OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# David Lodge

David Lodge (Londres, 28 de gener de 1935 - Birmingham, 1 de gener de 2025) fou un escriptor anglès. Es va graduar a Londres, encara que exerciria de docent a la Universitat de Birmingham de professor de literatura anglesa. Deixà d'exercir quan decidí dedicar-se exclusivament a la creació literària. En les seves novel·les, Lodge sovint satiritza sobre la vida acadèmia en general i particularment, sobre les humanitats. Molts dels seus personatges són catòlics, i el catolicisme és la seva principal temàtica. Algunes de les seves obres més conegudes són: The British Museum Is Falling Down (1965), How Far Can You Go? (1980; publicada als EUA com Souls and Bodies) i Paradise News (1991).

## Bibliografia
### Ficció

* The Picturegoers — 1960
* Ginger You're Barmy — 1962
* The British Museum Is Falling Down — 1965
* Out of the Shelter — 1970
* Changing Places: A Tale of Two Campuses — 1975 (Intercanvis. [Una història de dos campus]. Eumo, Vic, Narratives, 13, 1989. Trad.: Joan Masnou i Suriñach)
* How Far Can You Go? (edició EUA: Souls and Bodies) — 1980
* Small World: An Academic Romance — 1984
* Nice Work — 1988
* Paradise News — 1991
* Therapy — 1995
* The Man Who Wouldn't Get Up: And Other Stories — 1998
* Home Truths — 1999 (novel·la - escrita originalment com una obra teatral)
* Thinks ... — 2001
* Author, Author — 2004
* Deaf Sentence — 2008
* A Man of Parts — 2011

### No ficció

* Language of Fiction — 1966
* The Novelist at the Crossroads — 1971
* The Modes of Modern Writing — 1977
* Working with Structualism — 1981
* Write On — 1986
* After Bakhtin — 1990
* The Art of Fiction — 1992 (L'art de la ficció, ISBN 847596608X)
* Modern Criticism and Theory: A Reader — 1992
* The Practice of Writing — 1997
* Consciousness and the Novel — 2003
* The Year of Henry James: The Story of a Novel — 2006

### Teatre

* The Writing Game — 1990
* Home Truths — 1999

### Adaptacions per la televisió

* Small World — 1988
* Nice Work — 1989
* Martin Chuzzlewit — 1994
* The Writing Game — 1995

## Referències

* ↑ Llumà, Núria Juanico. «David Lodge, mor l'escriptor i mestre de l'humor anglès», 03-01-2025. [Consulta: 3 gener 2025].
* ↑ «Muere a los 89 años el novelista inglés David Lodge, dos veces finalista del Premio Booker» (en castellà), 07-01-2025. [Consulta: 7 gener 2025].
# Nicetes Pectorat

Nicetes Pectorat o Nicetes Estetat (en llatí Nicetas Pectoratus o Nicetas Stethatus (de Sterno, escampar), en grec Νικήτας Στηθατός) va ser un religiós bizantí, monjo a Constantinoble, que va viure a la meitat del segle xi i es va destacar per la seva violenta oposició a la unió de les esglésies i pels seus atacs contra el cardenal Humbert de Moyenmoutier i altres llegats del Papa a Constantinoble.
Va escriure Liber adversus Latinos de Azymis et Sabbatorum Jejunio, et Nuptiis Sacerdotum (que també podria ser obra de Nicetes de Nicea), Tractatus de Anima, Carmen in Symeonem juniorena i alguns escrits menors.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 1184.
# Ibn al-Baytar

Abu-Muhàmmad Abd-Al·lah ibn Àhmad Diyà-ad-Din al-Malaqí (àrab: أبو محمد عبد الله بن أحمد ضياء الدين المالقي, Abū Muḥammad ʿAbd Allāh b. Aḥmad Ḍiyāʾ ad-Dīn al-Mālaqī), conegut com a Ibn al-Baytar (àrab: ابن البيطار, Ibn al-Bayṭār) (Màlaga, c. 1197 - Damasc, 1248), va ser un botànic andalusí musulmà, considerat un dels científics més destacats de l'Àndalus.

