OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aaron Gate

Aaron Gate (Auckland, 26 de novembre de 1990) és un ciclista de Nova Zelanda, professional des del 2013. Actualment corre a l'equip XDS Astana Team.
Combina el ciclisme en pista amb el de carretera. És en pista on ha aconseguit un palmarès més destacat, destacant una medalla de bronze en la prova de persecució per equips als de Jocs Olímpics de Londres. Formà equip amb Sam Bewley, Marc Ryan, Jesse Sergent i Westley Gough. També va disputar els Jocs de 2016 i 2020, on fou quart en la prova de persecució per equips. El 2013 es va proclamar Campió del món en Òmnium.

## Palmarès en ruta

* 2011
** Vencedor d'una etapa del Tour of the Murray River
* 2012
** Vencedor d'una etapa del Tour de Wellington
* 2016
** 1r al Tour de Southland i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa de l'An Post Rás
* 2019
** 1r a la New Zealand Cycle Classic i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Belgrad-Banja Luka
* 2020
** Campió de Nova Zelanda de critèrium
** 1r al Tour de Southland i vencedor de 3 etapes
** Vencedor d'una etapa a la New Zealand Cycle Classic
* 2021
** Campió de Nova Zelanda en contrarellotge
** 1r a la Gravel and Tar Classic
* 2022
** Campió d'Oceania de contrarellotge
** 1r a la Volta a Grècia i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Luxemburg
* 2023
** Campió de Nova Zelanda en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Grècia
* 2024
** Campió de Nova Zelanda en ruta
** 1r a la New Zealand Cycle Classic i vencedor de quatre etapes
** Campió d'Oceania de contrarellotge

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2017. 140è de la classificació general

## Palmarès en pista

* 2011
** Campió d'Oceania en Persecució per equips, amb Jesse Sergent, Sam Bewley i Marc Ryan
* 2012
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics del 2012 en persecució per equips, amb Jesse Sergent, Sam Bewley, Marc Ryan i Westley Gough
* 2013
** Campió del món en Òmnium
** Campió d'Oceania en Persecució per equips, amb Pieter Bulling, Dylan Kennett i Marc Ryan
* 2014
** Campió d'Oceania en Puntuació
* 2015
** Campió d'Oceania en Puntuació
** Campió d'Oceania en Persecució per equips, amb Hayden Roulston, Luke Mudgway i Nick Kergozou
* 2016
** Campió d'Oceania en Òmnium
* 2022
** Campió d'Oceania en persecució individual
** Campió d'Oceania en Puntuació
** Campió d'Oceania en Scratch
** Campió d'Oceania en Òmnium

### Resultats a la Copa del Món

* 2011-2012
** 1r a Cali, en Persecució per equips

## Referències

* ↑ Weislo, Laura. «How the latest moves in the transfer market have shaped the relegation battle in 2025». CyclingNews, 21-10-2024. [Consulta: 4 gener 2025].
* ↑ «Aaron Gate». London2012.com. Arxivat de l'original el 5 agost 2012. [Consulta: 6 agost 2012].
* ↑ Devlin, Colette «Pursuit team won a medal for Mark». The Southland Times, 06-08-2012.
* ↑ «Olympedia – Aaron Gate». [Consulta: 25 juny 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* a museociclismo.it
* Aaron Gate a ProCyclingStats
# Matteo Malucelli

Matteo Malucelli (Forlì, 20 d'octubre de 1993) és un ciclista italià. Professional des del 2015, actualment milita a l'equip XDS Astana Team.

