OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vaginosi bacteriana

La vaginosi bacteriana (VB) o, senzillament, vaginosi és un tipus de vaginitis causada per bacteris. Els factors de risc de la VB inclouen dutxes vaginals i tenir companys sexuals nous o múltiples, encara que no és clar quin paper juga l'activitat sexual en el seu desenvolupament. La VB és causada per un desequilibri de la flora bacteriana natural i es confon sovint amb la infecció per llevats (candidosi vaginal) o amb la infecció per Trichomonas vaginalis (tricomonosi), que no són causades per bacteris.

## Símptomes i signes

El símptoma més comú de la VB és un flux vaginal anormal, homogeni i blanquinós (especialment després del coit vaginal), que pot anar acompanyat de pudor (en general a peix). Aquest flux cobreix les parets de la vagina i, en general, sense irritació significativa, dolor o eritema (envermelliment), tot i que a vegades pot provocar una lleu picor.

## Causes

Els microorganismes involucrats en la VB són molt diverses, però inclouen Gardnerella vaginalis, Mobiluncus, Bacteroides, i Mycoplasma.

## Tractament

El tractament amb metronidazole o clindamicina per via oral o vaginal són un tractament eficaç. No obstant això, hi ha una alta taxa de recurrència. La pauta habitual per al tractament amb metronidazole és de 500 mg cada 12 hores durant 7 dies.

## Referències

* ↑ «Bacterial Vaginosis – CDC Fact Sheet». Centers for Disease Control and Prevention, 01-09-2010. [Consulta: 11 novembre 2011].
* ↑ «National guideline for the management of bacterial vaginosis (2006)». Clinical Effectieness Group, British Association for Sexual Health and HIV (BASHH). Arxivat de l'original el 2008-11-03. [Consulta: 22 febrer 2013].
* ↑ Terri Warren, RN. «Is It a Yeast Infection?», 2010. Arxivat de l'original el 25 de febrer 2011. [Consulta: 23 febrer 2011].
* ↑ Ferris DG, Nyirjesy P, Sobel JD, Soper D, Pavletic A, Litaker MS «Over-the-counter antifungal drug misuse associated with patient-diagnosed vulvovaginal candidiasis». Obstetrics and Gynecology, 99, 3, març 2002, pàg. 419–425. DOI: 10.1016/S0029-7844(01)01759-8. PMID: 11864668.
* ↑ Oduyebo OO, Anorlu RI, Ogunsola FT «The effects of antimicrobial therapy on bacterial vaginosis in non-pregnant women». Cochrane Database Syst Rev, 3, 2009, pàg. CD006055. DOI: 10.1002/14651858.CD006055.pub2. PMID: 19588379.
* ↑ Bradshaw CS; Garland, Suzanne M.; Morris, Margaret B.; Moss, Lorna M.; Horvath, Leonie B.; Kuzevska, Irene; Fairley, Christopher K.; Morton AN; Hocking J; 3 «High recurrence rates of bacterial vaginosis over the course of 12 months after oral metronidazole therapy and factors associated with recurrence». J. Infect. Dis., 193, 11, 2006, pàg. 1478–86. DOI: 10.1086/503780. PMID: 16652274.
* ↑ http://www.biomedcentral.com/1471-2334/10/81
# Pirimetamina

