OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Giustenice

Giustenice (en ligur Giustexine) és un comune italià, situat a la regió de la Ligúria i a la província de Savona. El 2015 tenia 977 habitants.

## Geografia

Té una superfície de 17,22 km² i les frazioni de San Lorenzo, San Michele. Limita amb Bardineto, Magliolo, Pietra Ligure i Tovo San Giacomo.

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució de Giustenice entre 1861 i 2011
* Font: ISTAT

## Referències

* ↑ Frisoni, Gaetano. Nomi propri di città, borghi e villaggi della Liguria del Dizionario Genovese-Italiano e Italiano-Genovese. Gènova: Nuova Editrice Genovese.
* ↑ AA. VV.. Dizionario di toponomastica. Storia e significato dei nomi geografici italiani (en italià). Milà: GARZANTI, 1996, p. 309.
* ↑ Dato Istat al 31 desembre 2015
# Westen (pel·lícula de 2013)

Westen (traduït de l'alemany «Oest») és una pel·lícula drama alemanya de 2013 dirigida per Christian Schwochow i escrita per la seva mare Heide Schwochow. La pel·lícula es basa en la novel·la alemanya Lagerfeuer de Julia Franck. Westen es va estrenar en el 25è Festival Internacional de Cinema de Mont-real i va ser llançat als Estats Units el 7 de novembre de 2014.

## Argument

La pel·lícula conta la història de l'alemanya Nelly Senff i el seu fill Alexej, que emigren a la República Federal d'Alemanya a la fi de la dècada de 1970, tres anys després que el nuvi de Nelly, Wassilij, fos assassinat en un accident automobilístic. En l'oest, vol començar una nova vida, però al principi ella i Alexej aterren en el camp de trànsit de refugiats de Marienfelde a Berlín Occidental. Allà, les agències d'intel·ligència aliades interroguen a Nelly i exigeixen informació sobre el seu nuvi mort, que se sospita que ha estat un espia.

## Repartiment

* Jördis Triebel com a Dr. Nelly Senff
* Tristan Göbel com Alexej Senff
* Jacky Anat com a John Bird - Agent de la CIA
* Anja Antonowicz com a Krystyna Jablonowska
* Ryszard Ronczewski com a Jakub com Krystynas Vater
* Andreas Nickl com a Gerd Becker
* Polina Voskresenskaya com a Jelena
* Alexander Scheer com a Hans Pischke
* Hendrik Arnst com a Pförtner Neumann
* Michael Benthin com a Arthur Wilhelm
* Tatjana Berges com a Großmutter von Jelena
* Angelika Böttiger com a Senyora del servei mèdic
* Winnie Böwe com a Susanne
* Stefan Lampadius com a Jürgen Lüttich
* Gabriele Schulze com a Frau Breitscheit
* Michael Witte com a Joachim Fierlinger
* Tania Carlin com a Britische Geheimdienstlerin en Zivil
* Rike Eckermann com a Britische Geheimdienstlerin
* Carlo Ljubek com a Wassilij
* Diana Maria Breuer com a Funcionària
* Hacky Rumpel com a Veí
* Luise Weiß com a Cambrera

## Premis i nominacions

* 2012: Deutscher Filmpreis - Premi Cinema en Nominació a l'Or en la categoria Millor Guió - No produït per a Heide Schwochow
* 2013: Festival Internacional de Cinema de Mont-real - Premi Millor Actriu de Jördis Triebel, premi Federació Internacional de la Premsa Cinematogràfica en la categoria Concurs Mundial per a Christian Schwochow, Gran Premi d'Amériques-nominació en la categoria Concurs Mundial per a Christian Schwochow
* 2014: Festival Internacional de Cinema de Seattle - Golden Space Needle nominació guardonada en la categoria Millor actriu per a Jördis Triebel
* 2014: Premis Alemanys de Cinema - Premi de Cinema en Or en la categoria Millor actuació d'una actriu en un paper de lideratge per a Jördis Triebel

## Referències

* ↑ Moviemaze.de: Review about West (German)
* ↑ «Theatrical release for Berlin Wall drama WEST on Nov 7». silversalt pr, 12-08-2014. Arxivat de l'original el 20 de febrer 2015. [Consulta: 21 octubre 2014].
* ↑ filmportal.de: short summary of Westen
* ↑ Buß, Christian. «Westen: Kinodrama mit Jördis Triebel von Christian Schwochow» (en alemany). SPIEGEL, 23-03-2014. [Consulta: 27 juliol 2021].
# José Fernández de Velasco y Sforza

José María Fernández de Velasco y Sforza (Madrid, 2 de juliol de 1910 – 8 de maig de 1986) fou un aristòcrata i historiador espanyol, membre de la Reial Acadèmia de la Història.