## Palmarès

* 2015
** Vencedor d'una etapa a l'An Post Rás
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Portugal
* 2016
** Vencedor de 3 etapes a la Volta al Marroc
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Eslovàquia
* 2017
** Vencedor de 2 etapes al Tour de Bihor-Bellotto
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Eslovàquia
* 2018
** Vencedor de 2 etapes a la Volta al Táchira
** Vencedor d'una etapa al Tour de Bretanya
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Aragó
** Vencedor d'una etapa al Tour de Bihor-Bellotto
** Vencedor d'una etapa al Volta a Veneçuela
** Vencedor d'una etapa a la Volta a la Xina I
* 2021
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Táchira
* 2022
** Vencedor d'una etapa al Tour d'Antalya
** Vencedor d'una etapa al Giro de Sicília
* 2024
** 1r a la Volta a Bulgària i vencedor de 3 etapes
** Vencedor de 2 etapes a la Volta al Japó
** Vencedor d'una etapa al Giro del Friül-Venècia Júlia
** Vencedor de 3 etapes al Tour de Langkawi

## Referències

* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Matteo Malucelli» (en italià). [Consulta: 25 febrer 2022].
* ↑ Farrand, Stephen. «'Mark wanted to be part of the decision-making structure but that wasn't possible yet' - XDS Astana pivots from Project 35 to the relegation battle». CyclingNews, 17-12-2024. [Consulta: 4 gener 2025].

## Enllaços externs

* Resultats a sitiodeciclismo.net
* Resultats a cyclebase.nl
* Resultats a museociclismo.it
* Matteo Malucelli a ProCyclingStats
# Serra de la Vila

La serra de la Vila, Sant Cristòfol o Sanmaior és un alineació muntanyenca a la comarca valenciana de l'Alt Vinalopó. Pertany al Sistema Bètic, més concretament al sector del Prebètic intern.

## Situació

La serra de la Vila és entre les localitats de Villena i la Canyada de Biar, en el límit sud-oest del sinclinal Villena-Bocairent (Vall de Beneixama), una gran estructura de direcció sud-oest nord-est per la qual circula el riu Vinalopó. Constituïx un anticlinal que introduïx un problema de drenatge i provoca el desdoblament de vall en dues grans fosses (Villena-Banyeres de Mariola i Villena-Biar), que tornen a ajuntar-se una vegada superats els contraforts més orientals de la serra.
La major part de la serra es localitza en el municipi de Villena, mentre que els contraforts nord-orientals ho fan en el municipi de la Canyada. Els nuclis d'ambdues localitats s'assenten en les faldes de la serra, ocupant el centre històric de Villena la totalitat del vessant sud-oest, que corona el Castell de la Talaia.

## Història

El lloc ha estat estratègic des d'antic, ja que des d'ell es controlen els accessos des del sud i l'est de la península Ibèrica (actuals províncies de Múrcia, Alacant i València) amb la Meseta. Mostra d'això és el poblat ibèric sobre el qual es va alçar el Castell de Salvatierra, així com el mateix sorgiment de la ciutat de Villena.
La línia que dividia la Corona de Castella i la Corona d'Aragó arran del tractat d'Almizra (1244) travessava la serra de la Vila de nord-oest a sud-est, com testifiquen algunes fites que s'han trobat al llarg del traçat de la frontera. En l'actualitat, aquesta línia constituïx el límit entre el terme de Villena (històricament castellana) i els de la Canyada i Biar (històricament aragoneses).

## Enllaços externs

* Informació turística de Villena Arxivat 2011-05-24 a Wayback Machine.
# Cultura de Kura-Araxes

La cultura de Kura-Araxes és el tipus cultural del neolític que es va desenvolupar a bona part de Transcaucàsia entre el 3600 i el 2000 aC, que tradicionalment s'ha considerat com la data del seu final; en alguns llocs podria haver desaparegut ja el 2600 o el 2700 aC. És considerada de transició entre la primera edat del bronze (representada per cultures de pobles seminòmades que vivien en poblets als altiplans d'Anatòlia, i que van produir el primer bronze de la regió) i el bronze mitjà.
S'inicia a l'últim període calcolític (3600-3100 aC) i una de les seves característiques fou la ceràmica fosca. L'evidència més antiga d'aquesta cultura es troba a la plana de l'Ararat; es va estendre pel nord del Caucas cap al 3000 aC.
En conjunt, la cultura transcaucàsica primerenca, i la seva gran difusió, va incloure una vasta àrea d'aproximadament 1.000 per 500 km.
Va originar la cultura de Trialètia cap al 2200 aC.
El nom de la cultura es deriva del de les valls dels rius Kura i Araxes. El seu territori correspon a parts de la moderna Armènia, Geòrgia, Azerbaidjan i el Caucas.