La pirimetamina, que es ven sota el nom comercial Daraprim©, és un medicament utilitzat junt amb l'àcid folínic per tractar la toxoplasmosi i la isosporosi. També s'utilitza amb la dapsona com a opció de segona línia per prevenir la pneumònia per Pneumocystis carinii en persones amb VIH/SIDA. Va ser utilitzat anteriorment per a la malària, però ja no es recomana a causa de la resistència. La pirimetamina es pren per via oral.
Els efectes secundaris comuns inclouen molèsties gastrointestinals, reaccions al·lèrgiques greus, depressió de la medul·la òssia. No s'ha d'utilitzar en persones amb deficiència de folat que hagi donat lloc a una anèmia. Hi ha la preocupació de que pugui augmentar el risc de càncer. Tot i que es fa servir ocasionalment durant l'embaràs no és clar si la pirimetamina és segura per al fetus. La pirimetamina es classifica com un antagonista de l'àcid fòlic. Funciona mitjançant la inhibició del metabolisme de l'àcid fòlic i, per tant, la fabricació de DNA.
La pirimetamina va ser descoberta el 1952 i va entrar en ús mèdic el 1953. Està en el llistat de medicaments essencials, els medicaments més importants que es necessiten en un sistema bàsic de salut de l'Organització Mundial de la Salut. Als Estats Units el 2015 on no estava disponible com un medicament genèric, el preu es va incrementar el preu d'una pastilla de 13,50 a 750 dòlars (75.000 dòlars per a un tractament d'un curs). En altres zones del món que està disponible com a genèric, costa tan poc com de 0,05 a 0.10 dòlars per dosi. A Espanya només es comercialitza com a Daraprim.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Pyrimethamine». The American Society of Health-System Pharmacists. [Consulta: 2 desembre 2016].
* 1 2 Hamilton, Richart. Tarascon Pocket Pharmacopoeia 2015 Deluxe Lab-Coat Edition. Jones & Bartlett Learning, 2015, p. 54. ISBN 9781284057560.
* ↑ «Pyrimethamine (Daraprim) Use During Pregnancy». [Consulta: 3 desembre 2016].
* ↑ Sylvie, Manguin; Pierre, Carnevale; Jean, Mouchet. Biodiversity of Malaria in the world (en anglès). John Libbey Eurotext, 2008, p. 6. ISBN 9782742009633.
* ↑ «WHO Model List of EssentialMedicines». World Health Organization, 01-10-2013. [Consulta: 22 abril 2014].
* ↑ Mullin, Emily «Turing Pharma Says Daraprim Availability Will Be Unaffected By Shkreli Arrest». Forbes.
* ↑ Alpern, JD; Song, J; Stauffer, WM «Essential Medicines in the United States--Why Access Is Diminishing.». The New England journal of medicine, 374, 20, 19-05-2016, pàg. 1904-7. PMID: 27192669.
* ↑ «High Drug Prices: Should We Blame Pharma Or The FDA?», 29-09-2015.
* ↑ «Centro de Información online de Medicamentos de la AEMPS (CIMA) - Buscador principal». [Consulta: 24 desembre 2016].
# Güelf II d'Altdorf

Güelf II d'Altdorf o Welf II,(? - abans de 876), noble suabi, membre de la família Welf.

## Origen incert

Tot i que se sap que era membre de la família Welf, la seva filiació és incerta. Amb els documents que es conserven no és clar si Welf II era un fill de Conrad I de Borgonya († 862) i d'Adelaida de Tours († després del 866); o potser un fill del germà de Conrad, Rudolf († 866) i de la seva esposa Roduna.
Les proves per a creure que era fill de Conrad són dues:
* Un text escrit per un tal Eticho (testificat al voltant de l'any 900, mort després del 911 i enterrat a Oberammergau).
* Adelaida de Tours, esposa de Conrad I de Borgonya, mare probable de Welf II, era membre del casal d'Etichonen .
El Welf II que apareix en l'esmentat document tenia els títols de comte d'Albgau (a la Selva Negra) i comte de Linzgau (al llac Constança). Tots aquests títols ja els havia tingut Conrad I més el comtat d'Argengau, els quals també va tenir el seu germà Rodolf II, per la qual cosa també és possible que Welf II fos fill de Rodolf. No obstant això, quan Conrad i els seus altres fills van canviar la lleialtat del rei Lluís el Germànic cap al rei Carles el Calb el 859, Conrad va caure en desgràcia amb el rei Lluís i és possible que fos desposseït dels seus títols i anessin a parar cap a aquest Welf II. La branca de Suàbia dels Antics Welfs no el va tornar a esmentar fins Rodolf II, comte d'Altdorf, el qual va morir al voltant de 990 i va ser - segons la llegenda - un descendent de Welf.

## Referències

* ↑ "Lexikon des Mittelalters". capítol VIII, columna 2147, Welfen

## Bibliografia

* Detlev Schwennicke: "Europäische Stammtafeln". Volum III.4, 1989, pàg 736, i Volum I.1, 2005, taula genealògica 17
# Baccharis concava

Baccharis concava és una espècie de planta de la família de les Asteràcies que es distribueix pel centre de Xile. És un arbust perenne que es troba sobre sòls arenosos i també pedregosos, a ple Sol. És una espècie que s'usa com a planta ornamental. Se'l coneix amb el nom comú de "Vautro" o amb el nom indígena de Huautru o Puauchu. El seu estat de conservació és "freqüent".

