OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pere de Planella

Pere de Planella (Moià, ? — Barcelona, 1385) fou un eclesiàstic català, bisbe d'Elna i de Barcelona. Fou nomenat bisbe d'Elna l'any 1361 quan era canonge a Mallorca. Com a bisbe d'Elna fou l'iniciador del canal del Tec, el qual afavorí la indústria de draps de Perpinyà. S'enfrontà amb els cònsols de Perpinyà per de les imposicions del rei Pere III d'Aragó, fins al punt que Arnau, vicari general i abat de Sant Genís de Fontanes, llançà un interdicte a tota la ciutat el 1369. Enmig d'aquestes lluites, en les quals intervingué el papa, fou nomenat bisbe de Barcelona l'any 1371 i traslladat a aquesta ciutat. A la catedral de Barcelona feu construir la càtedra episcopal del cor, que porta el seu escut, i el 1380 presidí els trasllats a la catedral dels cossos de santa Maria de Cervelló i de sant Oleguer.
La seva tomba és a la capella del Santíssim o dels Planella a l'església de Santa Maria de Moià.. La família dels Planella van tenir el domini senyorial de la vila de Moià fins a l'any 1501.

## Referències

* ↑ «Pere de Planella». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «› element › sarcofag-del-bisbe-pere-de-planella Sarcòfag del bisbe Pere de Planella. Moià.». Diputació de Barcelona. - Mapes de Patrimoni Cultural.
# Cantó de Chaource

El cantó de Chaource és un antic cantó francès del departament de l'Aube, situat al districte de Troyes. Té 25 municipis i el cap és Chaource. Va desaparèixer el 2015.

## Municipis

* Avreuil
* Balnot-la-Grange
* Bernon
* Chaource
* Chaserey
* Chesley
* Coussegrey
* Cussangy
* Étourvy
* Les Granges
* Lagesse
* Lantages
* Lignières
* La Loge-Pomblin
* Les Loges-Margueron
* Maisons-lès-Chaource
* Metz-Robert
* Pargues
* Praslin
* Prusy
* Turgy
* Vallières
* Vanlay
* Villiers-le-Bois
* Vougrey

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1953 | François Chandon de Briailles | Divers droite, després RPF |
| 1953-1958 | Georges Richert | Divers droite |
| 1958-1982 | Camille Martin | UFF, després Centrista, després UDF |
| 1982-1994 | Bernard Coutord | UDF |
| 1994-2015 | Jean Pouillot | UDF, després NC |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2010 |
| 4.802 | 5.314 | 4.834 | 4.801 | 4.532 | 4.652 | 4.795 |
| A partir de 1990: Població sense dobles comptes |||||||
# Museu Escultor Navarro Santafé

El Museu Escultor Navarro Santafé es troba a Villena (Alt Vinalopó, País Valencià). Està situat a la planta baixa de la que va ser la casa d'Antonio Navarro Santafé, al carrer que porta el seu nom. La seua concepció parteix de l'artista mateix, qui va condicionar la planta baixa de la seua casa perquè poguera albergar una exposició i, per mediació de la seua viuda, el va donar a l'Ajuntament de Villena. Va obrir les portes per primera vegada en 1983 i està registrat oficialment des de 2000.

## Museu i col·lecció

L'edifici del museu és una casa tradicional villenera del segle xix, la planta baixa del qual va modificar l'artista per condicionar-la com a estudi-exposició. Arquitectònicament, cal destacar tres arcs de diferents estils que Navarro Santafé va realitzar per separar els ambients del museu.
L'exposició consisteix en diverses peces que l'autor hi va portar del seu estudi de Madrid: escultures, pergamins, escrits, esbossos, fotografies, etc. És difícil encasellar l'obra de Navarro Santafé dins d'alguna faceta, atés que en dominava moltes —des de les mares de Déu i sants en talla i marbre fins al retrat en bust—, però es va fer famós especialment per les seues escultures animalístiques. Entre les més representatives d'aquestes es troben el "Monumento al Oso y el Madroño" situat a la Puerta del Sol de Madrid o "El Monumento al Caballo" de Jerez de la Frontera, els esbossos de la qual (en paper i escultura) poden contemplar-se al museu. Peces importants són també els seus grups taurins i de gossos de caça, en els quals cal assenyalar l'estilització de les seues formes.
Aquesta mateixa fidelitat a la realitat s'aprecia en els seus retrats, com el del Monument a Ruperto Chapí situat a Villena, —del qual hi ha esbossos i avantprojectes al museu— o el seu autoretrat i el de la seua esposa. També poden observar-se diversos aspectes de l'actual talla de la Nostra Senyora de les Virtuts, patrona de Villena, que es conserva al Santuari de la nostra Senyora de les Virtuts.