## Referències

* ↑ The early Trans-Caucasian culture - I.M. Diakonoff, 1984
* ↑ Edens, Christoper «Transcaucasia at the End of the Early Bronze Age». Bulletin of the American Schools of Oriental Research. The American Schools of Oriental Research, 299/300, The Archaeology of Empire in Ancient Anatolia, 8-1995, pàg. 53, pp. 53–64 [56]. DOI: 10.2307/1357345. JSTOR: 1357345.
* ↑ Edens, Christoper «Transcaucasia at the End of the Early Bronze Age». Bulletin of the American Schools of Oriental Research. The American Schools of Oriental Research, 299/300, The Archaeology of Empire in Ancient Anatolia, 8-1995, pàg. 54. DOI: 10.2307/1357345. JSTOR: 1357345.
* ↑ The Hurro-Urartian people - John A.C. Greppin
* ↑ Encyclopedic Dictionary of Archaeology - Pàgina 246 per Barbara Ann Kipfer
# Baronia de Grítzena

La Baronia de Grítzena o Grítsena va ser un feu medieval franc del Principat d'Acaia, situat a l'est de Messènia, a la península del Peloponès a Grècia, i amb capital a l'assentament de Grítzena (en grec: Γρίτζενα / Γρίτσενα; en francès: la Grite).

## Història

La Baronia de Grítzena va ser establerta al voltant de 1209, després de la conquesta del Peloponès pels croats, i va ser una de les dotze baronies originals dins del Principat d'Acaia. Les diferents versions de la Crònica de Morea esmenten que la baronia comprenia 4 feus, i es trobava a la regió de Lakkoi (la plana alta de Messènia, entre Calamata i Escorta), sota un tal Lucas (Λούκας), del qual no es coneix gairebé res.
La Baronia de Grítzena és poc coneguda. Va romandre en un recés de pau fins als atacs romans d'Orient de la dècada de 1260, i no hi ha evidència d'un castell que es construís allà pel que és impossible establir la seva ubicació exacta. La baronia reapareix únicament al voltant de 1275, quan va ser controlada per Godofreu de Tournai, que possiblement l'havia rebut com a compensació per la pèrdua de la seva baronia de Kalàvrita davant els romans d'Orient de Mistra. Després desapareix de nou de les fonts juntament amb la família de Tournai (o Dournay), a finals de segle xiii.

## Referències

* ↑ Bon, 1969, p. 109, 420.
* ↑ Miller, 1921, p. 71-72.
* ↑ Bon, 1969, p. 109, 112, 420.
* ↑ Bon, 1969, p. 420-421, 444.
* ↑ Bon, 1969, p. 146, 420-421, 445.

## Fonts

* Bon, Antoine (1969), La Morée franque. Recherches historiques, topographiques et archéologiques sur la principauté d'Achaïe (en francés), París: De Boccard
* Miller, William (1921), Essays on the Latin Orient, Cambridge: Cambridge University Press
# Monestir de l'arcàngel Gabriel

