OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Maria de Grebber

Maria de Grebber (Haarlem, 1602 - Enkhuizen, 1680), fou una pintora de l'Edat d'Or neerlandesa, especialitzada en edificis i perspectiva.

## Biografia

Grebber era la filla del pintor Frans Pietersz. de Grebber i la germana de Pieter de Grebber. El seu pare tenia taller respectat en Haarlem en la dècada de 1620, on va ensenyar a Judith Leyster i als seus propis fills a pintar.
Maria de Grebber no va ser l'única dona pintora en Haarlem. La primera a inscriure's en el Gremi de Sant Lluc d'aquesta ciutat va ser Sara van Baalbergen el 1631, i Judith Leyster era membre el 1633. Ambdues dones no pertanyien a una família artística establerta en Haarlem, com era el cas de Maria. Ella va treballar en el taller familiar i, per tant, no necessitava la qualificació professional per obtenir vendes. Era set anys major que Leyster i igual que Leyster i Baalbergen, va contreure matrimoni amb un artista, el ceramista Wouter Coenraetsz de Wolff. La seva filla Isabelle de Wolff més tard es va casar amb el pintor Gabriel Metsu.

## Referències

* 1 2 Houbraken, Arnold. «Maria de Grebber in Frans Pietersz de Grebber Biography. De groote schouburgh der Nederlantsche konstschilders en schilderessen» (en neerlandès). Digital library for Dutch literature, 1718. [Consulta: 15 abril 2016].
* ↑ «Frans Pietersz de Grebber» (en neerlandès). Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie.
* ↑ «Maria de Grebber». Rijksbureau voor Kunsthistorische Documentatie. [Consulta: 15 abril 2016].
# Ichthyophis glandulosus

Ichthyophis glandulosus és una espècie d'amfibis gimnofions de la família Ichthyophiidae. És endèmica de les Filipines. El seu hàbitat natural inclou boscos tropicals o subtropicals secs a baixa altitud, montans secs, rius, corrents intermitents d'aigua, naixents d'aigua dolça, plantacions, jardins rurals, zones prèviament boscoses ara molt degradades, terres d'irrigació, i terra cultivable inundada per estacions.
# 62a Divisió (Exèrcit Popular de la República)

La 62a Divisió va ser una de les divisions de l'Exèrcit Popular de la República que es van organitzar durant la Guerra Civil espanyola sobre la base de les brigades mixtes. Va estar desplegada en el front de Catalunya.

## Historial

Anteriorment una divisió en el front del Nord ja havia emprat aquesta numeració.
La divisió va ser recreada novament al juliol de 1938, en el si del XXIV Cos d'Exèrcit. El comandament va recaure en el comandant Pedro Sugrañes Español, quedant la unitat composta per les brigades mixtes 135a, 173a i 174a. La divisió es trobava situada en la rereguarda del front republicà a Catalunya. Va iniciar llavors el seu procés d'instrucció i organització, si bé mai arribaria ser una unitat plenament operativa. El desembre de 1938 continuava estant agregada al XXIV Cos d'Exèrcit, en fase de formació. No obstant això, la 62a Divisió acabaria sent dissolta i les seves forces destinades a la Comandància militar de la Seu d'Urgell.

## Comandaments
### Comandants

* comandant d'infanteria Pedro Sugrañes Español;

### Comissario polítics

* Pere Puig i Subinyà, d'ERC;

## Ordre de batalla

| Data | Cos d'Exèrcit adscrit | Brigades Mixtes integrades | Front de batalla |
| Juliol de 1938 | XXIV Cos d'Exèrcit | 135a, 173a i 174a | Reserva |

## Notes

* ↑ Aquesta unitat, inicialment la «4a Divisió asturiana», va estar al comandament del comandant Claudio Martín Barco i va operar al front d'Astúries.

## Referències

* ↑ Zaragoza, 1983, p. 60.
* ↑ VV.AA., 1990, p. 600.
* ↑ Martínez Bande, 1978, p. 58.
* ↑ Engel, 2005, p. 279.
* ↑ VV.AA., 1990, p. 630.
* ↑ Peirats, 1988, p. 182.