## Biografia

Va néixer a Màlaga al final del segle xii. Va aprendre botànica d'Abu-l-Abbàs an-Nabatí, amb qui va col·leccionar plantes de l'Àndalus. An-Nabatí va desenvolupar un mètode científic primerenc introduint-hi tècniques empíriques i experimentals en les proves descripcions i identificacions d'assumptes mèdics i separant els informes no verificats dels suportats per proves i observacions reals.
El 1219, Ibn al-Baytar deixà Màlaga per viatjar pel món islàmic i recollir-ne plantes. Va arribar a Anatòlia. El 1227 va anar a Damasc, on morí el 1248.

## Obres

* الكتاب الجامع لمفردات الأدوية والأغذية, Al-kitab al-jami li-mufradat al-adwiya wa-l-aghdhiya o Llibre recopilatori dels simples en els medicaments i els aliments, també conegut com مفردات ابن البيطار, Mufradat ibn al-Baytar o Simples d'Ibn al-Baytar, o simplement com الجامع, Al-jami o El recopilatori. És l'obra principal d'Ibn al-Baytar, considerada una de les grans compilacions de botànica de tots els temps. Va ser considerada una autoritat sobre el tema durant segles. Era també una farmacopea. S'hi detallen unes 1.400 plantes aliments i medicines, 300 de les quals són aportacions originals de l'autor. El 1758 va ser traduïda al llatí i va ser utilitzada a Europa fins al segle xix. S'hi referencien uns 150 autors àrabs i una vintena de grecs.
* الكتاب المغني في الأدوية المفردة, Al-kitab al-mughní fi-l-adwiya al-múfrada o Llibre enriquidor dels medicaments simples. És una enciclopèdia de medicina.

## Referències

* ↑ Huff, Toby. The Rise of Early Modern Science: Islam, China, and the West. Cambridge University Press, 2003, p. 218. ISBN 0521529948.
* ↑ Boulanger, Diane «The Islamic Contribution to Science, Mathematics and Technology: Towards Motivating the Muslim Child». OISE Papers in STSE Education, 3, 2002, pàg. 53-68.
* ↑ Russell McNeil, Ibn al-Baytar, Malaspina University-College.

## Bibliografia

* Hūšang Aʿlam, EBN AL-BAYṬĀR, ŻĪĀʾ-AL-DĪN ABŪ MOḤAMMAD ʿABD-ALLĀH a Encyclopaedia Iranica
# Casa de Sant Just (Olius)

La casa de Sant Just és un edifici d'Olius inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia de planta irregular formada per dos cossos de planta rectangular col·locats perpendicularment, ambdós de diferents èpoques. La part més antiga de la masia és una construcció gairebé quadrada, coberta amb dues vessants i amb els carreus escairats col·locats a trencajunt a la paret de migdia. La porta principal es troba a l'edifici més antic, és d'arc de mig punt i adovellada. La planta baixa és amb sòl de pedra i coberta amb volta de canó. La casa està envoltada per coberts, formant una muralla al seu entorn. La masia fou ampliada i remodelada als segles xvii i xviii i el cos inicial medieval, possiblement del segle xiv, quedà molt modificat.

## Història

La masia de Sant Just de Joval, prop de l'església romànica de Sant Just, és una masia molt antiga; l'any 1080 la documentació esmenta ja una "Torre de Joval" al terme d'Olius.
A partir del segle xiii el lloc i la masia estaven regentats pels senyors de Joval. L'any 1271 el cavaller A. de Joval i el rector de Sant Esteve d'Olius s'enfrontaven en un plet pel patronatge de l'església de Sant Just, parroquial fins que l'absorbí Sant Esteve. L'any 1306 Pere de Sant Just feu testament i deixà el seu cos i ànima a l'església d'Olius i feu llegats per la de Sant Just. Al segle xviii, la família propietària de Sant Just, els Ferrer, dits àlies de Sant Just, administraven l'església veïna.

## Referències

* 1 2 3 «Casa de Sant Just». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* Casa de Sant Just, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Grups xou

Grups xou és una modalitat del patinatge artístic sobre rodes que es practica en grup i té com a caràcter diferenciador la seva vessant d'espectacle. Es tracta doncs d'una coreografia que representa un tema o una història, que ajudant-se d'altres disciplines (com per exemple el teatre o la dansa) ha de fer transmetre aquesta idea.

