OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ad Turres (Tarraconense)

Ad Turres és una de les estacions al llarg de la Via Augusta que apareix en els Vasos Apol·linars, i se suposa que es trobava en algun punt entre Villena (Alt Vinalopó) i la Font de la Figuera (La Costera). Degué ser una vil·la romana, mansio o posta, atés que, en estar introduït el topònim amb ad (en llatí, 'cap a') significa que no estava a la vora de la via, sinó a certa distància, unida per un braç secundari. Antigament, la van relacionar amb Castalla, però hui es té aquesta hipòtesi per totalment errònia.
D'altra banda, algunes troballes rellevants al Santuari de las Virtudes de Santa Cruz de Mudela podrien apuntar cap aquesta ubicació, si bé de moment és tan sols una hipòtesi més.

## Referències

* ↑ Rubiera, María José. Villena en las calzadas romana y árabe (en castellà). Universitat d'Alacant, 1985.
* ↑ «Turres». A: Gran Enciclopedia Temática de la Comunidad Valenciana. Historia. Editorial Prensa Valenciana, 2009.
* ↑ UCLM. «Arqueólogos de la UCLM hallan importantes vestigios romanos en Santa Cruz de Mudela», 2013. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 2013].
* ↑ «[https://web.archive.org/web/20131108051551/https://www.europapress.es/castilla-lamancha/noticia-arqueologos-uclm-hallan-importantes-vestigios-romanos-santa-cruz-mudela-ciudad-real-20130614104820.html ARQUEÓLOGOS DE LA UCLM Hallan importantes vestigios romanos en Santa Cruz de Mudela]» (en castellà). Europa Press, 14-06-2013. Arxivat de l'original el 2013-11-08. [Consulta: 21 agost 2020].
# Hermann Anschütz

Hermann Anschütz (Coblença, 12 d'octubre de 1802 - Múnic, 30 d'agost de 1880) va ser un pintor alemany i professor a la Acadèmia de Belles Arts de Múnic. Està associat a l'escola de pintura de Düsseldorf.
Anschütz va néixer a Coblença. El seu pare, Joseph Andreas Anschütz era un músic eminent i estava al capdavant d'una escola d'ensenyament vocal i instrumental, i el germà petit de Hermann, Karl Anschütz, va acabar com a director d'òpera als Estats Units.
Va viure a Promenade Straße 1 a Múnic al voltant de 1850. Va morir a Múnic, on va ser enterrat a l'Antic Cementiri del Sud (Alter Südfriedhof).

## Referències

* ↑ «Goethe-Institut Georgien | Sprache. Kultur. Deutschland.». [Consulta: 30 abril 2023].
* ↑ Paul Maucher: Alphabetic register of house owners 1849-1851 Arxivat 2009-03-06 a Wayback Machine., p. 1.

## Enllaços externs

* ADB (en alemany)
* foto
# Asipu

Asipu (també ashipu, ašipu, āšipu o mašmaššu) és el nom que rebien a l'antiga Mesopotàmia els sacerdots, normalment estudiosos i professionals del diagnòstic i tractament de les malalties al voltant de 3200 aC. Alguns han descrit els asipu com a experts en "màgia blanca".
A l'antiga Mesopotàmia, la gent creia que les malalties que patien els humans eren obra de déus i dimonis. Per aquesta raó, a més de als metges, recorrien als exorcistes. És per aquesta raó que les idees de la ciència, la religió i la bruixeria estaven estretament relacionades. Les tasques de la lluita contra les malalties i la bruixeria van ser preses per asiputu.
Als Asipu també se'ls relaciona amb la pressa de decisions sobre qualsevol qüestió en la que hi haja un risc. Una de les funcions del Asipu era la de servir com a grup consultor per decisions difícils de prendre per insegures o incertes. Ells s'encarregaven de dimensionar la situació, identificar alternatives d'acció i recollir dades sobre els resultats factibles (èxit o fracàs; guany o pèrdua) de cada alternativa. Esta mena de sacerdot tenia la capacitat especial d'interpretar senyals o dades dels déus, qualificava les diferents alternatives, col·locant signes més si eren favorables i menys si no ho eren, per finalment recomanar l'alternativa més beneficiosa.
Un Asipu és qui dirigeix el tractament mèdic en la cort assíria, en què van predir el curs de la malaltia a partir dels signes observats en el cos del pacient i s'ofereixen encanteris i una altra màgia, així com els remeis indicats pel diagnòstic.