## Referències

* ↑ «Museo del Escultor Antonio Navarro Santafé». A: Gran Enciclopedia Temática de la Comunidad Valenciana. Cultura. Editorial Prensa Valenciana, 2009.
* 1 2 3 «Museos: Museo Escultor Navarro Santafé». A: Laura Hernández Alcaraz, José Ayelo Pérez. Villena ¡un tesoro! (en castellà). 3a edició. M.I. Ayuntamiento de Villena, en colaboración con el ITVA, 2003. ISBN 84-920501-0-1.
# Turó de Comafornell

El Turó de Comafornell és una muntanya de 1.729 metres que es troba al municipi de Montferrer i Castellbò, a la comarca de l'Alt Urgell.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Serrat Roig (Sagàs)

El Serrat Roig és una muntanya de 696 metres que es troba al municipi de Sagàs, a la comarca catalana del Berguedà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Consell del Poble de Síria

El Consell del Poble (àrab: مَجْلِس الشَّعْب, Majlis ax-Xaʿb) és l'autoritat legislativa de Síria. Té 250 membres elegits per a un mandat de quatre anys en quinze circumscripcions de diversos escons. Hi ha dos fronts polítics principals, el Front Nacional Progressista i el Front Popular pel Canvi i l'Alliberament. A les eleccions de 2012, celebrades el 7 de maig, van donar lloc a un nou parlament que, per primera vegada en quatre dècades, es va basar nominalment en un sistema pluripartidista. Al 2016, Hadiya Khalaf Abbas, representant Deir Ezzor des del 2003, es va convertir en la primera dona escollida per ser-ne la portaveu.
L'assemblea es reuneix com a mínim tres cops l'any i en ocasions especials convocades pel president del consell o el president del país.

## Noms de l'òrgan legislatiu

El nom de la cambra legislativa a Síria ha canviat al llarg del temps, tant de nom com de composició i funcions:
* Sota l'administració ocupant (1917-1920)
** Congrés Nacional Sirià (1919-1920)
* Regne àrab de Síria (1920)
** Congrés Nacional Sirià (1920)
* Estat de Síria, part del mandat francès (1922-1930)
** Consell Constituent (1923–1925)
** Assemblea Constituent (1924-1930)
* República de Síria (1930-1958)
** Consell de Representants (1932-1933)
** Cambra de Diputats (1932-1946)
** Cambra de Representants (1947-1949)
** Assemblea Constituent (1949-1951)
** Cambra de Diputats (1953-1958)
* República Àrab Unida (1958–1961)
** Cambra de Diputats (1958-1960)
* República Àrab de Síria (1961-actualitat)
** Cambra de Diputats (1961-1963)
** Consell Nacional Revolucionari (1965-1966)
** Assemblea Popular (1971-actualitat)

## Referències

* ↑ «Assad says Syria 'able' to get out of crisis». Al Jazeera, 25-05-2012. Arxivat de l'original el 2012-05-24. [Consulta: 11 juny 2012].
* ↑ «Hadiyeh Khalaf Abbas Elected as First Woman Speaker of Syrian People's Assembly - Al Manar TV Website Archive». archive.almanar.com.lb. Arxivat de l'original el 2023-04-28. [Consulta: 28 abril 2023].
* ↑ «Hadiyeh Khalaf Abbas elected as first woman speaker of People's Assembly». Arxivat de l'original el 16 juliol 2021. [Consulta: 16 juliol 2021].
* ↑ «Hadiyeh Khalaf Abbas elected as the first woman Speaker of the People's Assembly» (en anglès americà). Syrian Arab News Agency, 06-06-2016. Arxivat de l'original el 2022-05-22. [Consulta: 28 abril 2023].
* ↑ Phillips, Douglas A. Syria. Infobase Publishing, 2010. ISBN 9781438132389.
# Diodor de Sicília