## Bibliografia

* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid: Almena, 1999. 84-922644-7-0.
* Martínez Bande, José Manuel. La Batalla del Ebro. Madrid: Ed. San Martín, 1978.
* Peirats, José. La CNT en la revolución española. Asociación artística La Cuchilla, 1988.
* VV.AA.. Historia general de España y América XVII. La segunda república y la guerra civil. Madrid: Ediciones Rialp, 1990.
* Zaragoza, Cristóbal. Ejército Popular y Militares de la República, 1936-1939. Barcelona: Ed. Planeta, 1983.
# Casa Magdalena Mercadé

La Casa Magdalena Mercadé és un edifici de Tarragona catalogat com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Consta de planta baixa, entresol i tres pisos. Els baixos han estan transformats. A la façana destaquen els carreus. Cada planta està clarament diferenciada per una imposta escorreguda que, al mateix temps, decora l'edifici. Consta de tres obertures per planta i, al primer pis, el balcó és escorregut i decorat amb ferro forjat de molt bona qualitat on s'hi representen motius que volen imitar les formes de fullaraca.
Els baixos tenen un revestiment que imita carreus de pedra. Hi sobresurten les proporcions i el volum propi de la zona de la Rambla Nova.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Magdalena Mercadé». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Ichthyophis glutinosus

Ichthyophis glutinosus és una espècie d'amfibis gimnofions de la família Ichthyophiidae. És endèmica de Sri Lanka. El seu hàbitat natural inclou boscos tropicals o subtropicals secs a baixa altitud, pantans, montans secs, rius, corrents intermitents d'aigua, pantans, terres de pastures, plantacions, jardins rurals, zones prèviament boscoses ara molt degradades, terres d'irrigació, i terra cultivable inundada per estacions.
# Casa Teixidor Rimbau

La Casa Teixidor Rimbau és un edifici de Tarragona protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

És un edifici d'habitatges entre mitgeres amb planta baixa, entresòl i tres pisos construït sota la direcció de Magí Tomás Secall per Josep Teixidó Rimbau.
Ocupa una parcel·la molt regular que permet col·locar quatre obertures per pis a la façana. Amb la volada que es dona als balcons es busca establir una ordenació jeràrquica a l'edifici. La casa està dividida horitzontalment per una imposta central a l'altura dels forjats dels pisos. Les obertures dels baixos són arcs escarsers. El pis noble té a la zona central balconada seguida. Està coronat per un frontó i antigament amb balustres. La façana està construïda mitjançant maó i maçoneria arrebossada. A més l'ús de carreus el trobem a les cantonades, al marc i llosanes dels balcons. Cal destacar la manera de plantejar-se la planta baixa, per a la qual, i amb la finalitat de donar un aspecte molt més reforçat que a la resta, utilitzà carreus escairats. Destaca l'obra de serralleria.
Tot l'interès de la construcció rau en la disposició acadèmica dels balcons, en la contenció decorativa i en la disposició harmònica amb la resta d'alçats de la Rambla Nova.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Teixidor Rimbau». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2018].
# Squier

Squier és una marca derivada de la Fender Musical Instruments Company. Produeix principalment instruments musicals derivats de la línia de productes de Fender, solament que a preus més econòmics.

## Història

Fender (anomenat CBS Musical Instruments), va adquirir en els anys 50 en Estats Units una marca que fabricava cordes, posant-li precisament, el nom Squier. El nom es va mantenir desconegut durant molts anys.
Al començament dels 80, certs problemes van fer veure a Fender la necessitat de tenir una segona marca. Hi havia moltes marques que venien a baix preu, als EUA no es podia produir a preus tan baixos, i companyies com Tokai Guitars estava tapant les vendes de Fender a Europa.
Per tant, el nom Squier va ser reestructurat al començament dels 80, per distingir una sèrie de produccions clàssiques (Squier JV Sèries). Es van fer reproduccions eslaves dels models clàssics de Fender dels anys 50 i 60. Aviat va sortir una altra sèrie (SQ sèries, dita així pel prefix del nombre de sèrie), aquesta vegada amb reproduccions de models clàssics dels 70.
Squier va començar a produir (i produeix), els seus propis models; encara que, és clar, la seva producció principal segueix sent de models de Fender, però a valors reduïts.
# Ichthyophis hypocyaneus