## Referències

* ↑ Mesopotamia: The World's Earliest Civilization. Kuiper, Kathleen. The Rosen Publishing Group, 2010. Isbn: 1615301127 Anglès. Pàgines: 178.
* ↑ Las Grandes Religiones. VV.AA. Plaza y Janés S.A. 19654 Volum II Tom 3. Pàgines 1-64.
* ↑ Mesopotamian Magic: Textual, Historical, and Interpretative Perspectives. T. Abusch and K. van der Toorn. STYX Publications Groningen. 1999. ISBN 9056930338. (anglès) Pàgina 114
* ↑ Conceptos de amenaza, vulnerabilidad y riesgo. TDR Tésis Doctorales en Red (castellà) Consulta 3 de gener del 2017
* ↑ Ancient Mesopotamia: Portrait of a Dead Civilization. Oppenheim, Leo. University of Chicago Press. 1977. Isbn: 0226631877. Pàgina 304

## Bibliografia complementària

* Clifton D. Bryant; Dennis L. Peck (2006). 21st century sociology: a reference handbook. SAGE Publications. ISBN 1-41-291608-9.
* Rüdiger Trimpop (1994). The psychology of risk taking behavior Elsevier. ISBN 0-444-89961-8
* Daniel M. Kammen; David M. Hassenzahl (2001). Should we risk it?: exploring environmental, health, and technological problem solving (2nd ed.). Princeton University Press. ISBN 0-691-07457-7
# Bàltica

Bàltica va ser un continent el Proterozoic tardà - principi del Paleozoic que actualment inclou el crató europeu oriental del nord-oest d'Euràsia. Bàltica es va formar com una entitat no abans de fa 1.800 milions d'anys. Abans d'aquest moment, els tres segments/continents que actualment componen el cràton d'Europa oriental estaven en diferents parts del món. Bàltica va existir com una placa tectònica anomenada la placa bàltica.

## Història

* Fa uns 1.800 milions d'anys, Bàltica formava part del supercontinent de Colúmbia.
* Fa uns 1.500 milions d'anys, Bàltica junt amb Àrtic i el crató antàrctic est eren part del supercontinent de Nena.
* Fa uns 1.100 milions d'anys, Bàltica era part del supercontinent de Rodínia.
* Fa uns 750 milions d'anys, Bàltica era part del supercontinent de Protolauràsia.
* Fa uns 600 milions d'anys, Bàltica era part del supercontinent de Pannòcia.
* Al Cambrià, Bàltica era un continent independent.
* A l'Ordovicià tardà, Bàltica xocà amb Avalònia
* Al Devonià, Bàltica xocà amb Laurència, formant el supercontinent menor d'Euramèrica.
* Al Permià, tots els principals continents xocaren uns contra els altres per a formar el supercontinent de Pangea.
* Al Juràssic, Pangea es va dividir en dos supercontinents menors, Lauràsia i Gondwana. Bàltica era part del supercontinent menor de Lauràsia.
* Al Cretaci, Bàltica era part del supercontinent menor d'Euràsia.
* Actualment, Bàltica és part del passat supercontinent menor d'Afro-Euràsia.
# HA Schult

HA Schult (Alemanya, 1939) nom artístic de Hans-Jürgen Schult és un artista conceptual alemany, particularment conegut per les seves activitats en l'art d'acció (action art, life art). Va créixer durant la Segona Guerra Mundial, fet que ha influït sempre la seva obra, i del 1958 al 1961 va estudiar a l'Acadèmia d'Art de Düsseldorf. Moltes de les seves obres han estat realitzades conjuntament amb Elke Koska, considerada la seva musa, i més endavant amb l'actriu Brigit Froehlich o amb la violinista Anna Zlotovskaya, amb qui viu actualment a Colònia. El 1969, Schult va cridar l'atenció a tot el món amb la seva intervenció artística Situation Schackstrasse, que consistia a cobrir tot un carrer de Múnic amb brossa i paper, raó per la qual va ser arrestat per la policia. Però això només era el principi, el projecte va anar creixent a mesura que Schult anava trobant altres llocs a la ciutat per portar-lo a terme. Als anys setanta es va traslladar a Nova York, fet que va tenir un paper crucial en la seva trajectòria artística, ja que la ciutat era l'epicentre de l'art contemporani en aquell moment. Hans-Jürgen Schult va ser un dels primers artistes a tractar els desequilibris ecològics a la seva obra i actualment és un dels principals col·laboradors en el moviment ecològic d'avui dia. Les seves obres, entre les quals hi ha Flügelauto, Trash People, Hotel Europa, Trees for Peace o Love Letters, s'exposen arreu del món.
El 1972 i el 1977 va participar amb el seu Biokinetische Landschaft (Paisatge Biocinètic) en dues edicions de Documenta, una de les exposicions d'art contemporani més importants de tot el món, que se celebra cada cinc anys.