## Biografia

Era fill de Guillermo Fernández de Velasco Balfe, XVII duc de Frías, i de Carolina Sforza-Cesarini. A la mort del seu pare el 1937 va heretar el seu títol. Es va casar amb María de Silva y Azlor de Aragón, i no van tenir fills. Membre de la noblesa, entre altres títols tenia el de comte d'Alcaudete, comte de Fuensalida i marquès de Berlanga. Era batlle gran creu d'Honor de la Sobirana Orde de Malta i va rebre la gran creu de l'Orde d'Isabel la Catòlica.
Va publicar articles en revistes especialitzades utilitzant com a base l'arxiu de la seva família. El 1974 fou admès com a acadèmic a la Reial Acadèmia de la Història. Gràcies al seu mecenatge fou possible catalogar l'arxiu del castell de Montemayor a Montilla (província de Còrdova).

## Referències

* ↑ Fitxa individual a la Fundación Medinaceli
* ↑ José María Fernández de Velasco y Sforza a geneall.net
* ↑ Esquela recordatòria a ABC, 9 de juny de 1998
* ↑ Boletin de la Real Academia de la Historia, 1975.
* ↑ Antonio López Gómez. Antiguos riegos marginales de Aranjuez. Reial Acadèmia de la Història, p.9.
# Vàlvula industrial

Una Vàlvula industrial és un tipus de vàlvula que com a element mecànic s'utilitza per a regular, permetre o impedir el pas d'un fluid a través d'una instal·lació industrial o màquina de qualsevol tipus.

## Pressió nominal

Per estandarditzar les vàlvules s'estipula diferents pressions màximes a les que poden treballar. Es denomina amb la sigla PN-valor establert en bar - i, generalment, es pot llegir imprès en el cos de la vàlvula.

## Materials

Depenent del material utilitzat en el cos de la vàlvula, es classifiquen en:
* Vàlvules d'acer al carboni
* Vàlvules d'acer inoxidable
* Vàlvules d'acer aliat

## Extrems

* Per a fixar amb brides
* Per a ser soldats
* Amb rosca
* Press-fitting (Polietilè)
* Easyquick (entroncament ràpid)
* EasyQuick Plus (entroncament ràpid desmuntable)

## Tipus de vàlvules
### Vàlvula de globus o de seient

    Vàlvula que serveix per regular la quantitat de flux que passa per ella. L'element de tancament s'assenta sobre una secció circular. A mesura que l'element de tancament s'aproxima al seient, la secció de pas es redueix i, per tant, augmenta la pèrdua de càrrega disminuint el cabal hidràulic.

### Vàlvula antirretorn

    La funció essencial d'una vàlvula de retenció és impedir el pas del fluid en una direcció determinada, i que no pugui retornar (retorn). Mentre el sentit del fluid és el correcte, la vàlvula de retenció es manté oberta, quan el fluid perd velocitat o pressió, la vàlvula de retenció tendeix a tancar-se, evitant així el retrocés del fluid. La diferència de pressions entre l'entrada i la sortida fa que la vàlvula estigui oberta o tancada. També s'anomena antiretorn. En tenim un exemple en els peduncles greixadors.

### Vàlvula de comporta

    L'obertura i tancament es produeix mitjançant el moviment vertical d'una peça interior en forma de falca que encaixa dins el seu cos. Aquesta falca interior pot estar recoberta de goma o d'un metall especial, motiu pel qual l'estanqueïtat és molt bona.

### Vàlvula de bola

    L'obertura i tancament es produeix pel gir d'una esfera que té un forat transversal. En girar la maneta, també gira l'eix, el qual està acoblat a una esfera, unes juntes de PTFE (tefló) en garanteixen l'estanqueïtat.

### Vàlvula de seguretat o d'alleujament de pressió
## Components d'una vàlvula
### Cos

    És la part a través de la qual transcorre el fluid.

