OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Serra del Maigmó

La serra o massís del Maigmó és un conjunt muntanyós presidit pel cim del Maigmó (1.296 metres) que li dóna nom a la unitat geogràfica que abasta les comarques de l'Alacantí, l'Alcoià i el Vinalopó Mitjà, al País Valencià. Altres cims destacats són el Despenyador (1.260 m), l'Alt del Guisop (1.249 m) el Carrascalet (1.243 m), el Maigmonet (1.182 m) i l'Alt de la Xumenera (1.133 m). Tots ells tenen vessants abruptes, sobretot cap al sud.
El massís està format per alineacions més modestes com la serra del Carrascalet, la del Flare, la de Castalla, la del Cavall o la del Ventós. El conjunt d’aquestes serres té una extensió aproximada de 75 km$^2$, està escassament poblat i pertany administrativament als termes municipals de Castalla, Tibi, Agost i Petrer.
La serra del Maigmó representa una important fita natural pels nombrosos hàbitats i espècies de fauna i flora propis de la muntanya mediterrània. Valors que li han valgut la consideració per part de la Generalitat Valenciana de Paisatge Protegit des de 2007, juntament amb les serres del Sit, l'Argüenya, Castalla, Flare i Cavall; amb una extensió de 15.842 hectàrees. La serra també està inclosa en la xarxa Natura 2000 com a Lloc d'Importància Comunitari (LIC) en una àrea que engloba les serres de la Foia de Castalla i abasta 13.823 hectàrees.
Les ombries del Maigmó conserven una ampla superfície de boscos de pi i carrasques que conviuen amb un ric sotabosc de llentiscles i coscolles. A la solana, mirant a la mar, la vegetació s'adapta al clima semiàrid. Dues microreserves de flora (la de l'Alt de les Xemeneies i la del Coll d'Eixau) protegeixen diverses espècies endèmiques, rares o amenaçades en el seu medi natural.
Pel que fa al patrimoni cultural, destaquen el pou del Carrascalet o la Cava de les Planisses, dos pous de gel que són testimonis del passat aprofitament de l'abundant neu que s'acumulava durant l'hivern a aquestes serres.
L'entorn també ha estat explotat com a espai d'esbarjo, esport de muntanya i turisme amb infraestructures com el refugi forestal de la Melonera (al vessant nord), el paratge del Xorret de Catí entre la serra del Flare i el Maigmó, o el mirador del Balcó d'Alacant, als peus del cim del Maigmó. També hi ha fins a 14 senders de petit recorregut homologats i el GR7 que creua la serra, així com més de 20 zones d'escalada.

## Referències

* ↑ «El massís del Maigmó | enciclopedia.cat». [Consulta: 2 gener 2025].
* 1 2 «Paisaje Protegido de la Serra del Maigmó y del Sit: Microrreservas de flora – Sendero GR de la Montaña de Alicante» (en espanyol europeu), 28-02-2019. [Consulta: 3 gener 2025].
* ↑ «N2K ES5212008 dataforms». [Consulta: 3 gener 2025].
# María Chivite

María Victoria Chivite Navascués (Cintruénigo, 5 de juny de 1978) és una sociòloga i política navarresa. És presidenta del Govern de Navarra des del 6 d'agost del 2019.
Es llicencià en Sociologia a la Universitat Pública de Navarra, cursà un màster en Organització i Gestió de Recursos Humans i en Prevenció de Riscos Laborals.
Entre el 2001 i el 2005 va formar part de l'Executiva de les Joventuts Socialistes. Entre els anys 2003 i 2007 fou regidora de Cintruénigo, i entre 2011 i 2013, d'Eguesibar (la Vall d'Egüés).
Ha estat parlamentària foral a la VII$^a$ i VIII$^a$ legislatura, entre 2007 i 2012, com a portaveu de Salut i portaveu adjunta del grup parlamentari socialista. També ha estat senadora del PSOE per Navarra de 2011 a 2015 i portaveu del PSOE al Senat.
Des de 2012 ha format part de l'Executiva del PSN-PSOE, i ha exercit com a secretària de l'Àrea de Polítiques Socials i secretària de Salut.
Des del Congrés Extraordinari de desembre de 2014, és secretària general del Partit Socialista de Navarra (PSN-PSOE) i membre del Parlament de Navarra a partir del juny del 2015.
A les eleccions de 2023 va renovar el càrrec, amb el suport de Geroa Bai, PSN i Contigo.