El monestir de l'arcàngel Gabriel (àrab: دير الملاك غبريال, dayr al-Malāk Ḡubriyāl) és un monestir copte de la rodalia d'El Faium, a Egipte.
Es diu que fou fundat per un mag persa que es va casar secretament amb una filla del rei sense que aquest ho sabés, i van tenir un fill anomenat Aor; la mare va morir quant el fill tenia tres anys; quant tenia 8 anys el rei va saber qui era i el va cridar a la cort junt amb el pare; el pare i fill van fugir a Jerusalem i d'allí a Egipte on es van establir al desert de Naklun, prop de Faium. Mort el pare va quedar sol el fill Aor que va rebre una visió de la Verge i de l'arcàngel Gabriel que li demanaven de construir una església al desert. Fou l'àvia i la família reial els que van donar fons a Aor per portar a terme l'encàrrec i va sorgir el monestir anomenat de l'arcàngel Gabriel o Naklun. Això hauria passat al segle v, però alguns erudits situen la fundació del monestir al segle iv.
El patriarca melquita Cir va voler visitar el monestir, i Sant Samuel va convèncer els 120 monjos i 200 residents de fugir a les muntanyes. Sant Samuel fou empresonat a l'Imperi Romà d'Orient però després alliberat amb la condició de fundar el seu propi monestir a Al-Qalamun. Amb 40 monjos de Naklun va fundar el nou monestir que aviat va superar al de l'arcàngel Sant Gabriel. Això fou durant el segle VII.
Tot i així el monestir era encara influent als segles xii i xiii. Un incendi al segle xiii fou un cop del que no es va recuperar. Des del segle xv estava en plena decadència i el 1672 fou visitat per Johann Michael Wansleben i el va trobar en ruïnes menys les dues esglésies, unes de les quals encara es feia servir. Fou restaurat parcialment i redecorat al segle xix o potser fins i tot a començaments del segle xx, però conservant molt de material procedent de les antigues esglésies.
Una torre destruïda sobre la qual va existir una església del segle X o XI s'ha descobert recentment; el 1991 es van descobrir 12 esquelets al sud-oest del monestir, que van aparèixer mutilats, i foren declarats màrtirs per l'església copta. L'església de Sant Gabriel fou restaurada el 1997 i es van descobrir moltes pintures del segle xi. A la rodalia s'han trobat un centenar d'ermites, sobretot a l'est del monestir, a la zona de muntanya. Finalment es van trobar més d'un miler de manuscrits escrits en grec, copte i àrab. El bisbe Abraham de Faium ha reobert el monestir que està ocupat per monjos coptes i es fa allí una peregrinació anyal.
# Arc de Constantí

L'Arc de Constantí (en llatí Arcus Constantini, en italià Arco di Costantino) és un arc de triomf de tres obertures (amb un pas central flanquejat per dos passos laterals més petits), situat a Roma, a poca distància del Colosseu. Fou dedicat pel Senat per commemorar la victòria de l'emperador romà Constantí contra Maxenci a la batalla del Pont Milvi (28 d'octubre del 312) i inaugurat oficialment el 315 (pels decennalia) o el 325 dC (vicennalia).
L'arc està construït amb carreus (opus quadratum) de marbre blanc de diverses qualitats, amb blocs de pedra reciclats de monuments més antics. També se'n van reutilitzar bona part dels elements arquitectònics i de les escultures de la decoració, sobretot relleus i escultures procedents de l'època de Trajà, Hadrià i Marc Aureli. Comptant-hi l'àtic (la part superior), l'arc assoleix els 25 m d'altura, amb 25,7 metres de llarg i 7,4 de profunditat, sent així el monument triomfal més gran i millor conservat de Roma.
L'estructura arquitectònica és molt semblant a la de l'Arc de Septimi Sever del Fòrum Romà, amb les tres obertures emmarcades per columnes exemptes erigides sobre alts pedestals; fins i tot alguns temes decoratius, com les Victòries de les petxines de l'arc central, reprenen el mateix model.
# Sant Joan Baptista de Castissent

Sant Joan Baptista de Castissent és una església romànica de Tremp (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. En concret, està situada al poble de Castissent, de l'antic terme municipal Fígols de Tremp, integrat actualment en el de Tremp, de la comarca del Pallars Jussà.

## Descripció

L'església de Sant Joan Baptista està ubicada damunt un turonet al nucli de Castissent.
El temple consta d'una sola nau amb capelles annexes i un campanar de planta quadrangular amb quatre finestres d'arc de mig punt, parcialment tapiades i coberta de quatre vessants.
El paredat, generalment és de carreus irregulars, excepte en les cantoneres que són més regulars i de majors dimensions.
L'església compta també amb un edifici annex, una abadia de tres naus, tot i que una de les quals es troba totalment enderrocada.

## Història

Durant el període romànic es té constància d'una església de Sant Joan, tot i que desapareguda. Les esglésies de Castissent foren donades el 1099 quan Ramon VI i Valença, comtes pallaresos en fan donació al monestir de Lavaix.
L'església de Sant Joan Baptista va ser construïda l'any 1928, data que es troba reblonada en la porta metàl·lica del temple, reforma que li atorgà la fesomia actual.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Sant Joan Baptista de Castissent». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 març 2019].

