a Re. D'Oualle a la part superior esquerra.
* Imperi Bornu i regnes del Sahel oriental c. 1750
* L'extensió de l'Imperi Bornu, c. 1750
* Regne Shilluk (groc) i els seus veïns, c. 1800
* Imperi Bornu el 1810
* Els Estats de la Jihad Fulani de l'Àfrica Occidental, c. 1830
* Califat de Sokoto, segle XIX
* Àfrica occidental francesa (en verd) després de la Segona Guerra Mundial, i altres possessions franceses (en gris fosc).
* Principals regions de tràfic d'esclaus de l'Àfrica occidental, segles XV-XIX
* Representació del model clàssic del comerç triangular.
* Representació del comerç triangular d'esclaus, sucre i rom amb Nova Anglaterra en lloc d'Europa com a tercer racó.

## Referències

* ↑ Richard M. Juang, Noelle Morrissette, Africa and the Americas: Culture, Politics and History, ABC-CLIO, 2007
# Calicotèrids

Els calicotèrids (Chalicotheriidae) són una família de mamífers del subordre dels ceratomorfs, dins l'ordre dels perissodàctils. Visqueren entre fa 45 i fa 2 milions d'anys. Evolucionaren d'animals petits, Eotitanops, semblants als hiracoteris. Estan relacionats amb els extints brontotèrids i els actuals rinoceronts, tapirs i èquids.

## Referències

* ↑ Coombs, Margery C. «The chalicothere Metaschizotherium bavaricum (Perissodactyla, Chalicotheriidae, Schizotheriinae) from the Miocene (MN5) Lagerstatte of Sandelzhausen (Germany): description, comparison, and paleoecological significance». Paläontologische Zeitschrift. Springer Berlin / Heidelberg, 83, 1, 13-02-2009, pàg. 85–129. DOI: 10.1007/s12542-009-0004-x [Consulta: 29 desembre 2007].
# Lofiodòntids

Els lofiodòntids (Lophiodontidae) són una família extinta de mamífers perissodàctils que tingueren una distribució holàrtica durant l'Eocè, fa entre 33,9 i 55,8 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Alemanya, Espanya (incloent-hi les conques d'Àger i Tremp, a Catalunya), els Estats Units, França, Portugal, el Regne Unit, Suïssa i la Xina. La semblança de la seva dentadura amb la dels tapirs feu que sovint es descriguessin com tapirs gegantins i primitius, però avui en dia no es considera que hi tinguin una afinitat particular. Els seus parents més propers són els calicotèrids.

## Referències

* 1 2 Entrada «Lophiodontidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 7 gener 2025].
* ↑ Gosàlbez, 1987, «Els mamífers fòssils» (J. Agustí).
* ↑ Agustí i Antón, 2002, p. 38.

## Bibliografia

* Agustí, J.; Antón, M. Mammoths, Sabertooths and Hominids: 65 Million Years of Mammalian Evolution in Europe (en anglès). Columbia University Press, 2002. ISBN 0-231-11640-3.
* Gosàlbez, J. Història natural dels Països Catalans. Volum 13: Amfibis, rèptils i mamífers. Enciclopèdia Catalana, 1987. ISBN 84-7739-005-3.
# Lasha Bekauri

Lasha Bekauri (georgià: ლაშა ბექაური) (Arkhiloskalo, 26 de juliol de 2000) és un judoka georgià que competeix en la categoria de pes mitjà (actualment -90 Kg). Ha participat en 1 Olimpíada, guanyant la medalla d'or als Jocs Olímpics de Tòquio 2020. A més, ha guanyat 3 medalles en els Campionats del Món i 3 medalles (1 d'or) als Campionats d'Europa.

## Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Categoria |
| 2020 | Tòquio | 1 | -90 Kg |
| Campionat del Món ||||
| 2022 | Taixkent | 3 | -90 Kg |
| 2023 | Doha | 2 | -90 Kg |
| 2023 | Doha | 3 | Equips mixt |
| Campionat d'Europa ||||
| 2021 | Lisboa | 1 | -90 Kg |
| 2023 | Montpeller | 2 | -90 Kg |
| 2024 | Zagreb | 3 | -90 Kg |

## Referències

* ↑ «Perfil oficial» (en anglès). Federació Internacional de Judo. [Consulta: 15 maig 2023].
* ↑ «Perfil olímpic» (en anglès). olympics.com. [Consulta: 15 maig 2023].
# Perdida (pel·lícula de 2019)