## Referències

* ↑ Irisarri, A. «María Chivite: “Quiero volver a liderar un gobierno progresista, y a UPN lo veo más en el ruido que en la propuesta”» (en castellà). Noticias de Navarra, 28-08-2022. [Consulta: 18 abril 2023].
* ↑ «María Chivite toma posesión como presidenta del Gobierno de Navarra». eldiario.es, 06-08-2019.
* 1 2 3 «María Chivite Navascués» (en castellà). PSN-PSOE. [Consulta: 18 abril 2023].
* ↑ «Amb la socialista María Chivite, el PSN torna a governar Navarra després de 23 anys». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 02-08-2019 [Consulta: 3 agost 2019].
# Eduards Smiļģis

Eduards Smiļģis (Riga, 23 de novembre de 1886 − Riga, 19 d'abril de 1966), va ser un actor i director de teatre letó. Va ser Artista del Poble de l'URSS el 1948.
Smiļģis va fundar el Teatre Dailes a Riga l'any 1920 i va ser el seu director fins al 1965. El 1925, el grup teatral de Dailes, va participar en l'Exposició Internacional d'Art Modern Arts Decoratives i Industrials de París, on Eduards Smiļģis va rebre una medalla d'or.

## Referències

* ↑ Jarvis, Howard. «Entertainment in Riga. Theatre». A: Dorling Kindersley Ltd. DK Eyewitness Travel Guide: Estonia, Latvia & Lithuania: Estonia, Latvia & Lithuania (en anglès), 2013, p.364. ISBN 9781409331421 [Consulta: 11 març 2015].
* ↑ «Exhibition 'Latvia in Paris. 1925., 1937'». Kultura.lv. Arxivat de l'original el 2014-12-28. [Consulta: 9 març 2015].
* Apinis, Pēteris. A Hundred Gran letones. Riga: apgāds Nacionalais, 2006, p. 88.. ISBN 998426288X.
# Toro d'Osuna

El Toro d'Osuna és una escultura ibera de pedra calcària datada de la fi del segle v aC, concretament esculpida pel poble turdetà, i va ser trobada a Osuna, província de Sevilla, al jaciment arqueològic de l'antiga ciutat ibèrica d'Urso. Es tracta d'un alt relleu d'un taurus estirat tallat en un carreu de cantonada, que formava part d'un monument, en el qual tindria una funció protectora.
L'escultura està exposada al Museu Arqueològic Nacional de Madrid, al costat de diverses escultures del període ibèric, i té el número d'inventari 38416.

## Simbolisme

És un bou tractat de forma realista i rígida a la vegada. Els ulls estan envoltats de profundes incisions que es prolonguen damunt el nas. La boca està entreoberta i la papada està tractada amb incisions corbes i paral·leles. El cos és prim i amb els malucs pronunciats. La cua està cargolada fent cercle sobre la pota posterior.

## Característiques tècniques

* Tallat en pedra calcària.
* Les potes estan partides per damunt del genoll, la cua, la punta de les orelles i les banyes estan trencats.
* Alçada 56 cm; llargada 121 cm; grossor 31 cm.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ficha completa. Toro de Osuna» (en castellà). MAN. [Consulta: 18 desembre 2015].

## Bibliografia

* Chapa, T. La escultura zoomorfa ibérica en piedra, 1980,, p. 633-636.
* Engel, A; Paris. «Une fortesse ibérique à Osuna (Fouilles de 1903)». A: Nouvelles Archives des Missions Scientifiques et Littéraires XIII, 1904, p. 357-487.