Ichthyophis hypocyaneus és una espècie d'amfibis gimnofions de la família Ichthyophiidae. És endèmica d'Indonèsia. El seu hàbitat natural inclou boscos tropicals o subtropicals secs a baixa altitud, rius, corrents intermitents d'aigua, plantacions, jardins rurals, zones prèviament boscoses ara molt degradades, terres d'irrigació, i terra cultivable inundada per estacions.
# Portal del Llop

El Portal del Llop és una obra del Pinell de Brai (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
És un portal format per tres arcs de carreus, dos d'ells de mig punt a l'entrada i la sortida i l'altre carpanell a l'interior, per salvar la gran llum. El sostre és d'un embigat de fusta. Està molt adulterat, originalment combinava carreus i maçoneria però ara també totxos i habitatges més recents junt a restes d'arcs encegats. El basament s'alça sobre roca.
Aquest portal era una de les portes que servien d'accés al recinte murallat. El seu nom es deu al fet que a la nit es tancava la porta, per evitar l'entrada de llops i altres bèsties.

## Referències

* 1 2 3 «Portal del Llop». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Portal del Llop». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* Viladrich, Salvador. «Portal del Llop (foto del 1984)». Calaix, 25-11-2014.
# Epicrionops petersi

Epicrionops petersi és una espècie d'amfibis gimnofions de la família Rhinatrematidae. Habita a Equador, Perú i, possiblement, al Brasil i Colòmbia. El seu hàbitat natural inclou boscos secs, montans secs tropicals o subtropicals, rius i corrents intermitents d'aigua dolça.
# Mola del Boix

«Mola del Boix» té aquests significats:
* Mola del Boix (Roquetes), muntanya als municipis de Roquetes i de Tortosa (Baix Ebre)
* Mola del Boix (el Perelló), muntanya als municipis del Perelló i de Tivenys (Baix Ebre)
* Mola del Boix (Mas de Barberans), muntanya al municipi de Mas de Barberans (Montsià)
* Mola del Boix (la Sénia), muntanya als municipis de la Sénia i el Mas de Barberans (Montsià)
# Markland

Markland és el nom donat a una part de la línia costanera de Labrador, Canadà, per part de Leif Eriksson quan arribà a Amèrica del Nord cap a l'any 1000. La paraula Markland prové de l'idioma nòrdic antic per significar "terra arbrada" o "frontera". Es descriu que està al nord de Vinland i al sud de Helluland. Encara que aparentment mai hi va haver assentaments de vikings, probablement hi va haver expedicions fins molt més tard de l'any 1000 per recollir-ne la fusta.
Segons la Saga dels groenlandesos la primera terra que Leif Eriksson va trobar estava coberta per pedres planes (en antic nòrdic hella) i, per tant, va rebre el nom de Helluland. Després Eriksson va arribar a una terra plana, amb arbres i platges de sorra que va anomenar Markland. També explica aquesta saga que 160 homes i dones es van establir a Markland a l'hivern conduïts per Thorfinn Karlsefni (Þorfinnr Karlsefni Þórðarson), cap a l'any 1010.
La tripulació d'Ericson tallaren arbres i els portaren a Groenlàndia on no n'hi ha pràcticament. Més tard es va proposar que probablement Markland era la part sud del Labrador, essent Helluland a la part nord del Labrador (dividits per Badia Groswater/Llac Melville).
L'any 2021 es datà l'arribada dels vikings en l'any 1021, prenent com a referència els anells d'unes fustes tallades amb instruments desconeguts per als natius de la costa: la datació va ser possible pel coneixement d'una tempesta solar l'any 993 que deixà la marca en els anells.