## Bibliografia

* CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Sant Joan de Castissent". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9
* PAGÈS, M. "Tremp. Fígols de la Conca", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
# Sant Cristòfol d'Obeix

L'ermita de sant Cristòfol o de sant Cristau està situada al serrat de les Cabanes, a uns 500 metres del poble d'Obeix, al terme municipal de la Torre de Cabdella, a la comarca del Pallars Jussà.

## Descripció

Ermita d'una nau absis semicircular i cobertes de llosa de dues vessants, que cobreix també l'absis. Pel mur de ponent hi trobem l'accés modificat, que és una porta centrada flanquejada per dues finestres rectangulars. L'entrada ve precedida d'un cobert del que en resten dos murs molt deteriorats. L'absis, romànic, està format per murs de carreus arrebossats i una finestra espitllera al mig.
De factura molt senzilla, té una sola nau amb l'absis a llevant. Aquest és igual d'ample que la nau, i s'hi obre sense cap mena de transició. La porta és a ponent, i tenia un porxo per protegir l'entrada dels vents, freqüents en aquest lloc.Fou totalment restaurada cap al 1984.
És una ermita romànica sobre la qual no hi ha cap mena de documentació, però que pel seu aparell es pot datar en el segle xiii, un moment ja tardà, dins del romànic.
A banda d'Obeix, Astell i Aguiró tenen l'Ermita com a pròpia i hi celebraven un aplec conjunt.
Es conserven els Goigs del gloriós màrtir sant Cristòfol, impresos el 1906. En un dels seus fragments fan així:
| « | En aquesta capella venen Aguiró, i Astell, i Oveix, i per Protector vos tenen, com posat pel Cel mateix. Alliviau tots sos dolors, ja que sou son advocat: Pregau per los pecadors, Cristòfol, de Déu amat. | » |
| — Popular, Goigs de sant Cristòfol |||

## Galeria d'imatges

* L'absis de Sant Cristau
* L'interior

## Referències

* ↑ «Sant Cristòfol d'Obeix». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].

## Bibliografia

* CASES I LOSCOS, Maria Lluïsa i ROIG I DEULOFEU, Albert. "Santa Maria (o la Purificació) d'Oveix". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7
* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
# Barranc de Palmera

El barranc de Palmera o de Beniteixir és un barranc que naix al terme de Potries en la partida denominada el Racó de Seguí, molt a prop de la partida de les Encreuades al peu dels contraforts de la Serra Gallinera. Està majoritàriament canalitzat per parets d'obra per evitar esllavissades i desemboca al mar per Piles i Oliva.

## Descripció

En el seu origen serveix de límit entre els termes de la Font d'en Carròs, i Potries, als voltants del qual es troba els punts de confluència dels termes de la Font d'en Carròs, Potries i Vilallonga per això el nom de les Encreuades perquè es creuen els tres termes.
El barranc, en escórrer-se de la muntanya, baixa i abans de travessar la carretera que va de Potries a la Font d'en Carròs rep l'aigua del Barranc de Porra que naix als vessants de la muntanyeta Llarga o de les Encreuades i de la muntanya de l'ermita, en terme de Potries, en la partida de la Pedrera molt a prop del motor del Crist.
En travessar la carreretera continua sent el límit geogràfic entre el terme de la Font i de Potries i deixa a l'esquerra la partida de les Jovades de Potries, després tavessa el terme de la Font i continua en direcció cap a l'Alcudiola de Rafelcofer. A l'altura de la Casa Mercadera, rep per l'esquerra, les aigües d'un xicotet afluent que naix proper d'un meandre que fa el riu Serpis al nord de Potries.
El barranc (com el coneixen a Rafelcofer) entra en terme de Rafelcofer i passa per darrere de l'Alcudiola, seguix els curs llepant els extramurs de la part nord de Rafelcofer, i abans d'arribar a l'Alqueria de la Comtessa, existix una presa d'alcament i retenció de l'aigua. A l'Alqueria passa pel nord de nucli urbà i rep el nom de Barranc de Seret.
Passa pel límit de Palmera (poble del qual pren el nom), travessant la carretera Nacional 332 i baixa cap a Piles deixant a l'esquerra el terme de Palmera, travessa la carretera Natzaret-Oliva, passa al nord de Piles i va estretint el seu llit al mínim, seguix per la partida de la Mota, i després de lleugeres oscil·lacions seguix per les Tancades, cap al terme d'Oliva amb la qual servix de límit en el seu últim caminar, i després de rebre les aigües d'alguns escorredors de la Séquia del Molí i de l'anomenat Vall del Rei, aboca les seues aigües a la mar, per l'anomenada Gola de Cameta o Séquia de Piles, després d'haver recorregut un poc més de 10 km.