## Descripció

És un arbust perenne i dioic, és a dir, que hi ha individus o peus amb flors masculines i d'altres amb flors femenines, per tant presenten arbres de sexes separats.
Fa 1m d'alçada per un metre de diàmetre, d'aspecte globós, recobert de pilositat i resinós.
Les branques estan revestides de nombroses fulles de color verd clar, sèssils, ovado-cuneades i cóncaves (com culleretes) i amb el marge dentat que es concentra en els extrems.
Les flors es disposen en capítols, en corimbes terminals. Floreix durant la primavera. El fruit és un aqueni amb un vil·là curt de color cafè cendra.

## Distribució i hàbitat

Creix en el litoral i serralada de la Costa, des de la IV a la VIII Región, en sòls sorrencs i pedregosos, a ple sol.

## Taxonomia

Baccharis concava va ser descrita per Persoon, Christiaan Hendrik

### Etimologia

* Baccharis: l'etimologia aquí és molt incerta, però pot estar relacionada amb Bacchus, déu grec de la fertilitat, el vi, la gresca i el drama sagrat; aquest va ser un nom utilitzat per Dioscòrides. El nom llatí de bacca significa fruita o baia i potser d'aqui prové el nom de Bacchus. El botànic suec Carl Linnaeus no va explicar la derivació d'aquest nom que va ser publicat en el seu Species Plantarum en 1753 pel que ha de romandre de moment no és clar.
* concava: epítet específic que pot fer referència a la forma còncava de les fulles.

## Referències

* ↑ «Baccharis concava» a EOL. Data consulta: 18 de febrer de 2014.
* ↑ «Baccharis concava». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 30 setembre 2015].
* ↑ «Plant Names A-B» (en anglès). [Consulta: 17 desembre 2021].
* Paulina Riedemann y Gustavo aldunate. Flora nativa de valor ornamental de Chile. Andres Bello, 2000, p. 102-105. ISBN 956-13-1738-9.
# Articulats (crinoïdeus)

Els articulats (Articulata) són una subclasse d'equinoderms de la classe crinoïdeus, l'única que té representants actuals, amb 676 espècies, la majoria (616) dins l'ordre dels comatúlides que no tenen tjia que els fixi al fons marí. La resta dels ordres presenten espècies pedunculades amb una forma corporal tradicional amb braços, calze i tija fixada al fons.

## Característiques

Els articulats presenten simetria pentaradial. La tija, que consisteix en nombrosos discos units per lligaments, suporta un calze o copa feta de cercles de plaques calcàries. Presenten cinc braços sovint ramificats, formats per sèries articulades d'ossicles, que s'estenen des de la placa oral i formen el mecanisme de captura d'aliments.
Els braços són pinnulats amb pínnules alternes per a augmentar de manera efectiva la superfície de captura d'aliment. Totes aquestes pínnules tenen solcs ambulacrals ciliats que convergeixen per formar solcs més grans en els braços que condueixen a la boca situada al costat de l'anus a la superfície superior de la placa oral.
Els articulats suspensívors passius. Capturen plàncton amb els peus ambulacrals situats a la pínules, i els canals ambulacrals ciliats transporten l'aliment a la boca. Tot i que són alimentadors passius, s'ha observat que alguns articulats es mouen a millors àrees d'alimentació, ja sigui amb mecanismes locomotors a la base de la tija o separant-se i impulsant-se amb els braços.
En els comatúlides, la tija es desenvolupa a l'etapa larval, però els juvenils la perden i només conserven el disc superior i prenen una vida lliure.

## Taxonomia

La subclasse Articulata inclou sis ordres, dos del quals estan extints:
* Ordre Encrinida †
* Ordre Millericrinida †
* Ordre Comatulida
* Ordre Bourgueticrinida, (no és clar si es un ordre a part o un subordre de Comatulida)
* Ordre Cyrtocrinida
* Ordre Hyocrinida
* Ordre Isocrinida

## Referències

* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Taxonomic tree». [Consulta: 9 novembre 2020].
* ↑ Altaba, C. R., 1991. Invertebrats no artròpodes. Història Natural dels Països Catalans, 8. Fundació Enciclopèdia Catalana, Barcelona.
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Articulata» (en anglès). [Consulta: 9 novembre 2020].
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Bourgueticrinida» (en anglès). [Consulta: 9 novembre 2020].
# Baaltis