Perdida és una pel·lícula mexicana de drama i suspens dirigida per Jorge Michel Grau.
La pel·lícula és una adaptació del film colombià de 2011 dirigit per Andrés Baiz, La cara oculta, i va ser presentada tant en la dissetena edició del Festival Internacional de Cinema de Morelia com en la vuitena edició del Festival Internacional de Cinema de Los Cabos en 2019. Va ser protagonitzada principalment per Paulina Dávila, José María de Tavira i Cristina Rodlo.
Es va estrenar en cinemes el 10 de gener de 2020 en Mèxic.

## Sinopsi

Contractat com el nou director de l'Orquestra Filharmònica de la Ciutat de Mèxic, Eric (José María de Tavira) es muda a la ciutat amb Carolina (Paulina Dávila), la seva esposa. Tot va bé fins que ella aparentment l'abandona. Devastat, Eric comença un tòrrid romanç amb una cambrera, Fabiana (Cristina Rodlo), encara que no tot és com sembla ser en la desaparició de la seva esposa.

## Repartiment

* Paulina Dávila com Carolina Etxeberry.
* José María de Tavira com Eric Iñiguez.
* Cristina Rodlo com a Fabiana.
* Juan Carlos Colombo com Mauricio Benítez.
* Luis Fernando Peña com José Vilches.
* Claudette Maillé com Blanca.
* Paulette Hernández com Julia.
* Sonia Franco com Ligia.
* Anabel Ferreira com Gladys Montenegro.

## Producció

La pel·lícula va ser produïda per la companyia d'origen colombià Dynamo Produccions amb seu central en Bogotà, Colòmbia, sent a més el quart llargmetratge realitzat pel director de cinema mexicà Jorge Michel Grau. El guió va estar a càrrec d'Anton Goenechea, partint de l'obra original escrita per Hatem Khraiche Ruiz-Zorrilla per al film colombià de 2011, La cara oculta, del qual va ser adaptada aquesta versió mexicana.

## Estrena

En 2019, va tenir la seva primera presentació al Festival Internacional de Cinema de Morelia el mes d'octubre dins de la secció d'Autors i Estrenes Nacionals, i després al Festival Internacional de Cinema de Los Cabos dut a terme el 16 de novembre. Finalment, el 10 de gener de 2020, va arribar la seva estrena al públic en totes les sales de cinema mexicanes.

## Recepció de crítica

Perdida va ser molt ben rebuda tant per la crítica especialitzada com pel públic en general, obtenint una aprovació del 92% en la versió a l'espanyol del lloc web agregador de ressenyes Rotten Tomatoes, Tomatazos, basada en 5 crítiques, les quals van resultar ser totes positives. Així mateix, establint en el seu consens que la pel·lícula “destaca per la seva manufactura i direcció efectiva i funciona gràcies al dinamisme de càmeres i el guió ben estructurat. Els actors sense sorprendre aconsegueixen ser convincents i creen el suspens adequat”.

## Referències

* ↑ «Perdida: Jorge Michel Grau y el búnker de un remake» (en castellà).
* ↑ «Dávila, sin comer y en el búnker» (en castellà).
* ↑ «Perdida, de Jorge Michel Grau tuvo su estreno nacional en el 17° FICM» (en castellà).
* ↑ Manuel, Celina. «Perdida, de Jorge Michel Grau tuvo su estreno nacional en el 17° FICM», 20-10-2019. [Consulta: 26 març 2020].
* ↑ «Alfombra Roja de la Película "PERDIDA"», 10-01-2020. [Consulta: 26 març 2020].
* ↑ «Película: Perdida». [Consulta: 26 març 2020].
# El fill

El fill (títol original en anglès, The Son) és una pel·lícula dramàtica del 2022 dirigida per Florian Zeller a partir d'un guió escrit per ell mateix i Christopher Hampton. Es basa en l'obra teatral homònima de Zeller del 2018. La pel·lícula és protagonitzada per Hugh Jackman, Laura Dern, Vanessa Kirby, Zen McGrath i Hugh Quarshie. Anthony Hopkins té una aparició menor en aquesta pel·lícula interpretant el pare del personatge principal (però un pare diferent de la pel·lícula anterior de Zeller). S'ha doblat i subtitulat al català.
El fill es va estrenar al 79è Festival Internacional de Cinema de Venècia el 7 de setembre de 2022 i va comptar amb una estrena limitada d'una setmana a Nova York i Los Angeles el 25 de novembre de 2022, abans d'una estrena més àmplia als Estats Units el 20 de gener de 2023 a càrrec de Sony Pictures Classics. La pel·lícula va rebre crítiques diverses, tot i que la interpretació de Jackman va ser motiu d'elogis. A la 80a edició dels Globus d'Or i la 27a edició dels premis Satellite, Jackman va ser nominat com a millor actor en una pel·lícula dramàtica.