### Obturador

    És l'element que fa que la secció de pas variï, regulant el cabal hidràulic i, per tant, la pèrdua de pressió.

### Accionament

    És la part de la vàlvula que fa de motor perquè l'obturador se situï en una posició concreta. Pot ser motoritzat, mecànic, pneumàtic, manual o electromagnètic.

### Tancament

    Uneix el cos amb l'accionament. Fa que la cavitat del cos i l'obturador (on hi ha fluid) sigui estanc i no s'escapi.

### Plançó

    És l'eix que transmet la força de l'accionament a l'obturador perquè aquest últim es posicioni.
# Camí Fondo

Camí Fondo és un barri de la ciutat de València que pertany al districte dels Camins al Grau, a l'est de la ciutat. Es troba al centre oest del districte, i marca l'inici d'alguns dels camins que comunicaven el centre de la ciutat amb el Grau i el port.
Es troba delimitat per l'avinguda del Port al nord, el carrer de Lebón a l'est, l'avinguda de les Balears, el carrer de Joan Baptiste Muñoz i el carrer d'Astúries al sud, i el carrer d'Eduard Boscà a l'oest. Altres carrers importants que travessen el barri són els carrers de les Illes Canàries i el del Pare Tomàs de Montañana.
Limita amb tots els barris del districte: al nord amb Albors i Aiora, a l'est amb La Creu del Grau i al sud amb Penya-Roja. A l'oest es troba el barri de Mestalla del districte Pla del Real.
La seua població el 2009 era de 4.724 habitants.

## Nom

Rep el nom del Camí Fondo del Grau, camí amb un nivell més baix que la resta de camins al Grau per estar més pròxim al vell llit del riu Túria i, per tant, més fondo i inundable respecte a la resta del terreny més al nord.

## Història

El límit oest del barri, el carrer d'Eduard Boscà forma part del vell Camí de Trànsits de la ciutat, mentre que el límit sud, el carrer d'Astúries és el traçat aproximat del Camí Fondo del Grau. Al nord es troba el carrer de les Illes Canàries que és el "Camí Vell del Grau". La zona no va ser urbanitzada fins a la segona meitat del segle xx.

## Elements importants

Als carrers d'Andrés Mancebo, de Josep Faus i de Lo Rat Penat es troben uns xaletets o casetes amb planta baixa i un primer pis i una xicoteta zona ajardinada a l'entrada de cadascun.

## Transports

Donen servei al barri les línies d'autobusos 2, 3, 4, 18, 30, 40 i N8 de l'EMT de València.

## Referències

* ↑ «Districte 12. Camins al Grau Barri 4. Camí Fondo» (en valenciano y español). Oficina d'Estadística. Ajuntament de València, 2009. [Consulta: 17 octubre 2010].

## Enllaços externs

* Plànol de Camí Fondo al web de l'Ajuntament de València
# Giusvalla

Dego (en ligur Giüsvalla, Giüsvala o Giüšvalla, en piamontès Giusvâla) és un comune italià, situat a la regió de la Ligúria i a la província de Savona. El 2015 tenia 441 habitants.

## Geografia

Té una superfície de 19,7 km². Limita amb Cairo Montenotte, Dego, Mioglia, Pareto, Pontinvrea i Spigno Monferrato.

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució de Giusvalla entre 1861 i 2011
* Font: ISTAT

## Referències

* ↑ Frisoni, Gaetano. Nomi propri di città, borghi e villaggi della Liguria del Dizionario Genovese-Italiano e Italiano-Genovese. Gènova: Nuova Editrice Genovese.
* ↑ AA. VV.. Dizionario di toponomastica. Storia e significato dei nomi geografici italiani (en italià). Milà: Garzanti, 1996, p. 309.
* ↑ Dato Istat al 31 desembre 2015
# Matthew Glaetzer

Matthew Glaetzer (Adelaida, 24 d'agost de 1992) és un ciclista australià especialista en pista.