Baaltis, també anomenada Dione, era una deessa de la mitologia fenícia.
En un llibre sobre la història de Fenícia, atribuït a Sancuniató, s'esmenta una filla d'Úranos (el cel) i Gaia (la Terra), anomenada Baaltis i de vegades Dione. Era germana d'Elus (un déu equiparat a Cronos en la mitologia grega) amb qui es va casar després que el seu pare l'enviés juntament amb altres germanes per matar-lo. Elus va regalar la ciutat de Biblos a Dione. L'origen d'aquest relat no és clar i podria ser un intent de Sancuniató per unificar la religió fenícia amb els relats de la mitologia grega, en què es parla de la dea anomenada Dione de l'època dels titans. Per l'associació de Baaltis amb la ciutat de Biblos, podria referir-se a la deessa venerada des de molt antic en aquella ciutat amb el títol de Ba`alat Gebal ('Senyora de Biblos'). Alguns autors han proposat que es tracta de la dea Aixera i que Sancuniató només fa servir la paraula Dione com a traducció d'un epítet d'Aixera, que la relaciona amb Elat.

## Referències

* ↑ Sancuniató, "La teologia dels fenicis": Generacions, paràgraf 24
* ↑ Eusebi de Cesarea. "The Theology of the Phoenicians", en Praeparatio evangelica,
* ↑ Olyan, Saul M. "Asherah and the cult of Yahveh in Israel. Atlanta Scholars Press, 1988, p. 67.
* ↑ Maier, Walter A. "Asherah extrabiblical evidence. Atlanta Scholars Press, 1986, p. 63.
* ↑ Cross, Frank Moore. Canaanite Myth and Hebrew Epic: Essays in the History of the Religion of Israel.. Cambridge: Harvard University Press, 1973, p. 28.
# Sigeheard d'Essex

Sigeheard (o Sighere) va ser rei d'Essex conjuntament amb el seu germà Swaefred, poc abans de la mort del seu pare Sebbi. El període del seu regnat va del 694 al 709.
L'any 705, es van enemistar amb Ine de Wessex per donar acollida als seus rivals. En el sínode de Brentford van acceptar fer fora aquests rivals del rei de Wessex a canvi de la promesa d'Ine de no envair Essex. La cronologia exacta dels fets posteriors es desconeix. No és clar si van governar junts fins a l'any 709 o si Swaefred va morir abans que ell.
Sigeheard, juntament amb Coenred de Mèrcia, van confirmar la compra de Fulham que el bisbe Waldhere de Londres va fer al bisbe Tyrhtel de Hereford. (S1785)
El 709, el seu fill, Offa, va compartir les tasques de govern durant un breu temps i després el va succeir.

## Referències

* ↑ Yorke, 2002, p. 49.
* ↑ Kelly, 2004, p. 140.
* ↑ Douglas i Whitelock, 1979, p. 488.

## Bibliografia

* Douglas, D C; Whitelock, D. English historical documents: c. 500-1042. Eyre Methuen, 1979.
* Kelly, S E. Charters of St Paul's, London. Oxford University Press, 2004.
* Kirby, D P. The Earliest English Kings. Psychology Press, 2000.
* Lappenberg, Johann Martin. From earliest times to 800. Murray, 1845.
* Ravensdale, J R; Muir, R. East Anglian Landscapes: Past and Present. Joseph, 1984.
* Thorpe, Benjamin. «Genealogy of the Kings of Essex». A: A History of England under the Anglo-Saxon Kings, volume 1, 1845.
* Yorke, Barbara «The Kingdom of the East Saxons». Anglo-Saxon England, 14, 1985.
* Yorke, Barbara. Kings and Kingdoms of Early Anglo-Saxon England. Londres: Routledge, 2002. ISBN 1-85264-027-8.
# Dugesia salina

Dugesia salina és una espècie de triclàdide dugèsid que habita a l'aigua salabrosa d'Israel.
No és clar si realment es tracta d'una espècie del gènere Dugesia, ja que es va poder fer la descripció de l'aparell copulador perquè els animals collits no en presentaven. És per això que D. salina es considera species inquirenda.

