OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santa Bàrbara de Sant Feliu de Buixalleu

Santa Bàrbara de Sant Feliu de Buixalleu és una església de Sant Feliu de Buixalleu (Selva) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Petit santuari situat en un petit promontori, a Sant Feliu de Buixalleu.
L'edifici, de planta rectangular, està cobert per una teulada a doble vessant amb un campanar d'espedanya.
A la façana on hi ha el campanar d'espedanya, hi ha una obertura cegada en arc rebaixat, amb dovelles i brancals de pedra.
En una de les façanes llargues, es troba la porta d'entrada, també en arc escarser format per dovelles, i brancals de carreus de pedra. Al costat dret hi ha una finestra espitllera molt petita feta de pedra granítica.
No hi ha més obertures a les altres façanes.
Totes les parets, excepte la paret llarga sense obertures, estan enguixades. Les cadenes cantoneres són de pedra.

## Història

Al segle xviii, a Santa Bàrbara hi havia ermitans.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Santa Bàrbara de Sant Feliu de Buixalleu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Can Pons-Xic

Can Pons-Xic és una masia de Sant Feliu de Buixalleu (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici aïllat situat als afores del nucli urbà de Sant Feliu de Buixalleu.
L'edifici, de planta baixa i pis, està format per dos cossos rectangulars, lleugerament angulars, contraposats, amb la teulada a una vessant amb el ràfec de quatre fileres.
A la façan principal, trobem la porta d'entrada a la planta baixa en arc de mig punt format per dovelles, amb carreus als brancals. Al costat esquerre hi ha dues finestres quadrangulars, i al dret tres de rectangulars verticals, totes amb llinda monolítica, brancals de carreus de pedra i ampit de pedra. Al pis, sobre la porta d'entrada hi ha una finestra amb llinda monolítica, i brancals i ampit de pedra. Al costat esquerre hi ha dues finestres d'iguals característiques. Al costat dret, hi ha una galeria amb cinc obertures en arc de mig punt separat per pilars.
A la façana de la part posterior, destaquen dos contraforts que reforcen l'edifici, i la data 1863/5 que hi ha a la clau d'una porta en arc escarser.
Adossat al costat dret, hi ha un petit cos de planta baixa i teulada a una vessant.

## Història

La data inscrita en el portal ens indica que la casa fou acabada entre el 1863-1865.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Pons-Xic». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# La Cortina (Arbúcies)

La Cortina és una masia d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa de dues plantes amb vessants a laterals. Està envoltada d'altres dependències i ampliacions que han modificat la seva estructura original.
A la façana principal, la porta i la finestra són quadrangulars amb la llinda, els brancals i l'ampit motllurat de pedra monolítica, se situen a l'esquerra de la façana. A la llinda de la porta hi ha una inscripció que no es llegeix pel desgast de la pedra, i també hi trobem enganxat el número 40, així com les restes d'un rellotge de sol situat més amunt. A la part dreta de la façana, degut al desnivell del terreny, l'edifici es converteix en tres plantes i a la part superior s'obra una galeria de dos arcs de mig punt. Les altres obertures són senzilles, de forma rectangular. En aquesta part de l'edifici s'aprecia una finestra tapiada, de la qual es veu la motllura de l'ampit de pedra. Aquí el parament ha estat arrebossat. Des de la façana podem veure també el sostre de la galeria, que ha estat reformat, amb bigues de fusta i rajols.
L'edifici ha estat restaurat modernament, i amb aquesta reforma es van obrir una porta i finestres a la façana lateral, que ha esdevingut la principal. En aquesta part, el parament és de pedra vista, amb grans carreus, i les obertures són rectangulars envoltades amb pedres i protegides amb barres de ferro.