Diodor de Sicília o Diodor Sícul (en llatí Diodorus Siculus, en grec antic Διόδωρος) va ser un historiador grec nascut a Sicília que va viure al segle i aC contemporani de Juli Cèsar i d'August.
Va néixer a Agurion, on es va familiaritzar amb la llengua llatina per les bones relacions de la seva ciutat amb els romans. Va dedicar la seva vida, de la que no se'n sap res més que el que ell en diu a la seva obra, a escriure una història universal i per això va viatjar per Europa i Àsia. Va viure a Roma durant molt de temps, recollint materials i documents antics sobre geografia i història.
Diodor afirma que va dedicar trenta anys a preparar-se per escriure la seva obra màxima. Com que reunia molt de material per descriure cada fet i cada cosa que explicava, va anomenar al seu llibre Bibliotheca (Βιβλιοθήκη), a la que Eusebi es refereix com a Bibliotheca historica (Βιβλιοθήκη ἱστορική). Com que a l'obra apareix la mort de Cèsar i diu que va ser a Egipte l'any 20 aC, se suposa que va escriure el llibre després de l'any 8 aC quan es va canviar el calendari.
L'obra es compon de 40 llibres i van des de la més remota antiguitat fins a les guerres de la Gàl·lia. El mateix Diodor diu que estava dividida en tres seccions: la primera (6 llibres) parlava dels temps mítics anteriors a la guerra de Troia; la segona (11 llibres) va des de la guerra de Troia fins a la mort d'Alexandre el Gran; i la tercera (23 llibres), des de la mort d'Alexandre fins a les guerres de la Gàl·lia. Desgraciadament l'obra no s'ha conservat sencera: els llibres 6, 7, 8, 9 i 10, i els posteriors al 20 s'han perdut excepte alguns fragments dels llibres 31, 32, 33, 36, 37, 38 i 40 conservats per Foci i uns resums i comentaris que Constantí VII Porfirogènit va manar que es fessin. El seu llibre, organitzat per anys com uns annals, es limita a recollir informacions, mites i relats, sense cap esperit crític (així, es dona el cas que un apartat pot contradir el següent). Sovint esmenta les seves fonts, la majoria de les quals s'han perdut i fan que augmenti el valor de l'obra.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Diodorus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 13 juliol 2022].

## Bibliografia

* Ernst Badian, "DIODORUS SICULUS" a Encyclopaedia Iranica

## Enllaços externs

* Diodorus Siculus Library. Llibres 9-17
# Riccardo Magrini

Ricardo Magrini (Montecatini Terme, 26 de desembre de 1954) és un ciclista italià, ja retirat, que fou professional entre 1977 i 1986. Era anomenat Il Magro. Durant la seva carrera esportiva destaquen una victòria d'etapa al Tour de França de 1983 i una al Giro d'Itàlia del mateix any. Una vegada retirat va exercir de director esportiu en diferents equips ciclistes fins al 2004 i des del 2005 exerceix de comentarista al canal italià de l'Eurosport.

## Palmarès

* 1972
** 1r a la Coppa Ciuffenna
* 1982
** 1r al Giro della Provincia di Reggio Calabria
* 1983
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
** Vencedor d'una etapa del Giro d'Itàlia

### Resultats al Tour de França

* 1979. Abandona (12a etapa)
* 1983. Abandona (10a etapa). Vencedor d'una etapa

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1977. 94è de la classificació general
* 1978. Abandona (15a etapa)
* 1979. Abandona (7a etapa)
* 1981. 30è de la classificació general
* 1982. Abandona (21a etapa)
* 1983. 71è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1985. No surt (10a etapa)
* 1986. Abandona (19a etapa)

## Referències

* 1 2 «MAGRINI Riccardo». [Consulta: 20 novembre 2022].
* 1 2 «Riccardo "Il Magro" Magrini e il ciclismo per caso e per amore», 16-05-2016.
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Riccardo MAGRINI» (en italià). [Consulta: 20 novembre 2022].
* ↑ «Riccardo Magrini, infarto negli studi di Sky per la 'voce' del ciclismo. Salvato da un collega» (en italià), 29-08-2017. [Consulta: 20 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Ricardo Magrini a sitiodeciclismo.net
# Elmer Konstantin Niklander

Elmer Konstantin Niklander (Rutajärvi, Hausjärvi, 19 de gener, 1890 - Hèlsinki, 12 de novembre 1942) fou un atleta de Finlàndia especialista en llançament de disc i llançament de pes.
Guanyà quatre medalles olímpiques, una plata en disc i un bronze en pes als Jocs de 1912 i un or en dics i una plata en pes als Jocs de 1920. Niklander tenia el sobrenom d'Oitin kanuuna (canó d'Oitti).