## Referències

* ↑ «The Vinland sagas (National Museum of Natural History, Arctic Studies Center)». Arxivat de l'original el 2011-06-06. [Consulta: 8 març 2012].
* ↑ Michael Kraus, Davis D. Joyce, The Writing of American History
* ↑ Heimskringla or The Lives of The Norse Kings (Sturlason, Snorre. 2004. Kessinger Publishing)
* ↑ «Where in North America did the Vikings Settle?». Arxivat de l'original el 2009-05-25. [Consulta: 8 març 2012].
* ↑ Kiona N. Smith. «Vikings were in North America by 1021 CE» (en anglés). Ars Technica, 21-10-2021. [Consulta: 21 octubre 2021].

## Enllaços externs

* Markland and Helluland Archaeology
# Gastrotheca peruana

Gastrotheca peruana és una espècie de granota de la família Amphignathodontidae. És endèmica del Perú. El seu hàbitat natural inclou prades tropicals o subtropicals a gran altitud, rius, aiguamolls d'aigua dolça, corrents intermitents d'aigua dolça, terra arable, terres de pastures, jardins rurals i àrees urbanes.
# 99a Brigada Mixta (Exèrcit Popular de la República)

La 99a Brigada Mixta va ser una unitat de l'Exèrcit Popular de la República que va lluitar en la Guerra civil espanyola.

## Historial

La unitat va ser creada al juny de 1937, a Alacant, sobre la base del 296a batalló de la 69a Brigada Mixta. L'altra part de la seva composició eren reclutes, procedents de les quintes de 1936, 1937 i 1938, així com reemplaçaments de 1931. El comandament inicial de la 99a Brigada Mixta va recaure en el comandant d'infanteria Hernando Liñán Castaño.
La brigada va ser enviada al front del Centre, quedant acantonada a Hoyo de Manzanares en previsió de la seva participació en la batalla de Brunete. Dos dels seus batallons —el 393è i el 394è— van arribar a prendre part en els combats de Quijorna, el 22 de juliol, però van tenir una mala actuació i a més van sofrir importants pèrdues; com a conseqüència d'aquestes, la brigada va ser retirada a rereguarda (al sector de Torrelodones) i sotmesa a una reorganització.
Al començament d'agost la 99a BM va ser assignada a la 47a Divisió, si bé posteriorment seria assignada a la 69a Divisió del I Cos d'Exèrcit. No va tornar a prendre part en operacions militars de rellevància. Al març de 1939, durant el cop de Casado, la brigada va donar suport a les forces casadistes i va marxar cap a Madrid, ocupant els districtes de Chamartín i Fuencarral. Unes setmanes després, amb el final de la guerra, la unitat es va autodissoldre.

## Comandaments
### Comandants

* Comandant d'infanteria Hernando Liñán Castaño;
* Major de milícies Miguel Ángel Sanz Cruz;
* Major de milícies Vicente Pertegaz Martínez;
* Major de milícies Casto Losada Quiroga;
* Major de milícies Benjamín Salvador Gil;

### Comissaris

* Fernando Barahona Pérez, del PCE;

### Caps d'Estat Major

* capità Juan Chaves Martín;
* capità d'enginyers Félix Fuentes Aparicio;
* tinent José M.ª López López;

## Referències

* 1 2 Engel, 1999, p. 91.
* ↑ Engel, 1999, p. 91, 230.

## Bibliografia

* Engel, Carlos. Historia de las Brigadas Mixtas del Ejército Popular de la República. Madrid, Almena, 1999. 84-922644-7-0.
# Molí d'oli al Bassot

El Molí d'oli al Bassot és una obra de Vilalba dels Arcs (Terra Alta) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edificació de planta rectangular amb antiga coberta a dues aigües, actualment desapareguda. Estava originalment dividit en tres naus i subdividit per pilars de carreus de pedra de 50 centímetres de costat, tancat per murs de pedra seca arrebossada en determinats llocs. Les obertures estan allindadas, tant amb bigues de fusta com amb peces de pedra. Es conserva la torre d'una premsa del tipus de biga i lliura, a més de rodes de molí, piles i dipòsits per l'oli. Darrere l'edificació hi ha un pou de forma el·líptica. Hi ha la data de 1856 sobre una porta.