## Palmarès

* 2010
** Campió del món júnior en Velocitat
** Campió del món júnior en Keirin
* 2011
** Campió d'Austràlia en Velocitat per equips
* 2012
** Campió del món en Velocitat per equips (amb Scott Sunderland i Shane Perkins)
** Campió d'Oceania en Keirin
** Campió d'Oceania en Velocitat
** Campió d'Oceania en Velocitat per equips
** Campió d'Austràlia en Keirin
** Campió d'Austràlia en Velocitat per equips
* 2013
** Campió d'Oceania en Keirin
** Campió d'Oceania en Velocitat
* 2014
** 1r als Jocs de la Commonwealth en Keirin
** Campió d'Oceania en Velocitat
** Campió d'Austràlia en Velocitat
** Campió d'Austràlia en Quilòmetre
* 2015
** Campió d'Oceania en Keirin
** Campió d'Oceania en Velocitat
** Campió d'Austràlia en Velocitat
* 2016
** Campió d'Austràlia en Velocitat
** Campió d'Austràlia en Velocitat per equips (amb Patrick Constable i Jai Angsuthasawit)

### Resultats a la Copa del Món

* 2013-2014
** 1r a Aguascalientes, en Velocitat
* 2014-2015
** 1r a Guadalajara, en Velocitat
* 2015-2016
** 1r a Cambridge, en Velocitat
* 2017-2018
** 1r a Pruszków, en Velocitat
** 1r a Manchester, en Quilòmetre

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Licínia (vestal)

Licínia (en llatí Licinia) va ser una verge vestal, filla de Gai Licini Cras, tribú de la plebs el 145 aC.
El 123 aC va consagrar una capella en una plaça pública, però el col·legi de pontífex va declarar que en ser la plaça pública s'havia de fer la consagració sota ordre del poble i, per tant, era invalida i la capella s'havia d'enderrocar.
L'any 114 aC va ser acusada (junt amb altres dues vestals) d'incest. Segons sembla la verge vestal Emília va ser seduïda per un cavaller de nom Luci Veturi. Emília llavors va convèncer a les seves companyes Màrcia i Licínia de tenir relacions sexuals amb amics de Veturi. Màrcia es va limitar a tenir relacions amb un sol home, però Emília i Licínia ho van fer amb nombrosos amants. Finalment l'esclau Mani, que les ajudava en els seus afers, al no obtenir la llibertat ni cap recompensa pel seu silenci, les va delatar i va ser jutjades. El col·legi de pontífex presidit per Luci Cecili Metel va condemnar a Emília però va absoldre a Licínia i Màrcia. Llavors el tribú de la plebs Sext Peduceu va portar el cas davant dels comicis, que van sostreure el cas de la jurisdicció dels pontífexs i van nomenar Luci Cassi Longí per investigar l'afer. Finalment Licínia (defensada per Luci Licini Cras) va sercondemnada igual que Màrcia, i encara d'altres vestals. La severitat del judici no va agradar a l'opinió pública, que va protestar. Marc Antoni l'orador va ser acusat de ser un dels amants de les verges però el van absoldre. Per purificar l'estat per aquests sacrilegis es van fer diverses cerimònies i es va construir un temple en honor de Venus Verticòrdia, i es van cremar vius quatre homes al Forum Boarium (dos grecs i dos gals) segons manaven els llibres sibil·lins.
Aquesta història té certa importància, ja que demostra que en temps relativament antics les dames romanes d'alt rang ja havien adoptat els costum llicenciosos que van arribar més tard a ser encara més importats i van donar dones com Valèria Messal·lina.
Una altra vestal amb el nom de Licínia és mencionada més endavant. Va ser acusada de tenir relacions amb Marc Licini Cras Dives I el triumvir, al segle i aC, i probablement era la mateixa que va tenir relacions amb Luci Licini Murena (63 aC).

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 781-782.
# José Félix Allende-Salazar Mazarredo

José Félix Allende-Salazar Mazarredo (Bilbao, 21 de febrer de 1802 - Madrid, 25 de gener de 1893) fou un militar i polític basc, senador i ministre durant el regnat d'Isabel II d'Espanya.

