OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Moner (Tavertet)

El Moner és una masia de Tavertet (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Masia de planta rectangular coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana la qual es troba orientada a migdia. Consta de planta baixa i primer pis. A la part esquerra sobresurt un cos cobert a una vessant. El portal és rectangular, i, a llevant, a nivell del primer pis hi ha un cos de galeries avui tancades amb vidrieres. A tramuntana s'hi adossa una construcció coberta a dos nivells i destinada al bestiar. A llevant, a tocar els porxos un portal amb llinda de roure amb un sobrearc al damunt. A ponent una part del mur és construïda en tàpia, la resta és de pedra unida amb morter i grossos carreus carrejats a les obertures. Al davant de la casa hi ha una bassa de pedra viva.
La cabana del Moner és de planta basilical amb la façana orientada a tramuntana, mirant vers el mas i amb una lliça al davant que encara conserva els vells cairons. Al cos central s'hi obra un gros portal de fusta amb una obertura al damunt. Al cos lateral dret s'hi obre una porta rectangular amb la llinda datada, la qual sembla procedir d'algun altre indret, donat que té les característiques dels portals dels masos i no de les cabanes. És construïda en pedra basta unida amb morter de calç, pedra polida als escaires i obertures.

## Història

És una construcció força rònega de la qual no tenim cap informació bibliogràfica ni constructiva que ens permeti documentar la seva història. Aquest mas però, segurament que pertanyia a l'antiga parròquia de Sant Bartomeu de Sesgorgues, i qui sap si fou una masoveria del proper mas l'Arau.

## Referències

* 1 2 3 «El Moner». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Can Refredat

Can Refredat és una casa de Tavertet (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de planta baixa i un pis amb la teulada a dues vessants i el carener paral·lel a la façana. hi ha dues obertures per planta totes amb la llinda i els brancals de carreus de pedra. el parament és de grans pedres irregulars unides amb morter però a la part superior de la façana hi ha un canvi de parament degut a un alçament de la casa, les pedres són més petites i el morter és més fosc.

## Referències

* ↑ «Can Refredat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Cala del Pati Blau

La cala del Pati Blau és una petita platja del municipi de Sant Pere de Ribes (Garraf), situada a llevant de la platja del Belis, i a ponent de la punta de l'Ombra, que la separa de la platja del Gaspar, del municipi de Sitges. Té una longitud de 12 metres i una amplada mitjana de 9 metres, formada per grava i còdols. La roca que la delimita a llevant s'anomena la Foradada del Pati Blau, pel conducte que la travessa, des de la platja fins al mar, de 4 x 2,5 metres.

## Referències

* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* ↑ «Platges i dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona.
* ↑ «Foradada Del Pati Blau». Espeleo World.
# Dún Briste

Dún Briste (en Anglès : Dun Briste Sea Stack ) és un faralló o pilar natural —en Geomorfologia denominat stack— que es va formar en el període Carbonífer possiblement Missisípic fa aproximadament 350 milions d'anys.

## Història

La seva col·locació en la situació actual es va produir sobre l'any 1393 quan diversos fenòmens el van descalçar del lloc on era i el van deixar varat a uns metres de la la costa. L'evidència que havia format part de terra ferma va ser presentada el 1980 quan uns investigadors hi van fer uns peritatges, en els que van descobrir edificacions de pedra i restes de camins per a les ovelles.
Quan l'illot de Dún Briste encara no estava separat del cap, Patrici d'Irlanda, hi va construir una de les primeres esglésies d'Irlanda. Durant la Segona Guerra Mundial hi ha una casa que va servir com a lloc de vigilància de la guàrdia costanera Irlandesa.

## Descripció

Està siuat al cap de Downpatrick Head a 5 quilòmetres de la ciutat de Ballycastle al Comtat de Mayo, Irlanda, separat de la costa, a només 20 metres de distància, La part visible "fora de l'aigua, té 45 metres d'alçada, 63 metres de llargària i 23 d'amplària, arribant per sota l'aigua a 228 metres de profunditat

## Llegenda de Sant Patrici

La llegenda explica que quan el pilar encara estava adossat al cap hi vivia el déu celtic Crom Dubh, que no volia convertir-se al cristianisme predicat per Sant Patrici, enutjant-lo fins al punt que aquest, va copejar el terra del cap amb la seva vara, i va provocar la separació d'un tros de terreny amb forma d'illot, condemnant a Dubh a morir en absoluta solitud aïllat de terra ferma.