## Història

A nivell de Catalunya, l'any 1999 es comencen a celebrar els Campionats de Grups, a imitació dels Campionats de Grups que se celebraven a Itàlia i que posteriorment s'anomenarien Grups xou (Show Groups) i han adquirit rellevància en el Patinatge Artístic de competició. L'any 2000 se celebra a Bolonya el campionat d'Europa, on és oficial per primera vegada la modalitat de grups xou.
Aquesta modalitat no tarda a expandir-se a Catalunya, degut a l'acceptació que aquesta genera tant entre patinadors/és com en el públic en general. Així doncs, augmenten els clubs catalans que incorporen aquesta modalitat, començant a crear competència i, per tant, una millora accelerada en nivell.
És el 2003 quan un equip català, el CPA Olot, després d'aconseguir la posició més alta del pòdium europeu, a Nantes, aconsegueix una meritòria tercera plaça en el campionat mundial d'aquesta modalitat en grups grans, celebrat a l'Argentina, i aconseguint-ne l'or durant les tres següents edicions. Cal destacar també que altres clubs catalans arriben al pòdium europeu i mundial.

## Referències

* ↑ «Video del Campionat de Catalunya». Unió de Federacions Esportives de Catalunya. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 27 abril 2010].
* ↑ Cristina Barcons. Real Federación Española de Patinaje - Comité Nacional de Patinaje Artístico. Guía Oficial para Grupos Show (en castellà), gener de 2004 [Consulta: 27 abril 2010].
* ↑ «Olot rep les patinadores que van aconseguir la medalla de bronze en el Mundial de xou», 09-11-2006. [Consulta: 27 abril 2010].
* ↑ «Oro para el C.P. Olot» (en castellà). Real Federación Española de Patinaje, 15-03-2010. [Consulta: 27 abril 2010].
* ↑ «El Club Patinatge Olot revalida el Campionat del Món en la modalitat de xou al Mundial de Roma». 3cat24.cat, 26-11-2005. [Consulta: 27 abril 2010].
# 635
## Esdeveniments

* Damasc cau en mans musulmanes

## Naixements

* (?) Maastricht: Llambert de Lieja, futur bisbe i sant

## Necrològiques

* 25 de juny: Chang'an (Xina): Emperador Gaozu de Tang (xinès: 高祖) primer emperador de la Dinastia Tang. Va regnar des de l'any 618 fins a l'any 626 (n. 566).

## Referències

* ↑ David Nicolle, Yarmuk Ad 636 : The Muslim Conquest of Syria, Osprey Publishing, 1994, ISBN 1-85532-414-8
* ↑ Lewis, Mark Edward, 1954-. China's cosmopolitan empire : the Tang dynasty. Cambridge, Mass.: Belknap Press of Harvard University Press, 2009. ISBN 978-0-674-03306-1.
# Bagrat de Klarjètia

Bagrat de Klarjètia, o Bagrat d'Artanudji, fou un pretendent al tron de Geòrgia i un rei autoproclamat de Klarjètia del segle xi.
Fill de Sumbat de Klarjètia, que s'havia revoltat el rei Bagrat III de Geòrgia i s'havia autoproclamat amb el seu germà Gurguèn com a rei de Klarjètia, es va refugiar a Constantinoble en el moment de la mort del seu oncle l'any 1012, amb el seu cosí Demetri.
El 1027, en el moment de l'accés al tron del nou rei Bagrat IV de Geòrgia, Bagrat i Demetri aprofiten les males relacions entre l'Imperi Romà d'Orient i la Geòrgia i provoquen una revolta pro-romana d'Orient. Tanmateix, el jove Bagrat IV els va vèncer i els va empresonar el 1028 i Bagrat va morir durant la seva captivitat.