## Referències

* ↑ Blyth, Antonia. «Oscar-Nominated 'The Father' Director Florian Zeller Has Next Adaptation 'The Son' in the Works» (en anglès americà), 15-03-2021. [Consulta: 15 març 2021].
* ↑ Wiseman, Andreas. «Hugh Jackman & Laura Dern to Star in Florian Zeller's 'The Son', See-Saw to Produce Follow-Up to Oscar-Nominee 'The Father'» (en anglès americà), 14-04-2021. [Consulta: 14 abril 2021].
* ↑ ; Donnelly, Matt«Vanessa Kirby Joins Hugh Jackman, Laura Dern in Florian Zeller's 'The Son' (EXCLUSIVE)», 28-06-2021. [Consulta: 16 agost 2021].
* ↑ «The Son». Goita què fan, ara!. [Consulta: 16 juny 2023].
* ↑ «Biennale Cinema 2022 | The Son». La Biennale di Venezia. [Consulta: 30 agost 2022].
* ↑ D'Alessandro, Anthony. «Sony Pictures Classics Teams Again with Oscar Winner Florian Zeller for 'The Son'», 07-07-2021. [Consulta: 16 agost 2021].

## Enllaços externs

* El fill a Goita què fan, ara!
# La (des)educació de Cameron Post

La (des)educació de Cameron Post (originalment en anglès, The Miseducation of Cameron Post) és una pel·lícula dramàtica del 2018 dirigida per Desiree Akhavan i escrita per la mateixa Akhavan i Cecilia Frugiuele, basada en la novel·la del 2012 d'⁣Emily M. Danforth. És protagonitzada per Chloë Grace Moretz, John Gallagher Jr., Sasha Lane, Forrest Goodluck, Marin Ireland, Owen Campbell, Kerry Butler, Quinn Shephard, Emily Skeggs, Melanie Ehrlich i Jennifer Ehle. Moretz interpreta una adolescent lesbiana enviada a un centre de teràpia de conversió homosexual. La pel·lícula es va estrenar al Festival de Cinema de Sundance el 22 de gener de 2018. Es va estrenar als Estats Units el 3 d'agost de 2018 i al Regne Unit, el 7 de setembre. Va rebre crítiques generalment favorables i va recaptar 1,4 milions de dòlars a escala mundial. El juliol de 2022 es va estrenar la versió original subtitulada al català per a la plataforma FilminCAT i el 27 d'agost del mateix any es va emetre el doblatge per primer cop al canal La 2.

## Repartiment

* Chloë Grace Moretz com a Cameron Post
* John Gallagher Jr. com a Reverend Rick
* Sasha Lane com a Jane Fonda
* Forrest Goodluck com a Adam Red Eagle
* Marin Ireland com a Bethany
* Owen Campbell com a Mark
* Kerry Butler com a Ruth Post
* Quinn Shephard com a Coley Taylor
* Emily Skeggs com a Erin
* Melanie Ehrlich com a Helen Showalter
* Isaac Jin Solstein com a Steve Cromps
* Dalton Harrod com a Jamie
* Jennifer Ehle com a Dr. Lydia Marsh
* Christopher Dylan White com a Dane Bunsky
* Steven Hauck com a Pastor Crawford
* McCabe Slye com a Brett
* Dale Soules com a àvia