## Referències

* ↑ «"Oitin kanuuna"» (en finnish). YLE. [Consulta: 28 desembre 2006].
# Werner Thärichen

Werner Thärichen (Neuhardenberg, 1921 - Berlín, 2008) fou el timbaler de l'Orquestra Filharmònica de Berlín. Va estudiar composició i direcció a la Hochschule für Musik de Berlin. També va aprendre flauta i piano, i fou percussionista i timbaler en diverses orquestres. Thärichen és conegut sobretot pel seu Concert per a Timbals i Orquestra, Op. 34 (1954), el qual va tocar com a solista i també dirigir. El concert va ser escrit per al seu fill Nicolai, a qui va fer classes de percussió i el qual es va fer un nom com a pianista de jazz, compositor i arranjador.

## Referències

* ↑ «https://www.iberlibro.com/primera-edicion/Werner-Th%C3%A4richen-Batrachomyomachia-Paukerkrieg-Erstausgabe-Erl%C3%A4uterung/30087452175/bd». [Consulta: 29 maig 2019].
* ↑ «https://www.boosey.com/composer/Werner+Th%C3%A4richen». [Consulta: 29 maig 2019].
* ↑ «http://www.melodiousmerchant.com/percussionist-profundus/jack-bell-timpanist/biography-of-composer-timpani-solo/». Arxivat de l'original el 29 de maig 2019. [Consulta: 29 maig 2019].
# Ruth Poritzky

Ruth Poritzky (Berlín, 24 d'agost de 1902 - Auschwitz II-Birkenau, agost 1942) va ser una cantant, compositora, arpista i organista alemanya.

## Biografia

Ruth Poritzky va néixer a Berlín com l'única filla de l'escriptor i director Jakob Elias Poritzky i la poetessa Helene Orzolkovsky. La mare provenia d'una família de cantors. El pare, que es va criar estrictament jueu ortodox, havia arribat a Karlsruhe quan era petit i més tard es va unir als cercles literaris seculars. Al voltant de 1915 va treballar temporalment al Teatre Estatal de Baden a Karlsruhe, però després va tornar a Berlín. Ruth es va quedar amb la seva mare i dues tietes a Karlsruhe, on vivien altres parents. Va completar una formació vocal, probablement amb Carl Beines a Darmstadt, i va aprendre piano, orgue, guitarra i arpa cromàtica.
Ruth va cantar com a soprano, des de 1933 principalment en el context de l'Associació Cultural Jueva, i va compondre, entre altres coses, cançons per a la sinagoga. Aviat va adoptar el nom artístic "Porita", potser prestat del món de l'òpera italiana.
Va ensenyar al Conservatori Munz de Karlsruhe i va fer nombroses aparicions. El 1934, per exemple, la "Baden Jewish Community Gazette" va informar sobre una de les seves aparicions en una "vetllada familiar" del "Reichsbund of Jewish Front Soldiers":"La nostra cantant local de llaüts Ruth Porita es va delectar en la primera part amb cançons serioses, en la segona part amb cançons divertides, en part auto-posades al llaüt."
Com a organista, va treballar en la comunitat israeliana de Karlsruhe en la dècada de 1930.
El 22 d'octubre de 1940, Ruth i la seva mare i diversos milers de jueus van ser segrestats del sud-oest d'Alemanya a la ciutat francesa del sud de Gurs, on van viure en condicions molt difícils fins a l'estiu de 1942. Totes dues van ser deportades del camp de concentració de Drancy a Auschwitz-Birkenau el 12 d'agost de 1942 i van ser assassinades allà.