## Galeria d'imatges

* Fotografia del faralló l'any 2006
* Fotografia feta l'any 2021.
* Fotografia de la costa més propera al Dún Briste, al costat de la casa de vigilància, any 2006.
* Fotografia on es veu la distància des de la costa fins al faralló, any 2006.
* Fotografia centrada en el Dún Briste, any 2021.

## Referències

* ↑ «Dun Briste Sea Stack» (en anglès). Downpatrick Head. [Consulta: 22 març 2023].
* ↑ Miller, Iain. «Dún Bristé Sea Stack» (en anglès americà). endorfeen, 05-07-2022. [Consulta: 22 març 2023].
* ↑ published, Laura Geggel. «That Sea Stack from Reddit Didn't Take 'Millions of Years' to Form» (en anglès). livescience.com, 15-02-2018. [Consulta: 22 març 2023].
* 1 2 «Dún Briste, la roca sola ante el Atlántico» (en castellà). viajes.nationalgeographic.com.es, 24-04-2022. [Consulta: 22 març 2023].
* ↑ «Dun Briste, un precioso rincón d...» (en castellà). vicmun.com. [Consulta: 22 març 2023].
* 1 2 «Downpatrick Head» (en espanyol europeu). Ireland.com. [Consulta: 22 març 2023].
* ↑ «Dun Briste: una impresionante pila del mar en Irlanda» (en espanyol europeu). Vista al Mar. [Consulta: 22 març 2023].
# Convent de Sant Felip

Sant Felip és un convent de l'Oratori de Sant Felip Neri d'estil barroc a la ciutat de Vic (Osona) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Arquitectura

La façana de l'església és completament plana i només queda ornamentada pels portal d'ingrés a l'església i a la residència. El portal de l'església queda reforçat per un bust de Sant Felip Neri; obra dels escultors Morató.
La façana de la residència al carrer és plana i es compon amb eixos verticals. La façana del jardí que és visible des del Carrer Corretgers, presenta una composició tradicional amb galeries porticades.
Els acabats de façana són arrebossats, marcant carreus a la cantonada. La nau de l'església es manifesta en façana per un frontó.
L'església és d'una nau, amb passadissos entre capelles i tribunes a sobre. El convent és de forma lineal en ala, seguint l'església i el carrer.

## Història

L'any 1713 són fundats els felipons pel doctor Manuel Bojons.
A l'any 1714 s'estableix el casal de la Congregació de l'Oratori de Sant Felip Neri
L'any 1725 s'inaugurà l'església
El 1835 es tancà el convent i l'església com tants d'altres de Vic
El 1842 s'hi establiren les escoles al convent. En aquesta època el pare Bach inicià el restabliment de la congregació de l'Oratori a l'església de Sant Felip.
Fa pocs anys tornà al seu lloc el bust de Sant Felip Neri a la façana.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 «Església Convent de Sant Felip». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 octubre 2017].
* ↑ Junyent, 1980, pàg. 382
* ↑ Junyent, 1980, pàg. 271
* ↑ Junyent, 1980, pàg. 306
* ↑ Junyent, 1980, pàg. 309
# Casa Caçador (Vic)

La Casa Caçador és una casa amb elements barrocs i eclèctics de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de planta baixa i tres pisos superiors. Les obertures es distribueixen simètricament amb eixos verticals. Aquestes són de llinda plana amb carreus de pedra en els brancals. Es combinen finestres amb balcons volats i baranes de ferro forjat. L'aspecte actual és fruit de diverses intervencions al llarg dels segles.

## Referències

* ↑ «Casa Caçador». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 octubre 2017].
# Hermann Marwede (vaixell)

El Hermann Marwede (SK 29) és el vaixell de recerca i rescat més gran de la mar del Nord i l'únic de la classe 46m del servei de restat alemany Deutsche Gesellschaft zur Rettung Schiffbrüchiger (DGzRS). És considerat el vaixell de rescat més gran del món té la base a l'estació marítima de l'illa de Helgoland.