## Història

Guerau Cortina apareix documentat al 1286. També s'esmenta un Bartomeu i Pere Cortina en el capbreu dels Dosrius de 1313. Més endavant apareix en els Fogatges de 1497 i 1515 dins la batllia de n'Orri. També en el Manual de la Casa Regàs apareix el mas Cortina com a censalista del Regàs al 1536.
Documentat en el Cadastre de 1743 com a "manso Cortina de casa Roquer", i també en el cadastre de 1800. Apareix en el llistat de les cases de pagès del rector de la parròquia elaborat l'any 1826.
En el padró de 1883 hi consta una família de vuit persones, en el padró de 1940 hi apareix una família de sis membres.
Ens apareix en el mapa de Juli Serra de 1890.
En l'amillarament de 1935 Narcís Zaragoza Ametller declara una finca amb el nom mas Cortina que limita a orient amb terres del mas Casanovas, a migdia i nord amb el mas Vidal i Trinitat Homs i a ponent amb honors del mas Cortina.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «La Cortina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2017].
# Fable III

Fable III és un videojoc de rol d'acció desenvolupat per Lionhead Studios i publicat per Microsoft Game Studios. Es tracta d'una semi-directa seqüela de Fable II. És el tercer joc de la sèrie Fable. El seu llançament va ocórrer el 26 d'octubre de 2010 en exclusiva per a Microsoft Xbox 360 i Microsoft Windows.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Lionhead (anglès)
* Wiki no oficial de Fable (anglès)
Viccionari
# Joe Martin Stage Race Women

El Joe Martin Stage Race Women és una cursa femenina de ciclisme d'un dia que es celebra als Estats Units des de l'any 1996. Està integrada dins el calendari femení de l'UCI com a cursa 2.2 a partir del 2015, quan es va integrar el calendari UCI femení.
Es disputa anualment pels voltants de Fayetteville, Arkansas. La primera vencedora fou la neerlandesa Julie Hudetz. L'edició de 2024 fou cancel·lada per falta de finançament.

## Palmarès

Femení - A partir de 1996
| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 1996 | Julie Hudetz | | |
| 1997 | Catherine Wahlberg | | |
| 1998 | Lisa Klein | | |
| 1999 | Andrea Ratkovic-Bowman | | |
| 2000 | Ary McLauvin | | |
| 2001 | Anke Erlank | | |
| 2002 | Lynn Gaggioli | | |
| 2003 | Lynn Gaggioli | Sue Palmer-Komar | Amy Moore |
| 2004 | Lynn Gaggioli | Kori Seehafer | Katrina Berger |
| 2005 | Lynn Gaggioli | Grace Fleury | Dotsie Bausch |
| 2006 | Erinne Willock | Alisha Lion | Dotsie Bausch |
| 2007 | Katharine Carroll | Alexandra Wrubleski | Katheryn Curi |
| 2008 | Robin Farina | Catherine Cheatley | Laura Van Gilder |
| 2009 | Alison Powers | Katheryn Curi | Katharine Carroll |
| 2010 | Alison Powers | Katheryn Curi | Amanda Miller |
| 2011 | Janel Holcomb | Megan Guarnier | Lex Albrecht |
| 2012 | Jade Wilcoxson | Carmen Small | Kathryn Donovan |
| 2013 | Claudia Häusler | Alison Powers | Lauren Stephens |
| 2014 | Lauren Stephens | Laura Brown | Joanne Kiesanowski |
| 2015 | Lauren Stephens | Scotti Lechuga | Amber Neben |
| 2016 | Coryn Rivera | Linda Villumsen | Lauren Stephens |
| 2017 | Ruth Winder | Lauren Stephens | Claire Rose |
| 2018 | Katie Hall | Sara Bergen | Leah Thomas |
| 2019 | Chloé Dygert | Shannon Malseed | Sara Bergen |
| 2020 | suspesa | suspesa | suspesa |
| 2021 | Skylar Schneider | Veronica Ewers | Heidi Franz |
| 2022 | Emma Langley | Austin Killips | Heidi Franz |
| 2023 | Lauren Stephens | Emily Ehrlich | Emilie Fortin |
| 2024 | suspesa | suspesa | suspesa |

## Referències

* ↑ «Joe Martin Stage Race Preview: fierce competition, equal prize purses and live coverage» (en francès). cyclingweekly, 18-05-2022. [Consulta: 15 novembre 2024].
* ↑ «Joe Martin Stage Race cancels 2024 UCI stage race with plans to reboot next year» (en anglès). cyclingnews, 21-03-2024. [Consulta: 15 novembre 2024].

## Vegeu també

* Joe Martin Stage Race

## Enllaços externs

* Joe Martin Stage Race Women - Lloc web oficial
# Katheryn Curi

Katheryn Curi, coneguda també amb el nom de casada com Katheryn Mattis (Goshen, Connecticut, 29 de maig de 1974) va ser una ciclista nord-americana que fou professional del 2004 al 2012. El seu principal èxit fou el Campionat nacional en ruta de 2005.