## Morfologia

És una espècie molt petita, mesurant 2,5 mm de longitud i 1 mm d'amplada de mitjana. L'espècimen més gran registrat mesurava 3,2 mm de longitud i 1,6 mm d'amplada, mentre el més petit feia 1,6 mm i 0,8 mm respectivament. Els individus de D. salina presenten un color pàl·lid, blanquinós, amb una coloració una mica més fosca (marró fosc) concentrada cap a la línia mitjana sobre la superfície dorsal. La superfície ventral és blanca.
D. salina té un cap triangular que s'estreteix gradualment cap al tronc, sense formar un coll. Els ulls ocupen una posició anterior al cos, tot i que al cap es troben relativament enrere. Els dos ulls estan més propers entre ells que respecte als marges del cap i no presenten una àrea sense pigment al seu voltant.
Els òrgans sensorials de les aurícules no s'aprecien en l'animal sencer, però sí si se'n fan seccions. Apareixen com un pegat d'epidermis ciliada, sense rabdites, i amb una xarxa nerviosa subjacent situada aproximadament a l'altura dels ulls.
El cos dels individus d'aquesta espècie presenta l'extrem posterior de punta roma.
La posició de la faringe varia des de la meitat del cos fins a gairebé l'extermitat posterior.

## Cariologia

D'acord amb Bromley el nombre bàsic de cromosomes de D. salina és de n = 8. Té una dotació cromosòmica diploid 2n = 16.

## Distribució

Els espècimens originals a partir dels quals es va descriure D. salina es van trobar al nord-oest del llac de Tiberíades, Israel, a prop de Tabgha.

## Hàbitat

D. salina habita en aigües salines.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 Whitehouse, R.H. «The planarians of the Lake of Tiberias» (en anglès). Journal and Proceedings of the Asiatic Society of Bengal, 9, 1914, pàg. 459-463, làmina 26.
* ↑ Kenk, R. «Index to the genera and species of the freshwater triclads (Turbellaria) of the world» (en anglès). Smithsonian Contributions to Zoology, 183, 1974.
* ↑ Bromley, H.J. «The freshwater triclads (Turbellaria) of Israel (Platyhelminthes)» (en anglès). Israel Journal of Zoology, 29, 4, 1980, pàg. 198.
Espècies de Dugesia :
# Ceràmica de Khabur

La ceràmica de Khabur és un tipus específic de ceràmica anomenada així per la regió del riu Khabur, al nord-est de Síria, on l'arqueòleg Max Mallowan va trobar grans quantitats al jaciment de Chagar Baçar. La distribució de la ceràmica no es limita a la regió de Khabur, sinó que s'estén pel nord de l'Iraq i també es troba en alguns llocs de Turquia i l'Iran.
Els arqueòlegs associen la ceràmica amb els textos cuneïformes datats al regnat de Xamxi-Adad I, tot i que no és clar quant abans es va manufacturar.

## Visió general
### Història

S'estableixen quatre fases principals de Khabur, 1-4. Si bé la data d'inici de la fase 1 no és concloent, s'ha proposat una data provisional de c. 1900 aC a partir de les evidències de Tell Brak. L'inici de la segona (i la fase principal) de la ceràmica de Khabur està datada al regnat de Xamxi-Adad I (ca. 1813 aC), basada en evidències de Chagar Baçar, Tell al-Rimah, Tell Taya i Tell Leilan. La tercera fase de la ceràmica de Khabur està datada a aproximadament c. 1750 aC i dura fins c. 1550 aC. La quarta i última fase és un període compartit entre la ceràmica de Khabur i la ceràmica de Nuzi, i acaba amb la seva desaparició c. 1400 aC.

### Dissenys

La ceràmica està feta amb torn de terrissaire i està decorada amb dissenys monocromats en vermell, marró o negre. Els dissenys trobats a la ceràmica són combinacions de motius senzills, generalment geomètrics amb bandes horitzontals, triangles i altres. Els dissenys naturalistes es fan més habituals en les seves fases posteriors. La seva fase final manifesta gerres amb bases circulars i alts colls verticals, una forma característica de la ceràmica Nuzi pintada, de l'edat del bronze final, que indica un solapament entre les dues ceràmiques fins a la desaparició de la ceràmica de Khabur.
* Ceràmica de Khabur. Institut Oriental de la Universitat de Chicago
* Ceràmica de Khabur de Tell Brak. Museu britànic
* Ceràmica de Khabur de Chagar Baçar. Museu britànic
* Ceràmica de Khabur de Chagar Baçar. Museu britànic