## Enllaços externs

* Web del Museu Arqueològic Nacional.
* Ajuntament d'Osuna.
# Gammagrafia

Una gammagrafia o escintil·lografia és una prova diagnòstica que es basa en la imatge que produeixen les radiacions generades després de la injecció o inhalació en l'organisme de substàncies que contenen isòtops radioactius. L'emissió radioactiva és captada per un aparell detector anomenat gammacàmera el qual processa les dades rebudes que posteriorment i mitjançant tractament informàtic serviran per formar una imatge tridimensional.
La captació diferencial de les esmentades substàncies per les diferents cèl·lules o teixits permet de distingir zones de diferent perfusió o captació. Les bases de l'estudi gammagràfic radiquen en la utilització de radiotraçadors (o radiofàrmacs) i el posterior registre de la distribució d'aquests en l'organisme mitjançant sistemes de detecció.
Els radiotraçadors posseeixen una doble naturalesa; per una part la molècula posseeix característiques que fan que es distribueixi per l'organisme de forma específica, però són els isòtops radioactius emissors gamma que porten artificialment incorporats, els que permeten la seva detecció i, per tant, la posada en evidència del resultat dels processos que fan que aquesta substància es dipositi en diferents localitzacions.
Ja que s'injecta una mínima quantitat de traçador al pacient les gammagrafies són imatges de molt baixa resolució per aquesta raó la informació anatòmica que proporcionen no acostuma a ser molt bona, tanmateix són excel·lents per obtenir imatges de tipus funcional. Es pot, per exemple, marcar un tipus de molècules o cèl·lules determinades i mirar com es distribueixen pel cos per observar sí el funcionament del metabolisme és correcte.
* Injecció de Tc99: la xeringa que conté el radionúclid està envoltat per un escut de plom.
* Pacient en la gamma-càmera.
* Imatge de cos sencer d'un pacient amb una lesió a maxil·lar superior dret. Captació amb tonalitat de grisos.
* Gammagrafia amb una captació tiroidal i la mida en el rang normal superior. Per sobre del lòbul dret es veu la glàndula submandibular. Captació amb colors.
# Aldhelm

Sant Aldhelm (c. 639 - 25 de maig de 709), abat de Malmesbury, primer bisbe de Sherborne l'any 705, poeta en llatí i erudit de l'escriptura anglosaxona. Es creu que va poder ser fill de Kenten, membre de la família reial de Wessex.1

## Biografia

A més a més d'algunes dades recollides en els seus propis escrits i una breu menció en la Historia ecclesiastica gentis Anglorum del venerable Beda, la vida d'Aldhelm és coneguda principalment gràcies a dues hagiografies escrites després de la conquesta normanda d'Anglaterra: l'abat Faricius d'Abingdon i la del monjo cronista Guillem de Malmesbury, aquest últim en part basat en un text perdut d'Alfred el Gran.
D'acord amb els seus dos biògrafs, Aldhelm pertanyia a la casa reial de Wessex. Guillem de Malmesbury diu que el seu pare era Kenten, un nom que sembla una forma de Centwine rei de Wessex entre 676-685. Aldhelm podria ser el germà d'una certa Osburg, monja en l'abadia de Barking. És possible que part de la seva educació li fos donada per Adamnà a l'abadia d'Iona, juntament amb el futur rei Aldfrith de Northumbria. A principis de la dècada de 670, va anar a Canterbury per rebre ensenyament de l'arquebisbe Theodore i de l'abat Adrià romanent allà fins al seu nomenament per dirigir la nova abadia de Malmesbury.
El 705 o 706, Aldhelm es va convertir en el primer bisbe de Sherborne, després de la divisió de la diòcesi dels saxons de l'oest entre Sherborne i Winchester. El seu episcopat, «ple d'energia» segons Beda, va ser curt, ja que va morir quatre anys més tard, el 709 o el 710. Sembla que va tenir temps suficient per fundar diverses esglésies en la seva diòcesi a Sherborne mateix, però també a Comtat d'Avon i al comtat de Dorset.

## Referències

* ↑ Lapidge, 2007, p. 15-16.
* ↑ Lapidge, 2007, p. 17-22.
* ↑ Lapidge, 2007, p. 22-30.
* ↑ Lapidge, 2007, p. 48.
* ↑ Lapidge, 2014, p. 2.

## Bibliografia

* Lapidge, Michael «The Career of Aldhelm» (en anglès). Anglo-Saxon England. nº 36, 2007. DOI: 10.1017/S0263675107000026..
* Lapidge, Michael. «Aldhelm». A: Wiley Blackwell,2014, 2ª ed.. The Wiley Blackwell Enciclopedia de la Inglaterra anglosajona. ISBN 978-0-470-65632-7.
# Francis Maitland Balfour

Francis Maitland Balfour (Edimburg, 1851 — Aiguille Blanche, Mont Blanc, 1882) va ser un embriòleg escocès, germà del Primer ministre del Regne Unit Arthur James Balfour.
Va fer importants aportacions a l'embriologia del seu temps, i ser professor i catedràtic a la Universitat de Cambridge. Va morir durant una escalada al Mont Blanc.