## Palmarès

* 2005
** Campiona dels Estats Units en ruta
* 2008
** 1a a la Geelong World Cup
* 2010
** Vencedora d'una etapa a la Joe Martin Stage Race
** Vencedora d'una etapa al Tour de l'Aude

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Serrat dels Garrics

El Serrat dels Garrics és una serra situada als municipis de Lluçà, Prats de Lluçanès i Sant Martí d'Albars (Lluçanès), amb una elevació màxima de 711 metres. El nom prové dels garrics (Quercus coccifera), una planta semblant a l'alzina però de port arbustiu.

## Referències

* 1 2 Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Serrat dels Garrics». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Original Dixieland Jass Band

Original Dixieland Jass Band, abreujat ODJB, (la qual passa a ser anomenada "Original Dixieland Jazz Band" a partir de 1918), va ser una formació pionera en l'origen i evolució del jazz; una banda de jazz dixieland amb origen a Nova Orleans, Estats Units, a la qual se li atribueixen els primers enregistraments de jazz l'any 1917.
* Livery Stable Blues
* Gravació original de la "Original Dixieland Jass Band" del 26 de febrer de 1917. Duració: 3:10 min.
Es tracta d'un grup de músics de Nova Orleans que es van fer populars mentre tocaven al cafè Schiller a Chicago i el restaurant Reisenweber a Nova York. "Livery Stable Blues" es va convertir en la primera composició de jazz coneguda, gravada el 26 de febrer de 1917, la qual juntament amb el Dixie Jass Band One-Step ha estat considerat el primer àlbum de jazz publicat. El quintet l'integraven el clarinet Larry Shields, el corneta Dominic James La Rocca, el trombó Edwin Branford Edwards, el pianista Henry Ragas i el bateria Tony Sbarbaro. Tots ells havien actuat anteriorment, ja de forma conjunta, en diverses bandes de Nova York.

## Referències

* ↑ Hosiasson, José. Tras una historia del jazz. Revista musical chilena, 1958, pp. 37-43. [Consulta 21 de juny de 2015].
* ↑ Oxford University Press. "Original Dixieland Jazz Band Biography", pbs.org [Consulta 21 de juny de 2015]
* ↑ John Robert Brown. A Concise History of Jazz. Mel Bay Publications, 2004, p. 25. ISBN 0-7866-4983-6
# Celeste Caeiro

Celeste Martins Caeiro (Lisboa, 2 de maig de 1933 - Leiria, 15 de novembre de 2024) va ser la ciutadana portuguesa que el dia 25 d'abril de 1974 va distribuir clavells als soldats que sortiren dels quarters per recolzar el cop d'estat que va acabar amb el règim dictatorial liderat per Marcelo Caetano. Per aquest motiu, la revolució va ser coneguda com la Revolució dels Clavells.

## Biografia

De mare gallega, era la més jove de tres germans i gairebé no va conèixer el seu pare, que els va abandonar. Celeste Caeiro treballava, en l'època de l'aixecament, en un restaurant de Lisboa on s'oferien clavells a la clientela, però com que el 25 d'abril de 1974 no va obrir amb motiu del cop d'estat que s'estava produint, el gerent va donar els clavells al personal perquè se'ls emportessin cap a casa.
De camí cap a casa, Celeste es va trobar els tancs dels revolucionaris i tot preguntant què passava, un soldat li va respondre «Anem al Carmo a detenir Marcelo Caetano. Això és una revolució!». El soldat li va demanar un cigarret, però com que Celeste no en tenia cap, li va donar un clavell, que ell es va posar en el canó de l'escopeta. I així, en el camí des de Chiado fins a l'Església dels Màrtirs, Celeste va anar repartint clavells als soldats que trobava.
Després va ser anomenada Celeste dos cravos (Celeste la dels Clavells) El 1999 la poeta Rosa Guerreiro Dias li va dedicar el poema Celeste em Flor.

## Notes

* ↑ Al Largo do Carmo s'hi troba el quarter general de la Guàrdia Nacional Republicana, on s'hi havia reclòs el dictador.