## El vaixell

Amb una llargada de 46 metres, una amplada de 10,66 metres i un calat de 2,80 metres, el vaixell pot assolir una velocitat de 25 nusos (aproximadament uns 46 km/h). Compta amb un motor central (de 2.720 kW (3.700 CV) i dos motors laterals de 2.040 kW (2.775 CV) cadascun, que ofereixen una potència total del motor de 6.800 kW (9.250 CV). Gràcies a dos propulsors de proa accionats hidràulicament de 105 kW (42 CV) cadascun, es pot posicionar amb precisió durant les maniobres operatives i portuàries. El vaixell té una autonomia de 920 milles marines o 1.700 km. Quan viatja a una velocitat més lenta de 15 kn, pot arribar a fer-ne 2.120.
Actualment està equipat amb un bot inflable semirígid amb cabina tancada, ubicat a la tina de popa, de 8,90 metres d'eslora i 3,60 metres d'amplada i està equipat amb dos propulsors a reacció i fa una velocitat màxima de 32 nusos (aproximadament 59 km/h). Gràcies al calat poc profund de 0,65 metres, també es pot utilitzar en aigües poc profundes, per exemple al voltant de bancs de sorra.
La tripulació permanent està formada per 16 navegants i tècnics, set dels quals formen la tripulació que està de servei a bord les 24 hores del dia durant dues setmanes perquè pugui salpar en qualsevol moment.

## Història

L'any 2000, la DGzRS va decidir construir el vaixell de rescat més gran i potent fins al moment. L'encàrrec del vaixell, d'uns 46 metres d'eslora i 404 tones de desplaçament, es va adjudicar a la drassana Fassmer Werft de Berna/Motzen, situada a la riba esquerra del riu Weser. El casc va ser subcontractat l'empresa polonesa Aluship Gdańsk de Gdańsk. Finalment el vaixell va ser batejat el 27 de juny de 2003 en honor a l'empresari i director de la cervesera Beck's i patrocinador de la DGzRS, Hermann Marwede.
L'embarcació filla Verena, inialment ubicada a la tina de popa, es va construir a la drassana Lürssen Werft. El 2012, aquesta embarcació original es va canviar per un bot inflable semirígid amb el mateix nom.

## Curiositat

L'empresa alemanya de modelisme Revell comercialitza la maqueta per muntar del Hermann Marwede a escala 1:200.

## Referències

* 1 2 «ÜBER DIE STATION Deutsche Bucht/Helgoland» (en alemany). DGzRS. [Consulta: 24 juliol 2024].
* 1 2 3 4 «46-METER-SEENOTRETTUNGS KREUZER MIT TOCHTERBOOT» (en alemany). DGzRS. [Consulta: 24 juliol 2024].
* ↑ Kölling, Volker «Seenotretter in der Region Bremen-Nord verwurzelt» (en alemany). Weser Kurier, 27-05-2015 [Consulta: 24 juliol 2024].
* ↑ «Seenotkreuzer "Hermann Marwede"» (en anglès). Revell. [Consulta: 24 juliol 2024].
# Mas Soler (Bàscara)

El Mas Soler és una masia de Bàscara (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situat al sud-oest del nucli urbà de la població de Bàscara, a poca distància del veïnat de Sant Miquel de Terrades (Calabuig) i al peu del camí de Sant Nicolau.

## Descripció

Mas format per tres cossos aïllats delimitats per una tanca. L'edifici principal és de planta rectangular, amb la coberta de teula de dues vessants i distribuït en planta baixa i dos pisos. La façana principal presenta la majoria d'obertures restituïdes. Hi ha dos portals d'arc de mig punt adovellats, un d'ells amb accés directe al primer pis a través d'unes escales exteriors adossades a la façana. La resta d'obertures són finestres d'obertura rectangular, les del pis superior emmarcades amb carreus de pedra i les de la primera planta d'arc conopial amb arquets. Al costat de llevant hi ha un pou circular exempt i a ponent, un altre edifici de planta rectangular annex. Distribuït en dues plantes i amb la coberta de dues vessants de teula, presenta dos porxos adossats als extrems curts i les obertures restituïdes. A la part posterior de l'edifici principal hi ha una era de planta circular, amb el paviment de cairons i banc corregut com a tanca delimitadora.
La construcció és bastida amb pedra desbastada i còdols, disposats formant filades irregulars.

## Història

El primer propietari que coneixem del mas Soler és Gaspar Granollés, per un document de l'any 1497. Sabem que el 1598, Salvi Granollés és un dels propietaris més importants de la zona i que aquest cognom es manté a finals del segle xix a Calabuig. Al segle xviii, el mas apareix identificat com a mas Milans i, l'any 1777, apareix citat amb el nom actual.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mas Soler». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 13 octubre 2017].
# Casa Bonal