## Referències

* 1 2 «Pottery "Khabur Ware" jar» (en anglès). Journal of Open Archaeology Data, 1, pàg. e8. DOI: 10.5334/4f8d6ed49bd54.
* ↑ Palmisano, Alessio «Diachronic and Spatial Distribution of Khabur Ware in the Early Second Millennium BC» (en anglès). Journal of Open Archaeology Data, 1(2), 2012, pàg. e8. DOI: 10.5334/4f8d6ed49bd54.
* 1 2 Akkermans, Peter M. M. G; Schwartz, Glenn M. The Archaeology of Syria: From Complex Hunter-Gatherers to Early Urban Societies (c. 16,000–300 BC). Cambridge University Press, 2003. ISBN 978-0-521-79666-8.
* ↑ Oguchi, Hiromichi «A Reassessment of the Distribution of Khabur Ware: An Approach from an Aspect of Its Main Phase» ( PDF) (en anglès). Al-Rafidan, 18, 1997, pàg. 195–224. Arxivat de l'original el 2011-07-22 [Consulta: 15 juny 2020].
* ↑ Oguchi, Hiromichi «The Date of The Beginning of Khabur Ware Period 3: Evidence from the Palace of Qarni-Lim at Tell Leilan» ( PDF) (en anglès). Al-Rafidan, 27(3), 2006, pàg. 45–59. Arxivat de l'original el 2011-07-22 [Consulta: 15 juny 2020].

## Vegeu també

* Història de Mesopotàmia
# Cruel, Cruel Love

Cruel, Cruel Love es la vuitena pel·lícula protagonitzada per Charles Chaplin, que hi interpreta un personatge diferent del clàssic Charlot. Aquest curtmetratge es va filmar entre el 21 i 27 de febrer de 1914 i es va estrenar el 26 de maig d'aquell any. Escrita per Craig Hutchinson per a la Keystone Film Company, també hi actua Minta Durfee. No és clar si va ser dirigida per George Nichols o per Mack Sennett o si aquest darrer únicament supervisà la filmació.

## Repartiment

* Charles Chaplin (Mr. Dovey/ Lord Helpus)
* Edgar Kennedy (majordom)
* Minta Durfee (Minta)
* Eva Nelson (criada)
* Bill Hauber (jardiner)
* Glen Cavendar (doctor barbut)
* Harry Russell (doctor calb)
* Billy Gillbert (conductor de l'ambulància més baix)
* Bert Hunn (conductor de l'ambulància més alt)

## Argument

Charlie està festejant amb Minta, la seva enamorada, quan s'adonen que la criada de Minta els observa des de l'altra habitació. Ella, enfadada, fa sortir la criada de casa cap al jardí. Més tard, quan Charlie marxa es troba la criada i en aquell moment es torça el turmell. S'asseuen tots dos en un banc i aleshores arriba la seva promesa que es pensa que l'enganya, li torna l'anell de prometatge i li diu que no el vol tornar a veure. Charlie intenta explicar-se, però és en va, de manera que torna a casa. Desesperat, decideix suïcidar-se prenent verí. El seu majordom, l'observa d'amagat des de l'altra habitació i s'adona que en realitat només ha begut aigua, cosa que li fa molta gràcia. Charlie es retorça creient que s'ha enverinat.
Mentrestant, el xicot de la criada, el jardiner, explica a la promesa de Charlie que és innocent per lo que ella l'envia a portar-li una nota en que el perdona. Charlie, després de rebre la nota, li diu al jardiner que és massa tard, que s'ha enverinat. El jardiner corre a avisar la promesa. Charlie, creient que només li queden uns minuts de vida, crida una ambulància per demanar que l'ajudin a expulsar el verí. Quan arriben els metges, el majordom els explica la veritat i ells accepten seguir amb la broma i es diverteixen veient en Charlie tan espantat.
Arriba la núvia que el trobarà al llit de mort, però el majordom també li explica la veritat i que Charlie no està en perill. Ella corre a explicar-li i ell, enfadat, respon pegant el majordom i els metges en una baralla esbojarrada. Un cop els ha fet fora, Charlie i la seva promesa s'abracen a mesura que la imatge s'esvaeix.

## Referències

* ↑ Janik, Vicki K. Fools and Jesters in Literature, Art, and History: A Bio-bibliographical Sourcebook (en anglès). Greenwood Press, 1998, p. 134. ISBN 0-313-29785-1.
* 1 2 Neibaur, James L. Early Charlie Chaplin: The Artist as Apprentice at Keystone Studios (en anglès). The Scarecrow Press Inc., 2012, p. 45. ISBN 978-0-8108-8243.
* ↑ Geduld, Harry M. Chapliniana: The Keystone films (en anglès). Indiana University Press, 1987, p. 64.

## Enllaços externs

* Pel·lícula sencera a Youtube