## Referències

* ↑ «Molí d'oli al Bassot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 agost 2018].

## Enllaços externs

* «Molí d'oli al Bassot». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Jueus de Cochin

Els jueus de Cochin, també anomenat jueus malabars (malabar yehuda) són els antics jueus i els seus descendents de l'antic Regne de Cochin, al sud de l'Índia, principalment de l'actual ciutat portuària de Kochi. Parlen la llengua malabar o malàialam, oficial a l'estat de Kerala. Diverses rondes d'immigració de la diàspora jueva a Kerala ha donat lloc a una diversitat entre els jueus Cochin (principalment amb els Jueus Paradesi).

## Història

Algunes fonts diuen que els jueus Cochin van ser els primers que s'assentaren a la costa Malabar en temps del rei Salomó d'Israel, i després que el Regne d'Israel es va dividir en dos. Històricament, part de la disminució de la població jueva de Kerala també es pot atribuir a la conversió. Tanmateix, la foto que acompanya aquest text no correspon a jueus de Cochin, sinó a jueus bagdadis.

## Els jueus Cochin d'avui

Avui en dia la majoria dels jueus de Cochin han emigrat. A partir de 1947, la majoria dels anomenats jueus blancs van emigrar a Austràlia i altres països de la Commonwealth, tal com van fer els anglo-indis. Els anomenats jueus negres, en canvi, no van tenir més opció que emigrar a Israel, a on van ser desinfectats a la seva arribada, abans de ser enviats a assentaments en zones desèrtiques. Tenen sinagogues pròpies. A Kerala hi ha encara tres sinagogues, una d'elles està encara en funcionament. Els jueus de Cochin no prohibeixen cantar a les dones, tal como fan els jueus ortodoxos i, per tant, tenen una rica tradició d'oracions jueves i cançons narratives realitzades per les dones en judeomalaialam. Temorosos d'aquesta tradició en vies d'extinció, el Centre de Recerca de Música Jueva a la Universitat Hebrea de Jerusalem ha recopilat un CD d'aquestes cançons.
Durant tres segles, la llengua dominant entre els anomenats jueus blancs de Cochin va ser el ladino o judeocastellà, ja que eren de procedència sefardita, en molts casos arribats indirectament a través d'Alep, Safed, Damasc i altres indrets de la diàspora jueva.
# Ultraviolat extrem

La radiació ultraviolada extrema ( UVE o XUV) és una radiació ultraviolada d'alta energia. En general es defineix com la radiació electromagnètica de la part de l'espectre electromagnètic que abasta unes longituds d'ona] de 120 nm fins a 10 nm i, per tant, (per l'equació de Planck-Einstein) amb fotons amb energies de 10 eV fins a 124 eV (corresponent de 124 nm a 10 nm, respectivament). La radiació UVE és generada, de manera natural, per la corona solar i artificialment pel plasma i per la font lluminosa de sincrotró.
Els seus usos principals són espectroscòpia de fotoelectrons, presa d'imatges solars i litografia.
En l'aire, l'UVE és el component de l'espectre electromagnètic de més alta absorció, encara que requereix alt buit per a la transmissió.

## Generació d'UVE

Els àtoms neutres o matèria condensada no es pot emetre la radiació UVE. el primer ha de tenir lloc una ionització. La llum EUV només pot ser emesa pels electrons que estan lligats a ions amb multicàrrega positiva, per exemple, per eliminar un electró d'un ió de carboni amb càrrega +3 (amb tres electrons ja eliminats) cal al voltant de 65 eV

## Referències

* ↑ . webelements.com
# Gastrotheca stictopleura

Gastrotheca stictopleura és una espècie de granota de la família Amphignathodontidae. És endèmica del Perú. El seu hàbitat natural inclou montans tropicals o subtropicals secs, aiguamolls d'aigua dolça, corrents intermitents d'aigua dolça, terres de pastures, jardins rurals, zones prèviament boscoses ara molt degradades i estanys. Està amenaçada d'extinció per la pèrdua del seu hàbitat natural.
# Porta de l'antiga Casa dels Monjos de Poblet

La Porta de l'antiga Casa dels Monjos de Poblet és una obra de Figuerola del Camp (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Porta de pedra d'arc de mig punt. Els brancals són de grans carreus regulars, i les dovelles de l'arc es disposen radialment. A la clau, més petita, hi ha una inscripció amb les lletres "P O", indicadora de la primitiva adscripció de la casa al Monestir de Poblet.