## Referències

* ↑ «HA Schult». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].
# Sal amb api

La sal amb api és una barreja d'espècies feta principalment de sal i api. No s'ha de confondre amb la "sal d'api", que és l'api deshidratat i en pols, essent la planta rica en sodi.
La sal amb api és una sal comestible amb una part d'api afegida, les llavors o un extracte de l'arrel.
Aquesta sal s'utilitza per a aromatitzar el suc de tomata. És un dels ingredients del còctel Bloody Mary. A Bèlgica, també es pot combinar amb mostassa i empolvorar sobre daus de formatge (sovint gouda) com a aperitiu.

## Notes i referències

* ↑ Grubben, G. J. H.. Ressources végétales de l'Afrique tropicale. 2. Fondation Prota, 2004, p. 99. OCLC 66632516. .
# Sant Jaume de Montclar

Sant Jaume de Montclar és una església barroca de Montclar d'Urgell, al terme municipal d'Agramunt (Urgell). És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església de nau única coberta amb volta de canó, la qual s'obre amb tres capelles laterals mitjançant un arc de mig punt. En cada banda del transsepte s'hi aixequen dues petites cúpules. L'absis principal és poligonal. En el reracor s'hi veu un element destacable i innovador per les esglésies d'aquesta època. Hi ha una doble tribuna, una que comunica amb el castell de Montclar, i una altra inferior corresponent a la mateixa església. L'entrada de l'església és als peus, el mur de ponent, a través d'una gran escalinata i un arc de mig punt fet a base de totxanes. El campanar és quadrangular subdividit en tres pisos. En el primer pis hi ha les obertures de mig punt on s'hi alberguen les campanes i a l'últim pis hi ha un rellotge a cada cara de la torre. És fet a base de carreus regulars perfectament tallats i és coronat amb una coberta piramidal.

## Història

Anteriorment d'aquesta església actual hi havia hagut l'església medieval, possiblement dedicada a Sant Joan. Per això està construïda al segle xvii sobre una anterior església dedicada ha Sant Joan. L'església va dependre de Sant Pere d'Àger fins al segle xix. A l'est se situa el campanar datat de l'any 1628 en el qual hi ha dues campanes construïdes l'any 1814.

## Referències

* 1 2 «Sant Jaume de Montclar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2015].
* ↑ Consell Comarcal de l'Urgell, Montclar d'Urgell Arxivat 2010-09-26 a Wayback Machine.
* 1 2 Festa Catalunya, Església de Sant Jaume
# Saint-Pierre (Saint-Pierre i Miquelon)

Saint-Pierre és un municipi francès, situat a la col·lectivitat d'ultramar de Saint-Pierre i Miquelon. El 2016 tenia 5.417 habitants.

## Geografia

El municipi de Saint-Pierre està compost de l'illa Saint-Pierre i d'alguns illots i roques propers : l'illa aux Marins, l'illa aux Vainqueurs, l'illa aux Pigeons, el Grand Colombier, Pointe-Blanche, l'illot Noir, l'illa au Massacre i les Canailles. La resta de l'arxipèlag de Saint-Pierre i Miquelon forma part del municipi de Miquelon-Langlade.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1945-1955 | Georges Daguerre | |
| 1955-1971 | Joseph Lehuenen | |
| 1971-1998 | Albert Pen | PS |
| 1998-2001 | Marc Plantegenest | PS |
| 2001- | Karine Claireaux | PS |