La Casa Bonal és una obra de Peralada (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli urbà de la població de Peralada, a la banda de tramuntana del nucli històric de la vila, a la plaça Ramon Muntaner.
Gran casal de planta rectangular, amb la coberta de teula de dos vessants i distribuït en planta baixa i dos pisos. Consta de tres crugies perpendiculars a la façana principal, una d'elles de menys longitud que la resta. Són cobertes amb voltes de canó bastides amb maons disposats a pla. La crugia central presenta l'escala d'accés al pisos superiors al fons de l'estança, destinada a vestíbul. La façana principal, orientada a la plaça, presenta una composició de les obertures simètrica. A la planta baixa hi ha el portal d'accés, d'arc de mig punt adovellat i amb els brancals fets de carreus desbastats. La clau presenta un escut gravat amb motius vegetals. A banda i banda hi ha dues finestres rectangulars actualment reformades. El primer pis presenta tres balcons exempts amb les llosanes motllurades i les baranes de ferro. Els finestrals de sortida són rectangulars, amb els emmarcaments arrebossats. A la segona planta hi ha tres senzilles finestres rectangulars. La façana lateral presenta un gran portal d'arc rebaixat reformat i finestres rectangulars simples.
La construcció està bastida en pedra sense treballar i fragments de maons, tot i que el parament presenta un revestiment estucat a imitació d'un aparell de carreus regulars. A les cantonades hi ha carreus de pedra desbastats.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Bonal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 octubre 2017].
# Mas la Cortalera

El Mas la Cortalera és una masia de Peralada (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Mas aïllat situat a la carretera entre Peralada i Mollet, de planta irregular, format per diferents cossos cadascun amb la seva funció específica (estables, habitatge, pallissa...), i coberta a dues vessants. És un edifici amb planta baixa, pis i golfes, amb un porxo de dos arcs de mig punt de pedra. Aquests arcs donen lloc a una terrassa al primer pis. La casa ha estat arrebossada i per aquest motiu no podem veure el paredat original, exceptuant els carreus de les finestres. Destaquen dues finestres del primer pis. Una per ser una finestra allindada, i l'altre per tenir una inscripció a la llinda amb la data 1481, probablement reaprofitada.

## Referències

* ↑ «Mas la Cortalera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 octubre 2017].
# Cal Carreter (Pontós)

Cal Carreter és una casa de Pontós (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada dins del nucli urbà de la població de Pontós, al bell mig del terme, al carrer de la Creu.
Edifici entre mitgeres de planta rectangular, amb la coberta de teula de dos vessants i distribuït en planta baixa i pis. Consta de tres crugies perpendiculars a la façana principal. Presenta un gran portal d'arc de mig punt adovellat, amb els brancals bastits amb carreus desbastats, tot en pedra calcària. Just al costat hi ha una porta d'accés a l'interior, oberta amb posterioritat. A banda i banda d'aquestes obertures hi ha dues finestres rectangulars emmarcades amb carreus ben escairats. La de migdia compta amb un arc de descàrrega a la part superior bastit en maons. Al pis destaquen tres finestres rectangulars amb els brancals bastits amb carreus escairats, les llindes planes i els ampits motllurats. Cal destacar l'obertura central, donat que presenta dues testes humanes esculpides (una masculina i l'altra femenina) aplicades als costats de la llinda. Estan bastides en pedra sorrenca.
La construcció està bastida en pedra sense treballar disposada irregularment i lligada amb abundant morter de calç, que alhora arrebossa bona part del parament. S'observen diverses refeccions fetes en maons. A les cantonades hi ha carreus de pedra desbastats.

## Història

Segons el fons documental del COAC es tracta d'una construcció dels segles XVI-XVII amb reformes posteriors on el baró de Creixell i més tard els Sagarriga hi cobraren els censos dels pagesos de Pontós.

## Referències

* 1 2 3 4 «Cal Carreter». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 octubre 2017].
# Bloc de la Renfe

El Bloc de la Renfe és un bloc de pisos al nucli urbà de la població de Portbou (l'Alt Empordà), a la banda de migdia del terme, formant cantonada entre els carrers de Claudi Planas, de l'Escultor Frederic Marés, de les Monges i el Passatge de la Renfe.
Bloc d'habitatges aïllat de planta rectangular, amb les cobertes de teula planes i d'un sol vessant i distribuït en planta baixa i dos pisos. Presenta un cos rectangular adossat a la façana de ponent, cobert per terrasses al nivell dels pisos superiors. La façana principal, orientada a llevant, compta amb un petit pati davanter pavimentat per cada un dels habitatges, que alhora salva el desnivell entre el carrer i la construcció. Majoritàriament, les obertures són rectangulars, presenten els emmarcaments en relleu arrebossats i s'organitzen de manera racional tant vertical com horitzontalment. Les de la planta baixa han estat les més modificades, tot i que les finestres originals presenten una forma més quadrada que les dels nivells superiors, que són més allargades. Als pisos es combinen les obertures convencionals amb finestres balconeres i balcons exempts, els quals presenten les llosanes motllurades i les baranes de ferro treballat. A les façanes de tramuntana i migdia, les obertures dels pisos es corresponent amb balcons, de les mateixes característiques que els anteriors. La façana està rematada per una cornisa motllurada damunt la que s'assenta la barana d'obra que delimita el terrat. Les línies divisòries entre els diferents pisos també compten amb cornises motllurades de separació.
La construcció presenta els paraments arrebossats i pintats, amb decoració a mode de carreus a les cantonades.