## Bibliografia

* Toumanoff, Cyrille. Les dynasties de la Caucasie chrétienne de l'Antiquité jusqu'au XIX$^e$ siècle: Tables généalogiques et chronologiques, 1990, p. 133.
# Mas de Coll I (Amposta)

El Mas de Coll I és una masia d'Amposta inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una edificació de planta rectangular composta per dos cossos d'habitatge adossats i un rafal lateral obert només per una banda. Al davant té una gran esplanada que fa d'era. Al darrere hi ha les restes d'antigues construccions enderrocades. Els dos cossos d'habitatge són d'èpoques diferents, però actualment es comuniquen per l'interior. El més antic és el contigu al porxo. Actualment l'arrebossat deixa veure el mur de separació entre els dos, amb grans carreus de pedra als angles, el que indica que al principi aquest cos no existia, tot i que ara té l'entrada principal, una porta allindada de pedra amb la data de 1694 gravada a la llinda. L'interior no ha estat refet modernament. A la part antiga, el sector inferior del mur és molt més gruixut.
El porxo lateral té la coberta de teules sobre fusta i canyes i arrebossat antic de calç en alguns sectors de mur. En un principi no era obert directament al carrer.
Segons el propietari hi havia unes pedres treballades que van desaparèixer.
A la llinda de la porta principal, a més de la data hi ha una inscripció poc llegible en la que sembla posar: "CIPUADANION III CUERTES".

## Història

No hi ha notícies documentals, però devia ser important al Delta almenys des del segle xvii. La família propietària l'ha heretat des de fa diverses generacions, afavorint la degradació i l'espoliació. Segons un dels propietaris hauria pogut ser centre de recaptació d'impostos, anterior al 1694. També és possible que formés part d'un conjunt d'edificacions més gran, donat que treballant les terres properes s'han trobat nombrosos carreus i blocs de pedra treballats.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Mas de Coll I». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Pere Pont i Bosom

Pere Pont i Bosom (Oceja, 17 de novembre del 1582 - Perpinyà, abril del 1655) va ser un noble nord-català nat a l'actual Alta Cerdanya. Estudiant d'arts (micer) el 1607, el 1610 era doctor en dret civil i canònic. Es casà el 1615 amb Joana, filla de Joan Carles de Cadell, senyor d'Espirà de Conflent. Posteriorment va ser ennoblit per Felip IV d'Espanya, per carta de patent del 24 de març del 1639. Entre 1654 i 1655, Pont era oïdor de comptes del Braç Militar a la Diputació del General del Principat de Catalunya i dels comtats de Rosselló i de Cerdanya.

## Família

Foren germans seus:
* Onofre Pont (Oceja, 1 de març del 1600 - ?) va ser ciutadà honorari de Barcelona, i vivia a Perpinyà el 1655.
* Andreu Pont (Oceja, 15 d'agost del 1606 - Perpinyà, 1653) fou monjo benedictí, abat dels monestirs de Santa Maria d'Amer i de Santa Maria de Roses, i president de la Generalitat de Catalunya.
A més de filles (no prou documentades), foren fills de Pere Pont:
* Francesc Pont i de Cadell (Oceja, 4 d'abril del 1618 - abans del 1664) heretà els títols i dominis paterns. Al juny del 1644 esposà Francesca Trinyach, pubilla d'una vella família de burgesos honorats de Perpinyà. Exercia de veguer de la Cerdanya, un càrrec reservat exclusivament a la noblesa, el 1657. Va originar el llinatge "Pont de Cadell", d'anomenada a les terres nord-catalanes, però ja extingit a començaments del segle xx; l'escut de la família és representat a les portes del retaule del Roser de l'església d'Espirà de l'Aglí, de 1702-1705.
* Pere (o Pere-Vicenç) Pont i de Cadell (Oceja, 31 de gener del 1623 - després del 1664) va ser militar. L'any 1654 era capità de la guarnició de Prats de Molló, i a l'any següent era lloctinent de cavalleria en el regiment del marquès d'Aguilar. El 1658 era lloctinent del procurador reial amb el grau de capità.

## Notes

* ↑ El procurador reial era un càrrec governamental de les comarques nord-catalanes que mantingué la seva vigència fins al Decret de Nova Planta, diferent del procurador general, un títol que només tingué vigència fins al 1363.