## Història

A finals del segle xiii, les terres de Figuerola van ser cedides al Monestir de Poblet per Berenguer de Puigvert. Posteriorment, els monjos van disposar d'una casa del poble en propietat directa, amb la litat de recaptar els delmes. La casa, dita "del senyor", conserva encara dos trulls de l'època. Amb la desamortització del 1835, la propietat passà a Antoni Balanyà, qui la va comprar per 13000 rals. alment l'edifici on es conserva la porta pertany al batlle de Figuerola, Joan Vilà.

## Referències

* 1 2 «Porta de l'antiga Casa dels Monjos de Poblet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 agost 2018].
# Les dones d'Alger

Les dones d'Alger o Les dones d'Alger al seu pis (en francès, Femmes d'Alger dans leur appartement) és una pintura romàntica de grans dimensions (1,80 m × 2,29 m) d'Eugène Delacroix, feta el 1834. Actualment està exposada al Louvre.
El quadre és al mateix temps orientalista i romàntic. La presència de la serventa negra sembla que ens fa entrar al quadre amb ella. Delacroix hauria estat el primer a veure l'interior d'un harem i va treballar el quadre a partir de diversos croquis: primer els apartaments de les dones a Oran, després un esbós de la dona de l'esquerra i finalment una altra de les dues dones de la dreta, una de les quals s'assembla molt per a alguns (podria sortir del mateix esbós) a la dona de La llibertat guiant el poble. Una de les coses interessants del quadre és la manera en què la llum està representada: és lògica, ja que entra per una finestra i, per tant, realista. Delacroix en aquest quadre ja no ha representat la llum com hauria de ser sinó tal com és.
Aquest quadre va inspirar Picasso per al seu particular quadre homònim, Les dones d'Alger.

## Galeria

* Croquis de la dona de l'esquerra
* Croquis de les dues dones de la dreta
# Júnia Calvina

Júnia Calvina (en llatí: Junia Calvina Milonia Caecena Alba Terentia) va ser una dama romana que va viure al segle i. Era filla d'Api Juni Silà i d'Emília Lèpida.
Calvina pertanyia a dues gens patrícies, la gens Emília i la gens Júnia. Era també descendent per línia materna de l'emperador August i, per tant, també tenia relació de sang amb la gens Júlia, la família aristocràtica del dictador Juli Cèsar. Tàcit diu de Calvina que era "festivissima puella" (noia molt alegre), i també "decora et procax" (bella i procaç). L'emperador Vespasià, segons Suetoni, deia que l'any 79 encara vivia. Sèneca la descriu com "la més celebrada de totes les dones (a qui tothom anomena Venus)".
Es va casar l'any 46 o 47 amb Luci Vitel·li el Jove, un germà del futur emperador Vitel·li. Es van divorciar l'any 49 després de les falses acusacions d'incest amb el seu germà menor, Luci Juni Silà, que es va veure obligat a suïcidar-se poc després. El mateix any, Calvina va ser desterrada d'Itàlia per l'emperador Claudi, encara que l'acusació va ser desestimada. Una dècada més tard Neró la va fer tornar. Després del suïcidi de Neró l'any 68, la dinastia Júlio-Clàudia es va desplomar i va donar pas a la guerra civil romana coneguda com l'Any dels quatre emperadors. Calvina va ser una de les poques persones d'aquesta família que van sobreviure a la caiguda de la primera dinastia imperial de Roma. Una germana seva, Triària, es va casar també amb Luci Vitel·li el Jove, després que Júlia se'n divorciés.

## Referències

* 1 2 Smith, William (editor). Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 584.
* ↑ Tàcit. Annals XII,4,1