## Obres

* Development of the Elasmobranch Fishes (1878)
* Comparative Embryology (1880-81)

## Referències

* ↑ «Francis Maitland Balfour». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Elisabet Goula Sardà

Elisabet Goula Sardà (Barcelona, 1974) és una gestora i promotora cultural catalana.
Llicenciada en Ciències Polítiques per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), i amb un Diploma d'Estudis Avançats (DEA) en Humanitats per la Universitat Pompeu Fabra (UPF), durant la seva trajectòria professional, ha estat coordinadora del programa de debats del Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CCCB) des de l'any 2002 i ha assumit diferents responsabilitats, des de la conceptualització i organització de múltiples projectes a nivell local i internacional, fins a la coordinació de la digitalització del fons del CCCB. També ha estat responsable al CCCB de projectes de gran abast com la 'Biennal de Pensament Ciutat Oberta'. L'any 2019 va guanyar un concurs públic, que la va portar a ser la cap de debats del CCCB, convertint-se en cap del Centre de documentació i debats del CCCB, sota les ordres de Judit Carrera Escudé que des del 2018 n'es la directora del CCCB.
A més de la seva trajectòria al CCCB, ha treballat al sector editorial i en diferents projectes culturals, com ara l'exposició «Orwell a Catalunya» (Casa de Cultura de Girona, 2003) o la publicació digital 50×7. Goula compta amb diferents publicacions acadèmiques i va ser seleccionada per formar part de l'antologia Veus de la nova narrativa catalana (2010). Alguns dels seus treballs giren sobre la figura i els aspectes polítics de l'obra del pintor abstracte nord-americà Robert Motherwell.

## Referències

* 1 2 3 4 «Elisabet Goula Sardà, Cap del Centre de documentació i debats del CCCB». Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CCCB). [Consulta: 13 maig 2024].
* ↑ «Elisabet Goula i Susana Arias seran les noves caps de debats i mediació del CCCB Dues persones de la casa completen l'equip directiu que lidera des de fa un any Judit Carrera». Diari ARA, 31-07-2019 [Consulta: 13 maig 2024].
* ↑ Carreras i Aubets, Anna. «Elisabet Goula i Susana Arias, les properes Cap de Debats i Cap de Mediació del CCCB». Bonart, 31-07-2019. [Consulta: 13 maig 2024].
* ↑ Vicens i Trarré, Joan «George OrweII: Viatge a una guerra». Revista de Girona, Gener-febrer 2004, pàg. Núm. 222 [Consulta: 13 maig 2024].
* ↑ «Elisabet Goula Sardà». Dialnet. [Consulta: 13 maig 2024].
# Fina Brunet Clopes

Fina Brunet Clopés (Blanes, 18 d'agost del 1962) és una periodista catalana, presentadora de ràdio i televisió. Ha col·laborat amb diversos mitjans de comunicació, entre els quals destaquen Catalunya Ràdio i Televisió de Catalunya.
Diplomada en Turisme, va començar la seva carrera periodística a les emissores de Cadena13 a Blanes Ràdio Antena Blava (1983-1985) i, posteriorment, a Ràdio Avui de Barcelona. Es va incorporar a l'equip de Televisió de Catalunya el 1986 com a coconductora del Telenotícies Cap de Setmana, i més endavant va ocupar diversos càrrecs relacionats amb el departament d'informatius, incloent la col·laboració amb el 30 minuts i amb Bon dia, Catalunya.
Va ser la directora i presentadora del Xec en blanc, un dels primers magazins de tarda radiofònics a Catalunya Ràdio. També va presentar el Telenotícies Comarques fins al 2007, quan va ser substituïda per Mariona Bassa. Poc després Brunet va esdevenir directora de Comunicació i Gabinet del Síndic de Greuges. Posteriorment es va reincorporar a TV3 i va treballar al programa Els Matins. Després treballà al programa Quèquicom.
Des de la tardor del 2021, la periodista lluita contra un tumor cerebral que li afecta la parla i la memòria.