## Biografia

De 1814 a 1817 va estudiar al Reial Seminari de Bergara i el 28 de març de 1818 va ingressar a l'Acadèmia de Cadets. D'ací va passar als Guàrdies Reials, que va abandonar després del motí de 7 de juliol de 1822 per ingressar al Batalló dels Lleials Constitucionals. Destacat liberal, va combatre els Cent Mil Fills de Sant Lluís a Aragó. Capturat a Cadis en 1823, fou confinat un temps a Almagro i apartat de la carrera militar. El març de 1833 va reingressar com alferes als Guàrdies Reials i va marxar al País Basc a combatre en la Primera Guerra Carlina com a ajudant de camp del comandant general de Biscaia, Baldomero Espartero. Va participar en el setge de Bilbao (1835) i va ascendir a tinent. En 1837 va ascendir a capità i a comandant, i en 1838 a tinent coronel i coronel. Li fou conferit aleshores el comandament del Regiment d'Almansa, que va ocupar fins a març de 1839.
El març de 1840 va demanar l'excedència de l'exèrcit i durant la regència d'Espartero tornà a Bilbao, allunyat de la política. el febrer de 1844 fou ascendit a general a instàncies del seu cosí, el ministre de guerra Manuel Mazarredo y Mazarredo. Fou elegit diputat per Biscaia en 1853 i 1854, on defensà el foralisme i el desenvolupament del ferrocarril. Va participar en la vicalvarada de 1854 i com a recompensa Espartero el va ascendir a mariscal de camp i el va nomenar ministre de Marina (maig-juliol de 1854).
En 1856 va trencar amb Espartero i per la seva oposició a Leopoldo O'Donnell deixà la política i tornà a Bilbao. Després de la revolució de 1868 la Diputació Foral de Biscaia el va enviar a Madrid amb el seu nebot Julián Basabe Allende-Salazar i Manuel de Urrutia y Beltrán per tal de legitimar el fet que la Diputació es convertís en Junta Revolucionària i defensar el sistema foral. El 12 d'octubre fou ascendit a tinent general i nomenat Capità General del País Basc. En juliol de 1871 dimití del seu càrrec i fou nomenat Capità General de Castella la Nova, càrrec del qual dimití el maig de 1872. Aleshores va lluitar en la tercera guerra carlina com a Enginyer General de l'Exèrcit i fou nomenat senador per Guadalajara. Quan es proclamà la Primera República Espanyola va dimitir de tots els seus càrrecs i es va establir a Madrid, on va morir en 1893 sense participar més en política.

## Referències

* ↑ «Ministros y miembros de organismos de gobierno. Regencias, Juntas de Gobierno, etc (1808-2000)». Centro de Ciencias Humanas y Sociales (CCHS) del CSIC. Arxivat de l'original el 2018-10-05. [Consulta: 18 gener 2016].
* ↑ ALLENDE SALAZAR MAZARREDO, José Félix Arxivat 2014-06-21 a Wayback Machine., Biografia al web del CSIC
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ José Félix Allende Salazar, Enciclopedia Vasca Auñamendi
* ↑ Fitxa del Senat
# Preqüela

Una preqüela és una obra audiovisual o literària basada en els personatges o els fets d'una altra obra creada amb anterioritat i que narra fets previs als esdeveniments que relata l'obra inicial. Totes les preqüeles són, en essència, seqüeles que aprofundeixen en una història anterior o prèvia a l'original. El terme és un neologisme del segle xx, que és un mot creuat del prefix "pre-" (del llatí prae, "abans") i "seqüela".
Com les seqüeles, les preqüeles poden o no tractar la mateixa trama del treball del qual deriven. Sovint s'expliquen els motius que porten als esdeveniments de l'original, però a vegades les connexions no són tan explícites.

## Antecedents

Tot i que la paraula "preqüela" té un origen recent, les obres que s'ajusten a aquest concepte existeixen des de fa temps. El poema Cipria, per exemple, pressuposa que els lectors ja coneixien els fets de l'epopeia homèrica i es limita a narrar els successos previs a la Ilíada com un tipus d'introducció.
Segons l'Oxford English Dictionary, el mot "preqüela" va aparèixer imprès per primera vegada el 1958 en un article d'Anthony Boucher al The Magazine of Fantasy & Science Fiction, on s'utilitzava per a descriure la novel·la de James Blish They Shall Have Stars— que és la primera de quatre històries de la tetralogia Cities in Flight. El terme va començar a ser d'ús general a la llengua anglesa entre les dècades del 1970 i 1980. La paraula pot haver-se fet més popular a causa de la trilogia de La guerra de les galàxies.