## Referències

* 1 2 3 «Bloc de la Renfe». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 octubre 2017].
# Cal Merot

Cal Merot és una casa de Cantallops (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situada al sud-oest del nucli urbà de la població de Cantallops, a l'entrada de la població per la carretera que porta a la Jonquera (GI-601), formant cantonada entre els carrers Figueres i Joan Maragall.
Casa cantonera amb jardí posterior de planta irregular (lleugerament trapezoïdal), amb la coberta de teula de dos vessants i distribuïda en planta baixa i pis. Té tres crugies perpendiculars a la façana principal, orientada a ponent. La planta baixa presenta tres grans arcs carpanells bastits en maons. Els dos laterals són cecs mentre que el central es correspon amb l'accés principal a l'interior. La porta és de fusta i presenta una reixa de ferro decorada a la part superior, amb l'any de construcció 1868. Al pis també hi ha tres finestrals d'arc carpanell bastits en maons; el central dona sortida a un balcó exempt amb la llosana motllurada i la barana de ferro treballada. Aquests finestrals presenten una motllura decorativa a la part superior. El coronament de l'edifici consisteix en una cornisa decorada amb motius geomètrics, damunt la que s'assenta un plafó d'obra que amaga la coberta. La façana del carrer Figueres presenta cinc arcs carpanells cecs a la planta baixa, tot i que dos d'ells formen part del mur de tanca del jardí. Al pis hi ha tres finestrals cegats de les mateixes característiques, decorats amb una motllura que els uneix. La casa presenta un cos rectangular adossat a migdia, que està cobert per una terrassa al pis i que s'utilitza de magatzem. Les obertures d'aquest volum són d'arc rebaixat, tot i que cegades i reformades.
La construcció és bastida en pedra sense treballar lligada amb morter, excepte a les cantonades que hi ha grans carreus de pedra ben escairats. Les refeccions són fetes de maons.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Merot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 octubre 2017].
# Can Susin

Can Susin és una casa de Darnius (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquesta casa està situada la nucli antic i és una de les construccions més representatives. És una casa de planta rectangular orientada a tramuntana. Té planta baixa i disposa de dos pisos a llevant i de tres a ponent. El cos de llevant, de menor alçada, està clarament diferenciat de la resta, i disposa d'una planta quadrangular. L' alçat esdevé una mena de torre adossada a la resta de la construcció. Per altra banda en el primer pis s'obra a tramuntana mitjançant un gran balcó amb una barana de fusta i sustentat per bigues del mateix material. El mateix balcó serveix de porxo a la planta baixa. Pedruscall i pedres sense debastar constitueixen l'aparell de tota la construcció. L'única excepció són les obertures, que s'han emmarcat amb carreus ben tallats - destaquem la porta forana situada a llevant. L'edifici s'aixecà substituint un llenç de muralla, i segurament, aquest fet es deu a certs aspectes defensius que apareixen - torre, espitllera a la banda del migdia, etc.

## Referències

* ↑ «Can Susin». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 octubre 2017].
# Can Descals

Can Descals és una masia de Darnius (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Mas situat a un quilòmetre del poble, de considerables dimensions format per la juxtaposició, en diferents etapes constructives, de diversos volums que s'orienten a tramuntana. L'edifici principal és de planta rectangular i disposa de planta baixa i un pis. Tenim una petita escalinata flanquejada per unes baranes baixes en forma de volta als seus extrems. Per l'altra banda les obertures disposen de carreus ben escairats i grans enreixats en el cas de les finestres; al damunt de les llindes uns petits guardapols completen la decoració de les finestres. La façana es tanca a la seva part central superior amb un ull de bou i l'escut familiar dels Descals. A les cantonades de llevant i ponent observem dues grans torretes adossades que atorguen al casal uns elements de defensa davant qualsevol contingència bèl·lica -recordem que la presència de matacans i garites és ben freqüent a masies d'aquestes contrades.

## Referències

* ↑ «Can Descals». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 octubre 2017].