## Referències

* ↑ Capeille, Jean. Dictionnaire de biographies roussillonnaises. Perpignan: Imp. Lib. Cat. J. Comet, 1914, p. 487. (facsímil Marseille: Laffitte Reprints, 1978)
* ↑ Roig i Torrentó, Maria Assumpta. Iconografia del retaule a Catalunya [tesi doctoral]. Universitat Autònoma de Barcelona, 1990. p. 39
* ↑ «Pere Pont i Bosom». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# C Sharp

* El títol d'aquest article és incorrecte a causa de limitacions tècniques. El títol correcte de l'article és C#.
C# (llegit "sé xarp" per l'original anglès sharp, o bé "sé sostingut") és un llenguatge de programació de propòsit general i multiparadigma desenvolupat per Microsoft al voltant de l'any 2000 i estandarditzat, com a part de la seva plataforma .NET. El va dissenyat Anders Hejlsberg però actualment l'equip de desenvolupament el lidera Mads Torgersen.
La pronúncia del nom ve de la terminologia musical anglosaxona on C correspon a la nota do i, per tant, C# significa "do sostingut". El símbol # ve de sobreposar "++" sobre "++" i fer desaparèixer les separacions, per fer constar així la seva descendència de C++.
La seva sintaxi bàsica deriva de C/C++ i utilitza el model d'objectes de la plataforma .NET el qual és similar al de Java però inclou millores derivades d'altres llenguatges. C# fou dissenyat per a combinar el control a nivell baix de llenguatges com C i la velocitat de programació de llenguatges com Visual Basic.
C#, com a part de la plataforma .NET, està normalitzat per ECMA des de desembre de 2001 (ECMA-334 "Especificació del Llenguatge C#"). El 7 de novembre de 2005 acabà la beta i sortí la versió 2.0 del llenguatge que inclou millores com tipus genèrics, mètodes anònims, iteradors, tipus parcials i tipus anul·lables. La darrera versió es la 9.0, va sortir en 2020 per .Net 5.0 i es soporta en Visual Studio 2019.
Encara que C# forma part de la plataforma .NET, aquesta és una interfície de programació d'aplicacions; mentre que C# és un llenguatge de programació independent dissenyat per a generar programes sobre aquesta plataforma. Hi ha compiladors, com les noves versions de Visual Studio (amb els plugins adequats), que no generen programes per a aquesta plataforma, sinó per a una plataforma diferent com Win32, UNIX, UWP, Android, IOS…
En l'actualitat existeixen els següents compiladors per al llenguatge C#:
* Microsoft Visual Studio versions 2002, 2003, 2005, 2012, 2015, 2017, 2019 i 2022.
* Mono, és una implementació GPL de tot l'entorn .NET desenvolupat per Ximian. Com a part d'aquesta implementació s'inclou un compilador de C#.
* dotGNU Portable.NET, de la Free Software Foundation.

## Enllaços externs

* Microsoft .NET
* Projecte Mono
* Proyecto DotGNU
* Full C# Online book Arxivat 2008-01-29 a Wayback Machine.
# Vestarca

Vestarca, en grec medieval βεστάρχης (vestarkhis), va ser un càrrec important i una dignitat honorífica de l'Imperi Romà d'Orient des de finals del segle x fins a principis del xii.

## Història

El terme vestarca significa "cap dels vestes", una altra categoria d'alta dignitat àulica. Etimològicament, aquests termes estan lligats a Vestiarion (el guardarroba imperial), però malgrat els intents més antics de vincular els vestes i els vestarques a les funcions de la cura del vestiarion, no sembla que hi hagi cap relació.
El vestarca es menciona per primera vegada al Taktikon de l'Escorial, una llista de dignitats i títols de la cort, on s'explica també la seva precedència, un text recopilat a la dècada del 970. Originàriament, el títol estava reservat als eunucs importants de la cort imperial, però també es va aplicar als principals oficials militars des de mitjans del segle xi. Entre els seus titulars hi havia els generals Miquel Burtzes, Nicèfor Melissè i segurament els futurs emperadors Nicèfor III i Romà IV Diògenes, i també altres importants oficials judicials de Constantinoble. Dins de la jerarquia del palau, el títol de vestarca se situa entre el títol de magistros i el de vestes, però va perdre la seva importància amb la inflació de títols durant les darreres dècades del segle xi. Al tombant del segle, el nou títol de protovestarches (πρωτοβεστάρχης, 'primer vestarca') es dona com a recompensa a jutges i notaris. Els dos títols encara existien a principis del segle xii, però van desaparèixer completament molt poc després.