## Referències

* ↑ «Termcat». [Consulta: 11 novembre 2021].
* ↑ «Definition of SEQUEL» (en anglès). [Consulta: 25 juny 2018].
* ↑ Merriam-Webster's Collegiate Dictionary. 10a edició. Springfield, Massachusetts: Merriam-Webster, 1993, p. 921, 915, 1068, 246.
* ↑ Deever, Chris. «On prequels and The Prequel» (en anglès). TruthInStuff. Arxivat de l'original el 2004-01-01. [Consulta: 8 febrer 2015].
# Mallare

Cengio (en ligur Molre o Màllae , Malle en la variant local, Mälre en piamontès) és un comune italià, situat a la regió de la Ligúria i a la província de Savona. El 2015 tenia 1.146 habitants.

## Geografia

Té una superfície de 31,73 km² i les frazioni d'Acque, Codevilla, Eremita i Montefreddo. Limita amb Altare, Bormida, Calice Ligure, Carcare, Orco Feglino, Pallare, Quiliano i Vezzi Portio.

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució de Mallare entre 1861 i 2011
* Font: ISTAT

## Referències

* ↑ AA. VV.. Dizionario di toponomastica. Storia e significato dei nomi geografici italiani (en italià). Milà: GARZANTI, 1996, p. 372.
* ↑ Frisoni, Gaetano. Nomi propri di città, borghi e villaggi della Liguria del Dizionario Genovese-Italiano e Italiano-Genovese. Gènova: Nuova Editrice Genovese.
* ↑ «Dato Istat al 31 desembre 2015». Arxivat de l'original el 2 de maig 2017. [Consulta: 8 maig 2017].
# Llengües cañari–puruhá

Las llengües cañari-puruhá era un grup de llengües indígenes actualment extintes que es van parlar a les províncies de Chimborazo, Cañar i Azuay, en el sud de l'Equador. El grup inclou només al cañari i al puruhá, entre les quals diversos autors opinen que podria haver existit un parentiu lingüístic.

## Classificació

El cañari i el puruhá es coneixen escassament per topònims i unes poques paraules, amb la qual cosa la classificació d'aquestes llengües és complicada. De tota manera es considera bastant versemblant que el cañari i el puruhá estiguin emparentats a causa d'una sèrie característiques comunes que no es presenten en les llengües veïnes.
Una mica més dubtós és si existeix parentiu entre les llengües cañari-puruhá i altres llengües andines. Jijón y Caamaño (1940-45) i Paz y Miño (1936-61) van examinar algunes dades lingüístiques, principalment topònims, van proposar que les llengües cañari-puruhá i la llengua mochica, una llengua aïllada de la costa per a la qual s'han proposat diversos parentius, cap d'ells massa convincent. Jijón y Caamaño, considera que les llengües cañari-puruhá juntament amb el mochica formarien una hipotètica família chimú, encara que Adelaar (2004) considera molt escassa l'evidència en favor d'aquesta hipòtesi i, per tant, deixa oberta la classificació, tot i que es decanta per incloure-le com a part de les llengües barbacoanes. Altres autors han complicat la classificació proposant a més una relació encara més dubtosa entre la família chimú i les llengües uru-chipaya. Pràcticament no existeix cap evidència sòlida en favor d'aquesta última hipòtesi.

## Descripció lingüística

El cañari i el puruhá comparteixen algunes característiques poc freqüents en les llengües d'aquesta regió dels camins com són l'ocurrència d'oclusives sonores en posició inicial de paraula o la presència d'un fonema /ž/ (= [AFI] ʒ) (que a diferència d'alguns dialectes quítxues de la regió no deriva d'una lateral palatal /ʎ/, sinó que té un origen independent de la lateral). A més totes dues llengües semblen haver donat lloc a topònims acabats en -bug i -shi la qual cosa suggereix novament que estaven emparentades i tenien alguns morfemes en comú.

## Referència

* ↑ Campbell, Lyle. «Classification of the indigenous languages of South America». A: Grondona, Verónica. The Indigenous Languages of South America. 2. Berlin: De Gruyter Mouton, 2012, p. 59-166 (The World of Linguistics). ISBN 978-3-11-025513-3.
* ↑ Loukotka, Čestmír. Classification of South American Indian languages. Los Angeles: UCLA Latin American Center, 1968.

## Bibliografia

* Adelaar, Wilhem. «3 The Inca Sphere». A: The Languages of the Andes. Cambridge University Press, 2004, p. 395-6. ISBN 978-0-521-36275-7.