## Referències

* 1 2 «La (des)educació de Cameron Post». FilminCAT. [Consulta: 17 juliol 2022].
* ↑ Siegel, Tatiana. «Chloe Grace Moretz, Sasha Lane to Star in Gay Conversion Drama 'The Miseducation of Cameron Post'». The Hollywood Reporter, 18-11-2016.
* ↑ McNary, Dave. «Chloe Grace Moretz, Sasha Lane Starring in 'Miseducation of Cameron Post'». Variety, 18-11-2016.
* ↑ Hipes, Patrick. «Chloë Grace Moretz To Star In Pic Based On 'The Miseducation Of Cameron Post'», 18-11-2016.
* ↑ ; Anderson, Tre'vell«'The Miseducation of Cameron Post,' 'Burden' take top prizes at a quiet Sundance Film Festival», 28-01-2018.
* ↑ Olsen, Mark. «'The Miseducation of Cameron Post' and the lessons of the Sundance grand jury prize for Desiree Akhavan» (en anglès), 02-08-2018.
* ↑ «2018 Sundance Film Festival: Feature Films Announced». Sundance Film Festival, 29-11-2017. Arxivat de l'original el 22 de desembre 2017.
* ↑ «Sundance Program Schedule». Arxivat de l'original el 14 de juny 2018.
* ↑ Siegel, Tatiana. «Sundance Grand Jury Winner 'Miseducation of Cameron Post' Lands at FilmRise». The Hollywood Reporter, 23-03-2018.
* ↑ Grater, Tom. «Sundance Grand Jury prize winner 'The Miseducation Of Cameron Post' gets UK deal (exclusive)», 27-03-2018.
* ↑ «The Miseducation of Cameron Post (2018)». Fandango.
* ↑ «La (des)educació de Cameron Post». Goita què fan ara. [Consulta: 17 juliol 2022].
* ↑ «La graella». El Punt Avui, 27-08-2022, p. 35.
# Teddy Riner

Teddy Pierre-Marie Riner (nascut el 7 d'abril del 1989 a Les Abymes, a la Guadalupe francesa) és un judoka francès en categoria de més de 100 kg (pesos pesants), premiat com a campió olímpic al 3 d'agost del 2012 a Londres
Més alt que la mitjana de judoques de la seva mateixa categoria (2,04 m i 132 kg), amb tan sols 26 anys, ja té en possessió 8 títols de campionat del món, aconseguits per ordre a Rio de Janeiro el 2007, París el 2008, Rotterdam el 2009, Tokyo el 2010, París el 2011,Rio de Janeiro al 2013, Cheliabinsk al 2014 i Astana al 2015
En possessió del rècord del món de títols en la categoria home (8 títols), només ha de lamentar dues derrotes en campionat internacional d'elit: 3a volta de la competició de pesos pesants als Jocs Olímpics del 2008 davant del seu rival Abdullo Tangriev, i el 13 de setembre del 2010 a Tokyo davant de Daiki Kamikawa.
Format al París Judo, convertida en Lagardère París Racing, el campió segueix la seva formació des del 2009 al Levallois Sporting Club Judo.
Ha estat escollit millor esportista francès el 2012 i el 2016 pel diari L'Équipe.

## Referències

* ↑ Feu, Jordi. «L'home que no perd mai», 08-02-2017. [Consulta: 4 març 2020].

## Enllaços externs

* http://www.youtube.com/watch?v=XnjSnWqLWT4
* http://www.le10sport.com/Autres-sports/Resultat-Chpts-du-monde-judo--Riner-encore-au-sommet-270851227.html Arxivat 2011-09-08 a Wayback Machine.
# Min Homosyster

Min Homosyster (en suec La meva germana gai) és un curtmetratge suec-noruec dirigit per Lia Hietala i estrenat el 2017. La pel·lícula es va estrenar l'11 de febrer de 2017 al 67è Festival Internacional de Cinema de Berlín i es va projectar allà al Generation Kplus. Va guanyar el Premi Teddy en la categoria de curtmetratges.

## Argument

La Cleo, de deu anys, passa temps amb la seva germana lesbiana Gabbi i la seva xicota Majken a la seva casa d'estiueig al nord de Suècia/nord de Noruega. La Gabbi li pregunta a la Cleo sobre els seus contactes socials, el seu equip de voleibol, els seus amics i surten converses molt personals. La Cleo creu que els gossos sense pèl són millors que els terriers amb revestiment arrissat? Estima la Sadira? O potser Kevin? I com saps que estàs enamorat? Tot i que Gabbi posa una lleugera pressió sobre Cleo, Majken és molt més obert amb la noia.