## Enllaços externs

* Web de Saint-Pierre
# Cangrande I della Scala

Cangrande I della Scala fou fill d'Albert I della Scala. Va néixer a Verona el 9 de març de 1291. Fou capità del poble i senyor de Verona i Vicenza el 1311, a la mort de son germà Alboí I della Scala al que ja estava associat des del 1304. Fou senyor de Pàdua des del 1318, i de Belluno i Feltre des el 1322. El 1311 fou nomenat vicari imperial i príncep de l'Imperi però associat a son germà Frederic della Scala. Fou mecenes del poeta Dante Alighieri.
Es va casar a Verona el 1308 amb Joana, filla de Conrad d'Antioquia comte d'Alba. Va morir a Verona el 18 de juliol de 1329. Només va deixar fills naturals: el seu fill natural Gilbert va morir a la presó el 28 de juliol de 1335 i va deixar una filla, Caterina que fou monja. Les filles naturals Franceschina, Lucia Cagnola, Giustina, Angela, Margherita i Beatrice foren totes religioses (la primera abadessa de Sant Miquel de Campanya a Verona, i la darrera abadessa del monestir de San Domenico de Verona del 1376 al 1394, les altres monges) menys Margherita. Els altres dos fills foren: Alboí della Scala i Francesc della Scala (mort el 1342). Francesco, cavaller, es va casar a Verona el 1328 amb Maddalena, filla de Rolando Rossi, comte de Borgo San Donnino. Va morir l'1 de març de 1342.
A Cangrande I della Scala el va succeir el seu nebot Mastino II della Scala.
# Mainà vinós

El mainà vinós (Streptocitta burmannicus leucocephalus; syn: Streptocitta leucocephalus) és un tàxon d'ocell de la família dels estúrnids (Sturnidae), que habita camp obert de Tailàndia, Cambodja, Laos i sud del Vietnam. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (desembre 2019), aquest tàxon tindria la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 10.1, gener 2020), el consideren encara una subespècie del mainà de Myanmar (Streptocitta burmannicus leucocephalus).
La diferència principal entre ambdós taxons està en el fet que mentre el mainà de Myanmar presenta l'iris de l'ull fosc i el bec de color taronja i negre, el mainà vinós té l'iris blanc i el bec groc.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «mainà vinós». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 17 octubre 2022].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 673. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Vinous-breasted Myna. Acridotheres leucocephalus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 17 octubre 2022].
* ↑ «Vinous-breasted Starling» (en anglès). eBird. [Consulta: 9 desembre 2021].
# Gracupica floweri

Gracupica floweri és una espècie d'ocell de la família dels estúrnids (Sturnidae). Es troba al sud de la Xina, Myanmar, Birmània, Laos i Tailàndia. Anteriorment se'l considerava una subespècie de l'estornell blanc-i-negre (Gracupica contra floweri), però el Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 11.2, 2021) l'elevà al rang d'espècie.

## Referències

* 1 2 «Nuthatches, Wallcreeper, treecreepers, mockingbirds, starlings, oxpeckers». IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 17 octubre 2022].
* ↑ «Taxonomic Updates IOC» (en anglès). Congrés Ornitològic Internacional, 10-07-2021. [Consulta: 5 agost 2022].
# Cistícola de Chubb

La cistícola de Chubb (Cisticola chubbi) és una espècie d'ocell passeriforme de la família Cisticolidae pròpia de les muntanyes d'África ecuatorial.

## Descripció

És un ocell petit de cua esgraonada i relativament llarga. El plomatge de les part superiors és marró grisós, excepte la part superior del cap (píli, front i clatell) que és de color marró vermellós. Les parts inferiors són de color gris clar, a excepció de la gola i part superior del pit que són blancs.

## Distribució i hàbitat

Es troba distribuït en poblacions separades en les muntanyes entre el Camerun i Nigèria i en les muntanyes del nord de la regió dels Grans Llacs.

## Taxonomia

Fou descrit científicament el 1892 per l'ornitòleg Richard Bowdler Sharpe.
Es reconeixen quatre subespècies:
* C. c. adametzi Reichenow, 1910 – es troba a les muntanyes entre el sud-est de Nigèria i sud-oest del Camerun;
* C. c. discolor Sjöstedt, 1893 – Localitzat en el mont Fako (sud-oest de Camerun);
* C. c. chubbi Sharpe, 1892 – es troba des de l'est de la República Democràtica del Congo a l'oest de Kenya;
* C. c. marungensis Chapin, 1932 – localitzada en la meseta Marangu (sud-est de la RD del Congo).