## Notes

* ↑ vgl. Dt. Bühnen-Jahrbuch Jg. 1922 und 1924
* ↑ Israelitisches Gemeindeblatt, Ausgabe B, 12. Jg. 1934, Nr. 12 vom 15. Dezember 1934, S. 14.
* ↑ vgl. Israelitisches Gemeindeblatt, Ausgabe B, 14. Jg. 1936, Nr. 23 vom 9. Dezember 1936, S. 7.

## Bibliografia

* Paul Frank i Wilhelm Altmann (eds.): Kurzgefasstes Tonkünstler-Lexikon, 15a edició, Wilhelmshaven 1971, ISBN 3 7959 0083 2
* Josef Werner: Esvàstica i estrella jueva. El destí dels jueus de Karlsruhe al Tercer Reich. Karlsruhe: Badenia, 2a ed. 1990, pàgines 89 i 406

## Enllaços externs

* Kurzgefasstes Tonkünstler-Lexikon Arxivat 2021-02-01 a Wayback Machine., 15. Aufl., Wilhelmshaven 1971, ISBN 3 7959 0083 2
* Selecció d'obres
# Roy J. Kennedy

Roy J. Kennedy (Rochester, 6 de gener de 1897 - Comtat de Mendocino, 2 de juliol de 1986) fou un físic estatunidenc conegut per haver duit a terme l'experiment de Kennedy-Thorndike el 1932, juntament amb Edward M. Thorndike. L'experiment mostrà que la velocitat de la llum és independent de la velocitat de l'aparell de mesura en diferents sistemes inercials.

## Biografia

Realitzà els seus estudis superiors a la Universitat Cornell on es graduà el 1920. Amplià estudis a la Universitat de Princeton el curs 1921–22 i es doctorà a la Universitat Johns Hopkins el 1924. Entre 1922 i 1924 també treballà com a físic al National Bureau of Standards. Entre 1924 i 1927 obtingué una beca de recerca a l'Institut Tecnològic de Califòrnia (CalTech) i una altra el curs 1927–28. El 1928 li fou concedida una altra beca de la John Simon Guggenheim Memorial Foundation per ampliar estudis sobre la teoria de la radiació. El 1932 passà a la Universitat de Washington, a Seattle.

## Obra

Entre 1929 i 1931 dissenyà i dugué a terme l'experiment de Kennedy-Thorndike. El disseny experimental és una forma modificada de l'interferòmetre emprat en l'experiment de Michelson-Morley. Serví com una prova per verificar indirectament la dilatació del temps. Mentre que el resultat negatiu de l'experiment de Michelson-Morley s'explica per la contracció de la longitud, el resultat negatiu de l'experiment de Kennedy-Thorndike requereix la dilatació del temps. Això donava suport a la teoria de la relativitat especial d'Albert Einstein i contradeia la teoria de Lorentz-FitzGeralt.

## Referències

* 1 2 «Roy J. Kennedy». John Simon Guggenheim Memorial Foundation. [Consulta: 16 desembre 2015].
* ↑ «Emigrants: England to New York State». RootsWeb, 2008. [Consulta: 10 gener 2016].
* 1 2 Kennedy, R.J.; Thorndike, E.M «Experimental Establishment of the Relativity of Time». Phys. Rev., 42, 3, 1932, pàg. 400-418. Arxivat de l'original el 2015-12-10. DOI: 10.1103/PhysRev.42.400 [Consulta: 16 desembre 2015].
* ↑ Einstein, A «Zur Elektrodynamik bewegter Körper». Annalen der Physik, 322, 10, 1905, pàg. 891–921.
# Naziha Arebi

Naziha Arebi és una directora, productora, escriptora i artista britànica-libia que va néixer el 1984 de mare anglesa i pare libi i es va criar a Hastings. És reconeguda per dirigir i produir el premiat Freedom Fields, que es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Toronto (TIFF) del 2018, i altres projectes cinematogràfics. La seva fotografia i escriptura també s'han publicat en diversos diaris i revistes. Les pel·lícules de Naziha s'han projectat en diversos festivals de cinema més, com ara el Festival de Cinema Àrab dels EUA, el Festival Internacional de Cinema d'Edimburg, el Festival Internacional de Cinema de Venècia i el Festival de Cinema de Trípoli. Els seus escrits i fotografies també s'han publicat en diverses revistes i diaris. També treballa amb moltes organitzacions com ONU Dones i BBC Media Action.