## Producció

La pel·lícula està ambientada al nord de Suècia/nord de Noruega. Va ser dirigit per Lia Hietala, que també va escriure el guió. Min Homosyster va ser produït per New Stories i Toft Film.
La pel·lícula es va estrenar l'11 de febrer de 2017 al 67è Festival Internacional de Cinema de Berlín i es va projectar allà al Generation Kplus.

## Premis

* 2017: 67è Festival Internacional de Cinema de Berlín: Premi Teddy al millor curtmetratge.
* 2017: The Tel Aviv International LGBT Film Festival: Millor curtmetratge internacional, premi del Jurat
* 2017: Fire!! Mostra Internacional de Cinema Gai i Lesbià (premi al millor curtmetratge)

### Nominacions

* 2017: Festival de Cinema de Zagreb per The Golden Pram

### Altre festivals

* 2017: SEOUL International Women’s Film Festival
* 2017: MIX Copenhagen
* 2017: Queerfilm Festival Bremen
* 2018: KUKI 11 (International Short Film Festival for Children and Youth Berlin 2018)
* 2018: Internationales Frauenfilmfestival Dortmund/Köln

## Referències

* ↑ Greater Union Filmpalast GmbH, Neue Filmpalast GmbH & Co KG. «Filmhaus 2: Geschichten über das Erwachsenwerden | Cinestar», 07-02-2021.
* ↑ Min Homosyster a Internet Movie Database (anglès)
* 1 2 «Min Homosyster. My Gay Sister. Meine Homoschwester». berlinale.de, 05-02-2021.
* ↑ «TLVFEST AWARDS 2017». Tel Aviv’s International LGBT Film Festival, 05-02-2021.
* ↑ Zagreb Film Festival. «Zagreb Film Festival — My Gay Sister».
* ↑ «Min homosyster». Arxivat de l'original el 2021-05-17. [Consulta: 2 març 2022].
* ↑ «Min Homosyster».

## Enllaços externs

* Entrevista amb Lia Hietala a la Berlinale 2017 a YouTube
# Mutafukaz

Mutafukaz (ムタフカズ －MUTAFUKAZ－, Mutafukazu, anomenat MFKZ en alguns mercats) és una pel·lícula de ciència-ficció animada per a adults basada en la sèrie de còmics i el curtmetratge del mateix nom. La pel·lícula va ser una coproducció francesa-japonesa entre Ankama Animations i Studio 4 °C, i està dirigida per Shōjirō Nishimi i Guillaume "Run" Renard. El còmic va ser publicat en anglès com Mutafukaz per Titan Comics amb un sol volum publicat el 27 d'octubre de 2015. Mutafukaz es va estrenar a França el 23 de maig de 2018 i al Japó el 12 d'octubre de 2018.

## Argument

Angelino és un pobre diable que malviu en Dark Meat City, una megaurb infestada de bandes violentes, policies corruptes i buscavides sense escrúpols. Mentre treballa com a repartidor de pizza té un accident en distreure's amb una misteriosa noia. Aquest esdeveniment canviarà completament la seva vida, ja que a partir de llavors començarà a tenir terribles visions d'éssers monstruosos que aguaiten per tota la ciutat. Potser Angelino ha perdut el cap, o potser l'accident li ha obert els ulls a una veritable invasió alienígena...

## Estrena

Mutafukaz es va estrenar el 13 de juny de 2017 al Festival Internacional de Cinema d'Animació d'Annecy. La Pel·lícula es va estrenar a França el 23 de maig de 2018 i al Japó el 12 d'octubre de 2018. GKIDS va llançar el doblatge anglès de la Pel·lícula en una actuació teatral limitada als EUA i el Canadà l'11 d'octubre i el 16 d'octubre de 2018.
Aquesta esbojarrada obra d'animació que es va convertir en una de les sensacions de la Secció Anima't del Festival de Sitges del 2017. La llicència a Espanya és de Mediatres Estudio i la va treure a la venda en format físic a finals del 2018 en Blu-ray i DVD, amb doblatges en català i castellà.

## Referències

* ↑ «Film Mutafukaz» (en castellà). Mediatres Estudio. [Consulta: 25 juliol 2019].
* 1 2 «MUTAFUKAZ de Shojiro Nishimi y Guillaume Renard» (en castellà). [Consulta: 30 gener 2023].
* ↑ «film Mutafukaz Sitges». Festival de Sitges. [Consulta: 25 juliol 2019].
# Mammu, es tevi mīlu

Mammu, es tevi mīlu (traduïble com a "Mare, t'estimo") és una pel·lícula letona del 2013, escrita i dirigida per Jānis Nords. La pel·lícula fou seleccionada com la candidata letona a millor pel·lícula de parla no anglesa dels Premis Oscar 2013, però no fou nominada.