## Referències

* ↑ «Cistícola de Chubb». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 06/11/2022(català)
* ↑ «Grassbirds, Donacobius, Malagasy warblers, cisticolas & allies». World Bird List Version 8.1. International Ornithologists' Union, 2017. [Consulta: 29 juliol 2018].
# Cisticola bakerorum

La Cisticola bakerorum és una espècie d'ocell de la família dels cisticòlids. Es troba a Tanzània. Va ser reconegut per primera vegada com a nova espècie per Éric Burnier a la dècada de 1980. Va posar-ho en coneixement de Neil i Liz Baker, que aviat van confirmar la identitat d'aquesta espècie com a nova per a la ciència.
En anglès se'l coneix com Kilombero cisticola i en neerlandès com Kilomberograszanger.

## Referències

* ↑ «Cisticola Kilombero - eBird» (en castellà). [Consulta: 18 desembre 2022].
* ↑ «Cisticola bakerorum (Kilombero Cisticola) - Avibase». [Consulta: 18 desembre 2022].
* ↑ «Species Updates – IOC World Bird List» (en anglès americà). [Consulta: 18 desembre 2022].
* ↑ Anderson, Natali. «Two New Bird Species Identified in Tanzania | Biology | Sci-News.com» (en anglès americà), 07-06-2021. [Consulta: 18 desembre 2022].
* ↑ FjeldsÅ, Jon; Dinesen, Lars; Davies, Owen R.; Irestedt, Martin; Krabbe, Niels K. «Description of two new Cisticola species endemic to the marshes of the Kilombero floodplain of southwestern Tanzania» (en anglès). Ibis, 163, 4, 10-2021, pàg. 1330–1354. DOI: 10.1111/ibi.12971. ISSN: 0019-1019.
# Cistícola cuallarga

La cistícola cuallarga (Cisticola angusticauda) és una espècie d'ocell passeriformes de la família Cisticolidae pròpia de l'est d'Àfrica.
Es troba en les sabanes de Kenia, Malawi, Moçambic, Ruanda, Tanzània, Uganda, Zàmbia i el sud-oest de la República Democràtica del Congo.

## Referències

* ↑ «Cistícola cuallarga». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 08/12/2022(català)
# Prínia de Socotra

La prínia de Socotra (Incana incana) és una espècie d'ocell passeriforme de la família Cisticolidae endèmica de l'illa de Socotora. És l'única espècie del gènere Incana.

## Distribució i hàbitat

Es troba únicament a l'illa de Socotra, davant de les costes de la Banya d'Àfrica. Habita matollars tropicals secs.

## Bibliografia

* Ryan, Peter (2006). Family Cisticolidae (Cisticolas and allies). pp. 378–492 in de l'Hoyo J., Elliott A. & Christie D.A. (2006) Handbook of the Birds of the World. Volum 11. Old World Flycatchers a Old World Warblers Lynx Edicions, Barcelona ISBN 978-84-96553-06-4
* Nguembock B.; Fjeldsa J.; Tillier A.; Pasquet E. (2007): A phylogeny for the Cisticolidae (Aus: Passeriformes) basat en nuclear i mitochondrial DNA sequence data, ia reinterpretació d'un únic nest-building specialization. Molecular Phylogenetics and Evolution 42: 272-286.

## Referències

* ↑ «Prínia de Socotra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 21/12/2022(català)
* 1 2 «Incana incana» (en anglès). e.T22728544A94989507. BirdLife International (2016).. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2016-3.RLTS.T22728544A94989507.en. [Consulta: 22 desembre 2022].
* ↑ «ITIS - Report: Incana». Sistema Integrat d'Informació Taxonòmica. [Consulta: 22 desembre 2022].
# Prínia estriada

La prínia estriada (Prinia crinigera) és una espècie d'ocell passeriforme del gènere prinia que pertany a la família Cisticolidae. Antigament estava agrupat amb la prínia ratllada (P. striata).