## Filmografia

* Freedom Fields (2018)
* After A Revolution

## Referències

* ↑ «The Film» (en anglès). Freedom Fields. [Consulta: 27 octubre 2019].
* ↑ Rose, Steve «'You get used to the gunfire' – filming the Libyan women's football team» (en anglès). The Guardian, 31-05-2019.
* ↑ «TIFF 2018 Women Directors: Meet Naziha Arebi — "Freedom Fields"» (en anglès americà). womenandhollywood.com. [Consulta: 27 octubre 2019].
* ↑ «Freedom Fields review – Libyan female footballers hit back of the net». The Guardian.
* ↑ «Lumieres d'Afriques | NAZIHA AREBI» (en anglès britànic). [Consulta: 3 desembre 2020].
# Puerto de la Cruz

Puerto de la Cruz és un municipi espanyol que pertany a la província de Santa Cruz de Tenerife, Canàries, més concretament, al nord de l'illa de Tenerife. Se situa a la Vall de La Orotava, al costat dels municipis de Los Realejos i de La Orotava. El Puerto de la Cruz està situat a 37 km de Santa Cruz de Tenerife.
Té una extensió de 8,73 km², és el més petit de les Illes Canàries, i una població de 30.613 habitants (Instituto Nacional de Estadística, 01-01-2005). La seva altitud és de 9 metres sobre el nivell del mar i el seu punt de major altitud és el con volcànic de Las Arenas, amb 249 metres.
* Latitud: 28° 25′ N
* Longitud: 16° 32′ W
* Codi postal: 38400.
És un dels centres turístics més importants de Canàries, on la majoria de turistes són de la península Ibèrica, Anglaterra i Alemanya.

## Economia

L'economia es basa en el turisme, aquest sector porta a la població 1 000 000 de turistes a l'any (especialment espanyols, seguit d'alemanys i anglesos).

## Monuments i llocs d'interès

El Puerto és una atracció turística tot l'any, gràcies al suau clima. Es pot visitar:
* el complex Costa Martiánez (El Lago): complex d'oci dissenyat per l'artista César Manrique, hi ha piscines i restaurants.
* el Jardí Botànic: construït el 1788 com a jardí d'aclimatació.
* Loro Parque: zoològic especialitzat en diferents xous amb lloros, dofins, lleons marins, etc.
* la Plaça del Charco: centre neuràlgic del municipi.
* Playa Jardín: platja de sorra negra remodelada per l'artista César Manrique per a dotar-la d'extenses zones de jardins, bars i restaurants, zones d'oci, etc.
* el Castell San Felipe: construït al segle xvii per a defensar la població dels atacs pirates.
* l'Església de Nuestra Señora de la Peña de Francia: inicialment construïda el 1697 va anar ampliant-se posteriorment.
* el passeig de San Telmo: passeig de vianants al costat de la costa
* la Casa de la Aduana: fundada el 1620.
* l'Hotel Taoro: un dels primers establiments hotelers de tota Canàries (1890), posteriorment es transformà en casino.
* Castell de San Felipe.

## Hostaleria

Destaquen:
* Hotel Botánico de 5 estrelles Gran Luxe.
* Hotel Semiramis de 5 estrelles.
* Hotel Atalaya de 4 estrelles.
* Gran Hotel Turquesa Playa de 4 estrelles.
* Hotel Tigaiga de 4 estrelles.

## Famosos

* Agustín de Betancourt (1758-1825), va ser un dels enginyers més prestigiosos d'Europa.
* Tom Hernández (9 de setembre de 1917 - 21 de juny de 1984 a Los Angeles, Califòrnia), actor
* Tomás de Iriarte, (1750 - 1791) fou un poeta neoclàssic en castellà.

## Vegeu també

* Tenerife
* Llista de municipis de Santa Cruz de Tenerife

## Referències

* ↑ «Puerto de la Cruz». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Ayuntamiento de Puerto de la Cruz
Nord: Oceà Atlàntic :
| Oest: Los Realejos | Puerto de la Cruz | Est: La Orotava |
| Sud: La Orotava |||