## Referències

* ↑ «47 anos dunha revolución con caraveis no canto de balas» (en portuguès). Nòs Diario, 25-04-2021. [Consulta: 19 març 2023].
* ↑ «Conheça Celeste Caeiro, mulher que com cravos deu nome à Revolução em Portugal - Notícias - R7 Internacional» (en portuguès brasiler). [Consulta: 2 gener 2018].
* ↑ Group, Global Media «▶ Vídeo: A mulher que fez do cravo o símbolo da revolução» (en portuguès de Portugal). , 25-04-2013 [Consulta: 29 desembre 2017].
* ↑ RTP, RTP, Rádio e Televisão de Portugal - «Os cravos vermelhos, símbolos de Abril» (en pt). [Consulta: 29 desembre 2017].
* ↑ «Largo do Carmo» (en castellà). Visit Portugal. [Consulta: 17 novembre 2024].
* ↑ «Celeste Caeiro, la mujer cuyos claveles dieron nombre a la Revolución que cambió Portugal - RTVE.es» (en es-es). , 25-04-2014 [Consulta: 29 desembre 2017].
* ↑ «Celeste Caeiro, a mulher que deu nome à revolução em Portugal» (en pt-br). [Consulta: 29 desembre 2017].
* ↑ «Vamos Falar de Abril: Celeste em flor nos canteiros da Mouradia», 17-03-2014. [Consulta: 2 gener 2018].

## Vegeu també

* Revolució dels Clavells

## Enllaços externs

* 25 de Abril - A origem dos cravos"; Recurs audiovisual a YouTube (2014)
# Gaelic Park

Gaelic Park ( Irlandès: Páirc na nGael) és una instal·lació d'atletisme situada entre els carrers de West 240th Street i Broadway al barri del Bronx, Nova York, Estats Units. Des de 1926 és la seu del New York County GAA, per a la pràctica del futbol gaèlic, hurling i altres esports irlandesos. El 1991 va ser adquirida per la Universitat de Manhattan el 1991 i n'ha acollit nombrosos esdeveniments.

## Referències

* ↑ «New York GAA | GAAinfo.com - Information, Results and Clubs». Arxivat de l'original el November 26, 2011. [Consulta: 6 abril 2012].
# Géza Anda

Géza Anda (Budapest (Hongria), 19 de novembre, 1921 – Zúric (Suïssa), 13 de juny, 1976), fou un pianista hongarès naturalitzat suís el 1955.
Va interpretar principalment repertoris clàssics i romàntics: Mozart, Beethoven, Schumann, Brahms, però també Bartók.

## Biografia

Va començar els seus estudis de piano als 12 anys, els seus professors van ser Stefániai Imre, Emánuel Hegyi i Imre Keéri-Szántó. Entre 1939 i 1941 va ser alumne d'Ernő Dohnányi. Va fer el seu debut públic a Budapest el 1939, als 18 anys, amb el Concert per a piano en si bemoll major de Brahms dirigit per Willem Mengelberg. El 1943 es va traslladar a Suïssa, renunciant a la seva posició com a solista de l'Orquestra Filharmònica de Berlín dirigida per Wilhelm Furtwängler. Es va convertir en ciutadà suís el 1955 i va fer regularment classes magistrals a Zuric i Lucerna. La seva carrera internacional va començar a desenvolupar-se l'any 1947, primer va ser reconegut com a especialista en literatura virtuosa del piano romàntic, i més tard en les obres de Bartók. En els seus concerts de piano, va tocar principalment les obres de Beethoven, Liszt, Schumann, Grieg, Brahms, Txaikovski i Rachmaninoff, i més tard es va convertir en un intèrpret dedicat de les obres de Béla Bartók.

## Vida privada

Es va casar amb Hortense Bührle, filla d'Emil Georg Bührle de la Werkzeugmaschinenfabrik Oerlikon, Bührle & Co. propietari i fill d'un col·leccionista d'art.
Va donar el seu darrer concert l'1 de juny de 1976 a Innsbruck. Va morir a Zúric als 54 anys i mig, com a conseqüència d'un càncer d'esòfag.

## La seva memòria

En la seva memòria, cada tres anys se celebra un concurs internacional de piano a Zúric.