## Referències

* ↑ Kajdan, Aleksandr P. (ed.). The Oxford Dictionary of Byzantium. Nova York; Oxford: Oxford University Press, 1991, p. 2161. ISBN 9780195046526.
# Refugi de la Coma d'en Vidal

Sa Coma d'en Vidal és un refugi situat a Estellencs, a Mallorca.
La finca ocupa 56 hectàrees entre la serra de Pinotells i la carena del mont des Castellet. Va ser adquirida pel Govern el 2002 amb fons de l'ecotaxa i cedida al Consell de Mallorca el 2015.
El refugi es va inaugurar després d'un any d'obres el 2016 i es va integrar a la xarxa del Consell de Mallorca, per donar servei als usuaris de la Ruta de Pedra en Sec (GR 221). .Té capacitat per a 22 persones i els excursionistes l'han de reservar a través de la Unitat de Refugis del Departament de Medi Ambient.
Actualment (gener 2025) es troba tancat.

## Referències

* 1 2 Mallorca, Diario de. «Estellencs estrena el refugio de sa Coma d´en Vidal» (en castellà). [Consulta: 10 setembre 2019].
* ↑ «Sa Coma d'en Vidal ya ofrece refugio». Ultima Hora, 2016.
* ↑ mallorcadiario.com. «Sa Coma d'en Vidal se incorpora a la oferta de refugios de Mallorca» (en castellà). [Consulta: 10 setembre 2019].
# Bernat III de Centelles

Bernat III de Centelles fou un cavaller català del llinatge dels Centelles, senyor de la baronia de Centelles. Fou un dels membres de l'Host de Guillem II de Bearn i Montcada en la Conquesta de Mallorca. Infeudà el castell de Sant Esteve a Pere de Santa Eugènia el 1242.

## Referències

* ↑ de Capmany de Montpalau i de Surís, Antoni. Memorias historicas sobre la marina comercio y artes de la antigua ciudad de Barcelona (en castellà). Imprenta de D. Antonio de Sancha, 1779, p.35.
# Cal Formaire

Cal Formaire és una obra barroca de Capellades (l'Anoia) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

El carrer Major és l'eix principal del nucli urbà que des de la plaça de l'Església travessa el nucli antic de nord a sud, el qual presenta un traçat trencat. Està limitat per cases entre mitgeres d'arquitectura popular, amb habitatges en les plantes pis i comerç als baixos, mantenint el caràcter de nucli antic. La majoria d'obertures de la planta baixa han estat modificades per adaptar-se a nous usos. El centre del carrer està pavimentat amb asfalt i les voreres amb el clàssic panot hidràulic. És pavimentat a un sol pla, el centre del qual amb peces rectangulars de pedra artificial de dos colors, les de color gris emmarcant rectangles de peces de color vermellós, i la resta està fet amb peces de pedra irregulars adaptant-se a l'alineació de les façanes.
Casa de planta baixa i dues plantes pis. Es cobreix amb coberta de teula àrab a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana, vessant acabada amb imbricació de maó i teula, canal i baixant fins al forjat de planta baixa. La façana està composta simètricament segons dos eixos, amb obertures de proporció sensiblement horitzontal i els balcons protegits amb baranes de ferro forjat de brèndoles verticals. El portal d'entrada és de carreus de pedra i arc de mig punt, i en la clau hi ha gravada una petita creu i les inscripcions "IHS" i "1620". El parament de façana està estucat de color gris, recolzat en un sòcol de pedra aplacada és fruit d'una reforma contemporània.

## Història

S. XVII època de gran augment demogràfic i, per tant, d'expansió urbanística de la major part de núclis de la comarca.
Al segle xvii s'originà un desvetllament de la població amb l'eixamplament de les muralles del perimetre de la plaça de la'església, així com de l'eix del carrer Major. Aquest edifici com indica la data inscrita a l'arcada fou construït el 1620. Possiblement, en aquella època, com es deriva de la documentació notarial, i com altres edificis de la zona, aquesta casa deuria estar aïllada i envoltada d'horts. Encara estava lluny la total urbanització del carrer Major.
Aquesta casa del carrer Major apareix des d'antic vinculada a una de les branques de la família Tort. Al Capbreu de 1805 apareixen diferents Tort.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Cal Formaire». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r novembre 2018].