## Referències

* 1 2 «Fina Brunet deixa TV3 i serà nova cap de comunicació del Síndic Greuges». El Punt Avui. El Punt Avui. [Consulta: 13 març 2015].
* ↑ «Qui és qui en pantalla». A: Televisió de Catalunya. Barcelona: Televisió de Catalunya, 1987, p. 125.
* ↑ «Fina Brunet: "Estic tornant a aprendre a llegir i escriure"». Catalunya Ràdio - Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 04-09-2022 [Consulta: 5 setembre 2022].
# Llista Democràtica

Llista Democràtica fou un partit polític a Luxemburg.
El partit va ser establert per antics membres de la Lliga Liberal de Luxemburg i el Partit de la Dreta. Va ser vinculat a la Llista Lliure dels Grangers, Classe Mitjana i Treballadors, amb Pierre Prüm inclòs a la llista dels dos partits. Va rebre el 9.8% dels vots a les eleccions legislatives de 1937, guanyant dos escons. No es va presentar a les eleccions posteriors.

## Referències

* 1 2 Nohlen i Stöver, 2010, p. 1250.

## Bibliografia

* Dieter, D; Stöver, P. Elections in Europe (en anglès), 2010. ISBN 978-3-8329-5609-7.
# Ceriale

Ceriale (Seiò en el dialecte cerialès; en ligur O Çejâ) és un comune italià, situat a la regió de la Ligúria i a la província de Savona. El 2015 tenia 5.561 habitants.

## Geografia

Té una superfície de 11,21 km² i les frazioni de Peagna. Limita amb Albenga, Balestrino, Borghetto Santo Spirito, Cisano sul Neva i Toirano.

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució de Ceriale entre 1861 i 2011
* Font: ISTAT

## Referències

* ↑ Angela Bruzzone. Cose da Türchi. Albenga: Edizioni Delfino Moro, 1982, p. 143.
* ↑ Frisoni, Gaetano. Nomi propri di città, borghi e villaggi della Liguria del Dizionario Genovese-Italiano e Italiano-Genovese. Gènova: Nuova Editrice Genovese.
* ↑ «Dato Istat», 31-12-2015. Arxivat de l'original el 2 de maig 2017. [Consulta: 6 maig 2017].
# Mesarea

Mesarea (Μεσαρέα) és un nom comú a Grècia i Xipre per les planes d'interior. Apareix també com Mesaria.
Durant el domini franc de part de Grècia als segles xiii i xiv, el nom fou donat a la plana d'Arcàdia, al nord i est de les muntanyes d'Escorta, plana on s'ubicaven les fortaleses d'Akova (Matagrifon) i de Karytena.

## Bibliografia

* The Latins in the Levant, a history of the frankish Greece (1204-1566), per William Miller, M A., E. P. Dutton and Co, Nova York, 1908.
# No estic mort

No estic mort (títol original en francès: Je ne suis pas mort) és una pel·lícula dramàtica francès dirigida per Mehdi Ben Attia i estrenada el 2013. Va participar al 63è Festival Internacional de Cinema de Berlín. Ha estat subtitulada al català.

## Argument

Yacine és un atractiu estudiant de ciències polítiques d'origen magrebí. També es guanya la vida com a missatger per pagar els seus estudis i viu amb el seu germà Djamel en un modest apartament parisenc. Richard, el seu professor de filosofia política, s'ofereix inesperadament a ajudar-lo a fer pràctiques a l'Élysée. Però una nit, Yacine es desperta en tràngol. Va corrent a casa del seu professor i s'assabenta que ha mort...

## Repartiment

* Mehdi Dehbi: Yacine
* Maria de Medeiros: Éléonore
* Emmanuel Salinger: Richard
* Driss Ramdi: Jamel
* Judith Davis: Elodie
* Laurent Bateau: Eugène
* Albert Delpy: Michel
* Slimane Dazi: Brahim
* Nicolas Maury: Antoine Deloÿs
* Salim Kechiouche: Abdallah
* Alain Azerot: Carise
* Dimitri Storoge: Azor
* Karol Beffa: El professor Berthier
* Loïc Legendre: El vigilant de seguretat de Matignon
* Nawel Ben Kraiem: esposa de Brahim
* Aleksandra Yermak: la consellera de l'Elisi

## Referències

* ↑ I'm not dead a Cineuropa.org
* ↑ I’m Not Dead indaga sobre la Francia contemporánea, cineuropa.org
* ↑ Je ne suis pas mort a la Filmoteca de Catalunya

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Cosseria

Cosseria (en ligur Kusèria o Cosceria, Cusseria en piamontès) és un comune italià, situat a la regió de la Ligúria i a la província de Savona. El 2015 tenia 1.105 habitants.

## Geografia

Té una superfície de 12,41 km². Limita amb Cairo Montenotte, Carcare, Cengio, Millesimo i Plodio.