## Referències

* ↑ Andres Briner ( trad. Françoise Senger), « Géza Anda [ arxiu ] » al Diccionari històric de Suïssa en línia, versió de30 de novembre de 2021.
* ↑ Versenygyőztesek – Anda Géza Fesztivál, 2012

## Fonts

* Nou lèxic hongarès VIII.: Volum suplementari (A–Z, 1962–1980). Ed. Istvánné Maros, Sándor Zsilinszky. Budapest: Acadèmic. 1981. ISBN 963-05-3852-0 ISBN 963052803 7 sèries ISBN 963 05 2810 X volum addicional
* Géza Anda. Acadèmia de Música Ferenc Liszt. (Consulta: 5 d'agost de 2012)
# Hyundai i20

El Hyundai i20 és un vehicle del segment B que el fabricant Hyundai Motor Company va presentar oficialment al Saló de l'Automòbil de París l'any 2008, comercialitzant-se a partir de finals d'aquell mateix any.
És un vehicle de cinc places amb motor davanter transversal, tracció davantera i carroceria hatchback de tres o cinc portes.Substitueix (a Europa) el Hyundai Getz i, com el seu nom indica, es posiciona entre el Hyundai i10 i el Hyundai i30.

## Generacions

El Hyundai i20 ha tingut tres generacions diferents:
* 2008-2014
* 2014-2020
* 2020-actualitat

## Competició

Des de l'any 2014, l'equip oficial de Hyundai al Campionat Mundial de Ral·lis, el Hyundai World Rally Team, ha utilitzat aquest model per competir, aconseguint guanyar diversos ral·lis amb pilots com Thierry Neuville, Ott Tänak o Dani Sordo. Guanyen el campionat de constructors dels anys 2019 i 2020.
També s'ha utilitzat aquest model de vehicle en altres campionats continentals o estatals, on també ha aconseguit victòries i títols, com el Campionat d'Europa de Ral·lis del 2023 i 2024 amb Hayden Paddon.

## Referències

* ↑ «Hyundai i20: un digno sucesor del Getz - elmundo.es motor». [Consulta: 21 octubre 2024].
* ↑ «Salón Internacional del Automóvil, París 2008 - elmundo.es motor». [Consulta: 21 octubre 2024].
* ↑ 20minutos. «Así es el nuevo Hyundai i20, uno de los utilitarios más recomendables que puedes comprar» (en castellà), 20-10-2020. [Consulta: 21 octubre 2024].
* ↑ «Hyundai consigue el segundo título de constructores del WRC». [Consulta: 21 octubre 2024].
* ↑ «Hayden Paddon conquista el ERC» (en castellà), 21-10-2024. [Consulta: 21 octubre 2024].
# Irma Sztáray

La comtessa Irma Sztáray de Sztára et Nagymihály (10 de juliol de 1863 - 3 de setembre de 1940) va ser una cortesana i autora de memòries hongaresa. Va ser l'última dama de companyia de l'emperadriu Elisabet d'Àustria i l'única companya de viatge de l'emperadriu quan va ser assassinada.

## Primers anys

La comtessa hongaresa Irma va néixer filla del comte Viktor Sztáray de Sztára et Nagymihály ( hu ) (1823–1879) i de la comtessa Mária Török de Szendrõ ( hu ) (1835–1916).

## Cortesana

Sztáray va obtenir el càrrec de dama de companyia a la cort imperial d'Àustria. No es va casar mai i no va tenir fills, ja que va dedicar tota la seva vida a l'Emperadriu i a la cort. Va acompanyar Elisabeth durant els seus últims quatre anys, des de 1894 fins a 1898, en els seus viatges a Hongria, Itàlia, Suïssa, Algèria i Grècia. Les seves memòries Aus den letzten Jahren der Kaiserin Elisabeth, que va escriure molts anys després de la mort de l'emperadriu Elisabeth, es van publicar en alemany i són una font valuosa que ofereix una visió detallada dels últims anys de Sisi.
Pels seus serveis, Irma Sztáray va rebre una medalla d'honor de l'emperador Franz Joseph I just després de l'assassinat d'Elisabeth.