## Repartiment

* Kristofers Konovalovs com a Raimonds
* Vita Vārpiņa com a mare d'en Raimonds
* Matīss Livčāns com a Pēteris
* Indra Briķe com a mare d'en Pēteris

## Premis i guardons

* Gran Premi del Jurat Internacional del programa Generation KPlus al Festival Internacional de Cinema de Berlín de 2013.
* Premi al millor llargmetratge al Festival de Cinema de Los Angeles de 2013.
* Premi a la millor pel·lícula europea al Festival de Cinema infantil i juvenil de Zlin (Txèquia) de 2013.

## Referències

* ↑ «Oscars: Latvia Nominates 'Mother, I Love You' in Foreign Language Category» (en anglès). HollywoodReporter.com. [Consulta: 11 setembre 2013].
# Cadenot

Un cadenot és un tirant de ferro que subjecta l'obencam (obencs, burdes i obenquells), cada cadenot fermant un dels cables que suporten els arbres d'un veler. També són cadenots les peces d'ancoratge d'alguns estais i dels estais de galop, burdes o burdes volants.

## Descripció física

Els cadenots són de forma allargada i es munten en posició gairebé vertical. Per la part inferior van afermats a l'orla (també poden allargar-se més, costats avall; o afermar-se parcialment en la coberta) mitjançant perns múltiples (per a disminuir l'esforç sobre els materials del buc). Per la part superior es collen a elements tensors: bigotes en els velers antics o clàssics, i tensors de rosca en velers més moderns.

## Vela lleugera

En vela lleugera els cadenots acostumen a ser d'acer inoxidable amb sistemes tensors discrets (es van tensant per increments). Hi ha cadenots que només permeten tensar "de forat a forat" i tensors que permeten un ajustament més fi (basats en el sistema Nonius emprat en els peus de rei).
En els primers el cadenot està format per dues xapes d'acer inoxidable amb un fiador (format per un piu mòbil allotjat en una cassoleta fixa en la xapa exterior estirat per una molla interna). El fiador en posició normal travessa la part superior de les dues xapes. Una regleta amb forats va muntada de forma fixa a l'extrem inferior de l'obenc. L'obenc es fa ferm al cadenot estirant el fiador i introduint la regleta entre les dues xapes (tirants) del cadenot. Un cop obtinguda la posició (i la tensió) desitjada s'allibera el fiador, quedant el passador a través d'un forat de la regleta de l'obenc. Els forats acostument estar separats uns 10 mm i aquest és valor dels increments o decrements d'ajustament.
Els cadenots amb sistema Nònius també estan formats per dues regletes (unides per la part inferior a un escaire o doble escaire d'acer inoxidable). El passador és un pern (del tipus cilíndric amb cabota cilíndrica i fiador d'anella tancada) que pot situar-se en qualsevol posició. Les separacions verticals entre els forats de la regleta fixada a l'obenc i les regletes dels cadenots varien en una dècima part (uns forats a 10 mm i els altres a 9 mm; sistema semblant a l'emprat en els peus de rei). D'aquesta manera és molt fàcil ajustar l'obenc amb increments d'un mil·límetre (1mm). Es tracta d'un sistema molt antic.

## Velers moderns de desplaçament mitjà

Fora d'alguns velers de disseny clàssic els iots de creuer acostumen a usar tensors de rosca, units sempre a cadenots més o menys convencionals. En alguns casos, especialment en l'estai de galop s'usen tensors hidràulics.

## Velers clàssics

En els velers clàssics, especialment d'aparell rodó i fins a principis del segle xx, els obencs i similars es tensaven mitjançant dues bigotes cadascun.

## Referències

* ↑ «Patent US311605 - RSGGIWG-STRETCHER - Google Patents».Patent d'un tensor de regletes perforades sistema Nònius.(anglès)
* ↑ United States Coast Guard Auxiliary. Sailing Skills and Seamanship. McGraw Hill Professional, 30 agost 2007, p. 16–. ISBN 9780071470292 [Consulta: 9 novembre 2010].

## Vegeu també

* Bigota
* Obenc