## Distribució

Es troba al subcontinent indi i parts de la Xina, amb la seva distribució generalment seguint l'Himàlaia. Es distribueix per l'Afganistan, el Pakistan, l'Índia, Bhutan, Nepal i la província de Yunnan a la Xina. Ara es considera que les poblacions de Myanmar, la major part de la Xina i Taiwan pertanyen a P. striata després d'un estudi del 2019. Tots dos P. crinigera i P. striata són simpàtrics a la província de Yunnan.

## Subespècies

Hi ha quatre subespècies conegudes:
* P. c. striàtula, que es coneix a les muntanyes de l'Afganistan i l'oest del Pakistan.
* P. c. crinigera, que es distribueix des del nord del Pakistan fins a Arunachal Pradesh al nord-est de l'Índia.
* P. c. yunnanensis, que es limita a la província de Yunnan al nord-oest a la Xina.
* P. c. Bangsi al sud-est de la província de Yunnan. P. c. Bangsi es considerava anteriorment una subespècie de la prínia bruna (abans Prínia marró) fins a l'estudi del 2019.

## Referències

* ↑ «Prínia estriada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 23/12/2022(català)
* 1 2 Madge, Steve «Himalayan Prinia (Prinia crinigera), version 1.1» (en anglès). Birds of the World, 2021. DOI: 10.2173/bow.strpri2.01.1.
* 1 2 Alström, Per; Rasmussen, Pamela C.; Sangster, George; Dalvi, Shashank; Round, Philip D. «Multiple species within the Striated Prinia Prinia crinigera– Brown Prinia P. polychroa complex revealed through an integrative taxonomic approach» (en anglès). Ibis, 162, 3, 7-2020, pàg. 936–967. DOI: 10.1111/ibi.12759. ISSN: 0019-1019.
# Prínia selvàtica

La prínia selvàtica o prínia de la selva (Prinia sylvatica) és una espècie d'ocell passeriforme del gènere prinia que pertany a la família Cisticolidae pròpia del sur de Asia.

## Descripció

Fa uns 15 cm de longitud, té ales curtes arrodonides, la cua força llarga, cames fortes i el bec curt de color negre. En plomatge reproductiu, els adults són de color gris-marró a la part superior, una cella superciliar curta de color blanc i el bisbe marró més càlid. Té franges vermelles a les ales i la cua vorejada de blanc. Les parts inferiors són de color blanquinós. Tots dos sexes són idèntics, excepte que el mascle té el bec més negre la temporada de cria.
A l'hivern, les parts superiors són de color marró càlid, i les parts inferiors més brillants. La cua és més llarga que a l'estiu. La subespècie endèmica de Sri Lanka, P. s. valida durant tot l'any conserva el plomatge d'estiu, incloent-hi la cua més curta, no té supraciliar i no té blanc a la cua.

## Comportament

Igual que la majoria dels cisticòlids, la prínia selvàtica és insectívora. Construeix el niu en un arbust o en herbes altes on la femella pon entre 3 i 5 ous. El cant és un repetitiu pit-pretty, pit-pretty, pit-pretty.

## Subespècies

Es reconeixen cinc subespècies:
* P. s. gangetica (Blyth, 1867)– al nord de l'Índia, Nepal, Bhutan i Bangla Desh;
* P. s. insignis (Hume, 1872)– al nord-oest de l'Índia;
* P. s. mahendrae Koelz, 1939– a l'est de l'Índia;
* P. s. sylvatica Jerdon, 1840– al centre i sud de l'Índia;
* P. s. valida (Blyth, 1851)– a Sri Lanka.

## Bibliografia

* Baker. Warblers of Europe, Asia and North Africa (en anglès). ISBN 0-7136-3971-7.
* Grimmett. Birds of India by (en anglès). Inskipp and Inskipp. ISBN 0-691-04910-6.

## Referències

* ↑ «Prínia selvàtica». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 23/12/2022(català)
* ↑ «Prinia sylvatica» (en anglès). Xeno-canto. [Consulta: 26 desembre 2022].
* ↑ «Grassbirds, Donacobius, tetrakas, cisticolas, allies – IOC World Bird List» (en anglès americà). [Consulta: 26 desembre 2022].
* ↑ «Informe ITIS: Prinia sylvatica» (en anglès). Sistema Integrat d'Informació Taxonòmica. [Consulta: 26 desembre 2022].