## Evolució demogràfica

* Gràfica d'evolució de Cosseria entre 1861 i 2011
* Font: ISTAT

## Referències

* ↑ AA. VV.. Dizionario di toponomastica. Storia e significato dei nomi geografici italiani (en italià). Milà: Garzanti, 1996, p. 235.
* ↑ Frisoni, Gaetano. Nomi propri di città, borghi e villaggi della Liguria del Dizionario Genovese-Italiano e Italiano-Genovese. Gènova: Nuova Editrice Genovese.
* ↑ «Dato Istat al 31 desembre 2015». Arxivat de l'original el 2 de maig 2017. [Consulta: 6 maig 2017].
# Ricardo Aguirre Martínez-Valdivieso

Ricardo Aguirre Martínez-Valdivieso (Madrid, 25 de gener de 1876 - Madrid, 24 de novembre de 1936) va ser un arxiver, facultatiu del Cos Facultatiu d'Arxivers, Bibliotecaris i Arqueòlegs d'Espanya.

## Biografia

Va treballar primer en l'Arxiu Històric Nacional (1909-1916), i amb posterioritat al Museu Arqueològic Nacional d'Espanya, institució de la qual va ser nomenat secretari el 5 d'octubre de 1930. Va ser detingut per la Guàrdia Nacional Republicana el 27 de setembre de 1936, al començament de la Guerra Civil espanyola, i afusellat sumàriament dos mesos més tard, als pocs dies de la confiscació del monetari i el Tresor dels Quimbayes al susdit museu.

## Referències

* ↑ Gracia Alonso i Munilla Cabrillana, 2013, p. 158-159.

## Bibliografia

* Gracia Alonso, Francisco; Munilla Cabrillana, Gloria. El tesoro del "Vita". La protección y el expolio del patrimonio histórico-arqueológico durante la Guerra Civil. Barcelona: Universidad de Barcelona,, 2013).
# Eriko Arakawa

Eriko Arakawa (荒川 恵理子, districte de Nerima, Tòquio, 30 d'octubre de 1979) és una futbolista japonesa. Juga d'ençà del 2018 amb el Chifure AS Elfen Saitama.

## Selecció del Japó

Va debutar amb la selecció del Japó el 2000. Va disputar 72 partits amb la selecció del Japó. Ha disputat Copa del Món de 2003, 2007, Jocs Olímpics d'estiu de 2004 i 2008.

## Estadístiques

Selecció del Japó :
| Anys | Partits | Gols |
| 2000 | 2 | 0 |
| 2001 | 0 | 0 |
| 2002 | 0 | 0 |
| 2003 | 13 | 5 |
| 2004 | 10 | 5 |
| 2005 | 0 | 0 |
| 2006 | 14 | 3 |
| 2007 | 15 | 4 |
| 2008 | 14 | 3 |
| 2009 | 1 | 0 |
| 2010 | 0 | 0 |
| 2011 | 3 | 0 |
| Total | 72 | 20 |

## Referències

* ↑ Japan Football Association(japonès)
* ↑ 2011 Japan Football Association(japonès)

## Enllaços externs

* Eriko Arakawa, Fitxa a Soccerway
# Oldradus de Ponte

Oldradus de Ponte (mort el 1335) va ser un jurista italià nascut a Lodi, actiu en la cúria romana a començaments del segle xiv. Anteriorment havia estat professor en la Universitat de Pàdua. Segons Joseph Canning va ser una autoritat tant en el dret canònic com en el dret civil, i la seva consilia («opinions legals») són els documents sobre el tema més antics que es conserven.

## Referències

* ↑ Canning, Joseph. A History of Medieval Political Thought, 1996, p. 162.
* ↑ Zacour, Norman (1990), Jews and Saracens in the Consilia of Oldradus de Ponte Toronto
* ↑ Oldradus de Ponte. Consilia, questiones & allegatione. Bernardinus de Garaldis, 1507.

## Enllaços externs

* Medieval Sourcebook: Oldradus de Ponte, No.35 (Consilium) (1478 Printed Edition: fol. 38va-b a Fordhan University
# Frigil cellagroc

El frigil cellagroc (Melanodera xanthogramma) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

habita zones amb pedres i arbusts de les terres baixes al centre i sud de Xile i sud de l'Argentina, cap al sud fins a la Terra del Foc i Cap d'Hornos.

## Referències

* ↑ «Frigil cellagroc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)