## Anys posteriors

Després de la mort de l'emperadriu Isabel, Sztáray va viatjar a Itàlia amb la seva mare per recuperar-se de la tragèdia. Després de tornar a casa, es va unir a la Creu Roja i va ajudar a cuidar els ferits de la Primera Guerra Mundial com a infermera. El 1907, va donar la jaqueta de seda negra que l'emperadriu Isabel portava el dia de la seva mort al Museu Memorial de la Reina Isabel al Castell de Buda a Hongria.
Sztáray va viure en reclusió al castell de la seva família a Szobránc, Hongria (avui Sobrance, Eslovàquia ) fins a la seva mort. Va morir el 3 de setembre de 1940, a l'edat de 77 anys

## En la cultura popular

La pel·lícula germano-austríaca-suïssa del 2023 Sisi & I, dirigida per Frauke Finsterwalder, explica la història de l'emperadriu Elisabeth d'Àustria des del punt de vista de Sztáray, que va ser interpretada per l'actriu alemanya Sandra Hüller.

## Referències

* ↑ «Irma Sztáray, Slovak countess, the last Lady-in-waiting of the Austro-Hungarian Empress Elisabeth». SBS, 12-01-2022. Arxivat de l'original el 19 agost 2022.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 Ráti, Emese. «Sissi magyar udvarhölgye kezei közt halt meg: így vallott róla Sztáray Irma» (en hongarès). Femina, 28-11-2023. Arxivat de l'original el 28 novembre 2023. [Consulta: 15 febrer 2024].
* ↑ Gottlieb, Susanne. «Review: Sisi & I». Cineuropa, 20-02-2023. Arxivat de l'original el 22 febrer 2023. [Consulta: 6 març 2023].
# Kallima

Kallima és un gènere de lepidòpters papilionoïdeus de la família dels nimfàlids (Nymphalidae), subfamília Nymphalinae. Es troben a l'est, sud i sud-est asiàtic.
Es coneixen com a papallones de fulla de roure nom que fa referència a la superfície inferior de les seves ales, que és de diversos tons de marró com una fulla morta. Quan les ales es mantenen tancades, s'assembla molt a una fulla morta, encara més emfatitzada per la forma de l'ala.

## Taxonomia

Aquest gènere tradicionalment també ha inclòs una sèrie d'espècies africanes, però ara se solen col·locar a Kallimoides, Junonia (alternativament a Kamilla) i Mallika. Les espècies següents són actualment membres del gènere Kallima:
Espècies de Kallima :
* Kallima albofasciata Moore, 1877
* Kallima alompra Moore, 1879
* Kallima buxtoni Moore, 1879
* Kallima horsfieldii (Kollar, 1844)
* Kallima inachus (Boisduval, 1846)
* Kallima limborgii Moore, 1879
* Kallima knyvetti de Nicéville, 1886
* Kallima paralekta (Horsfield, 1829)
* Kallima philarchus (Westwood, 1848)
* Kallima spiridiva Grose-Smith, 1885

## Referències

* ↑ Cott, Hugh. Adaptive Coloration in Animals (en anglès). Oxford University Press, 1940, p. 318-320.
* ↑ «Kallima Doubleday, [1849]"]» (en anglès). Markku Savela's Lepidoptera and Some Other Life Forms'.
* ↑ Shirôzu, Takashi; Nakanishi, Akinori «A revision of the genus Kallima Doubleday (Lepidoptera, Nymphalidae)» (en anglès). Tyô to Ga, 34(3), 1984, pàg. 97-110.
* ↑ Valappil, B.; Saji, K. «Kallima horsfieldii Kollar, 1844 – Blue Oakleaf» (en anglès). Kunte, K., P. Roy, S. Kalesh and U. Kodandaramaiah (eds.). Butterflies of India, v. 2.20. Indian Foundation for Butterflies, 2015.
# Illa Flaubert

Illa Flaubert és una novel·la de Miquel Àngel Riera publicada l'any 1990.

## Premis

* Josep Pla, 1990
* Joan Crexells, 1990
* Nacional de la crítica 1990
* Crítica Serra d'Or, 1990
* Ciutat de Barcelona, 1990

## Referències

* ↑ «Illa Flaubert | enciclopèdia.cat». [Consulta: 20 abril 2020].
* ↑ País, El «Miquel Angel Riera gana el Pla con 'Illa Flaubert'» (en castellà). El País [Madrid], 06-01-1990. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Lliurament del XIX Premi Joan Crexells de Novel·la · Arxiu de la paraula de l'Ateneu Barcelonès». [Consulta: 20 abril 2020].
* 1 2 3 «Miquel Àngel Riera i Nadal | enciclopèdia.cat». [Consulta: 20 abril 2020].