## Referències

* 1 2 Jordà, Guillem Pérez. La Vital (Gandia, Valencia): vida y muerte en la desembocadura del Serpis durante el III y el I milenio a.C (en castellà). Diputación de Valencia, 2011, p. 5. ISBN 978-84-7795-613-6. (Consulta)
* 1 2 «Aigua i Reg des de l’Edat Mitjana» (en castellà), 19-05-2017. [Consulta: 19 desembre 2021].
# Colom de Beccari

El colom de Beccari (Alopecoenas beccarii) és un colom, per tant un ocell de la família dels colúmbids (Columbidae). Habita el boscos de Nova Guinea. Tradicionalment s'ha considerat coespecífic d'Alopecoenas johannae.
# Ratpenat nasofoliat bicolor

El ratpenat nasofoliat bicolor (Hipposideros bicolor) és una espècie de ratpenat de la família dels hiposidèrids. Viu a Indonèsia, Malàisia, les Filipines, Tailàndia i Timor Oriental. El seu hàbitat natural és el bosc primari, no és comú en les àrees forestals pertorbades. No hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, tot i que està afectada per ser sensible a la desforestació.

## Referències

* ↑ Csorba, G.; Bumrungsri, S.; Francis, C.; Bates, P.; Gumal, M.. Hipposideros bicolor. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 25-04-2013.
# Ratpenat nasofoliat de diadema

El ratpenat nasofoliat de diadema (Hipposideros diadema) és una espècie de ratpenat de la família dels hiposidèrids. Viu a Austràlia, Cambodja, l'Índia, Indonèsia (Irian Jaya, Jawa, Kalimantan, Lesser Sunda Is., Maluku, Cèlebes, Sumatera), Laos, Malàisia (Malàisia Peninsular, Sabah, Sarawak), Myanmar, Papua Nova Guinea, les Filipines, Illes Salomó, Tailàndia, Timor Oriental i el Vietnam. El seu hàbitat natural són els boscos de galeria, les piscines i també es troben en els boscos pertorbats. No hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, tot i que està afectada per caça i l'explotació de coves.

## Referències

* ↑ Csorba, G.; Bumrungsri, S.; Francis, C.; Helgen, Bates, P.; Gumal, M.; Kingston, T.; Balete, D.; Esselstyn, J.; Heaney, L.. Hipposideros diadema. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 26-04-2013.
# Ratpenat nasofoliat orellut

El ratpenat nasofoliat orellut (Hipposideros megalotis) és una espècie de ratpenat de la família dels hiposidèrids. Viu a Djibouti, Eritrea, Etiòpia, Kenya i Aràbia Saudita. El seu hàbitat natural és la sabana seca, arbustos i el desert costaner, o hàbitat semi-desert. No hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie, tot i que està afectada per la pèrdua d'hàbitat.

## Referències

* ↑ Mickleburgh, S.; Hutson, A.M.; Bergmans, W.; Fahr, J.. Hipposideros megalotis. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 26-04-2013.
# Ratpenat nasofoliat de Pratt

El ratpenat nasofoliat de Pratt (Hipposideros pratti) és una espècie de ratpenat de la família dels hiposidèrids. Viu a la Xina i el Vietnam. El seu hàbitat natural són coves. No hi ha cap amenaça significativa coneguda per a la supervivència d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ Francis, C.; Bates, P.. Hipposideros pratti. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 27-04-2013.